Дата документу 12.03.2020 Справа № 317/255/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/255/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/689/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Заводського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Курськ, Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, працює водієм в ЗШМД, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

21 грудня 2004 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

12 травня 2005 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.122, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

29 вересня 2006 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

29 грудня 2009 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн,

17 жовтня 2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

26 серпня 2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71, ч.3 ст.78 КК України приєднано покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2011 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнено 17 жовтня 2017 року з Вільнянської ВК №20 умовно-достроково, не відбутий строк покарання 9 місяців 29 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст. 125, ч.1 ст.162 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб, по 28 березня 2020 року.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, є реальними, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову хвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурор необґрунтовано вказує на його положення в суспільстві.

В судовому засіданні був відсутній його захисник адвокат ОСОБА_9 , який має копії документів на його захист.

Також судом першої інстанції не врахований його стан здоров`я гіпертонія, яка була виявлена під час його перебування в умовах СІЗО.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Запорізького районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, збереглись. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо

тяжкого злочину. Він може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, вчинити інші злочини, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На переконання прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків та не нівелює ризики.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, пославшись на необґрунтованість ризиків. Зазначив, що він має ряд захворювань, які можуть ускладнитись під час його перебування в слідчому ізоляторі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки воно є необґрунтованим. Висловив думку про доцільність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, які є особливо тяжким та злочинами невеликої тяжкості відповідно.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшилися та існують на даний час, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик впливу обвинуваченим на потерпілого ОСОБА_11 , вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, докази ще не досліджувалися. Обвинувачений ОСОБА_6 працевлаштований, має постійне місце проживання, проте, раніше неодноразово судимий за умисні злочини злочини, обвинувачується у вчиненні, окрім іншого, особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я.
Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про існування вищевказаних ризиків і про те, що інші більш м`які запобіжні заходи, з огляду на фактичні обставини правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 - за ч.1 ст.115 КК України, тяжкість цього правопорушення, суворість можливого покарання та особу обвинуваченого, можуть не забезпечити запобігання цих ризиків.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Надані захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 характеристика з місця роботи, подяка, медична документація ОСОБА_6 правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують та не зменшують встановлених ризиків.
Порушення права на захист обвинуваченого, як про це вказує останній, не вбачається.
Питання щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого вирішувалось за участю захисника - адвоката ОСОБА_10 , який був залучений у встановленому законом порядку та мав належні повноваження.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб, по 28 березня 2020 року,залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4