ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/773/20 Справа № 183/2630/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.04.2011 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 104, ст. 76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 104 КК України від відбування покарання звільнити з випробуванням строком на 2 роки. Згідно постанови Ленінського районного суду від 30.08.2011 відмінити випробування та направити у виправну колонію на строк 5 років;
- 04.05.2012 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України поглинути покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2011 та призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 03.07.2014 умовно достроково, невідбутий строк 2 роки 3 місяці 24 дні;
- 23.06.2016 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати 6 місяців позбавлення волі за вироком Дніпропетровського районного суду від 04.05.2012, призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 18.12.2019 за відбуттям строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
підозрюваного: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог, захисник зазначає про порушення порядку вручення клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Єдиним ризиком, зазначеним у клопотанні слідчого є небезпека вчинення нових злочинів у разі перебування на волі, у зв`язку з чим, відсутність інших ризиків не дозволяє обрати виключний запобіжних захід.
Також, захисник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутній герб України, помилково вказано, що ухвала законної сили не набрала.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 липня 2020 року.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, врахував дані про особу ОСОБА_7 , який неодноразово судимий за тяжкі корисливі злочини, останній раз 23.06.2016 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Звільнений 18.12.2019 р. за відбуттям строку покарання.
Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину. Підозра висунута підозрюваному через декілька місяців після відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про його наміри вчиняти кримінальні правопорушення.
Також встановлено, що ОСОБА_7 не одружений, не має на утримані малолітніх дітей, ніде офіційно не працює та не навчається, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Враховуючи викладене, усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, та перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 , матиме реальну можливість продовжити злочинну діяльність, а саме, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, слідчим відділом Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000643 від 25.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
15 травня 2020 року по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.
Згідно матеріалів досудового розслідування, 24 квітня 2020 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розпивали спиртні напої за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування ОСОБА_9 користувалась своїм мобільним телефоном. 25.04.2020 приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_9 пішла до себе додому. В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 25 квітня 2020 року, приблизно о 01 год. 35 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є протиправними та відкритими для потерпілої ОСОБА_9 , передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наздогнав останню ззаду біля будинку № 156 по вул. Осінній смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, штовхнув її в спину, від чого остання впала на коліна на землю, та вихватив із її рук сумку, в якій знаходилися паспорт, різні косметичні засоби, ключі, які не мають цінності для потерпілої, а також грошові кошти в загальній сумі 80 грн., та, утримуючи викрадене, відбіг убік у темряву.
Піднявшись з колін, ОСОБА_9 дістала із кишені свій мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 3Gb RAM 32 Gb ROM» синього кольору та подзвонила в поліцію, щоб повідомити про злочин. В цей час ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, знову підбіг до неї ззаду та вирвав із її рук мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 3Gb RAM 32 Gb ROM» синього кольору, після чого з місця вчинення злочину із викраденим майном втік, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 3625 гривень 40 копійок у виді вартості викраденого телефону 3545 грн. 40 коп. та грошових коштів в сумі 80 грн.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного кримінального правопорушення є обґрунтованою, а доводи захисника в цій частині, зокрема, і про відсутність підстав тримання ОСОБА_7 під вартою, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, перебуваючи на свободі, матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки він ніде офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, раніше неодноразово судимий за тяжкі корисливі злочини, останній раз 23.06.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України. Звільнившись 18.12.2019 року за відбуттям строку покарання, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину, що свідчить про його схильність до злочинної діяльності.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості зазначеного у клопотанні та ухвалі ризику, є безпідставними.
При вирішенні питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого підозрюваному, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, дані про особу підозрюваного, який офіційно не одружений та не доведено, що він перебуває у цивільному шлюбі, не має на утримані малолітніх дітей, ніде офіційно не працює та не навчається, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а також, наявність, передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України та тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Посилання захисника на порушення порядку вручення клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 не відповідають матеріалам провадження, оскільки таке клопотання вручене підозрюваному ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_11 15 травня 2020 року, тобто за 5 днів до його розгляду слідчим суддею,що свідчить про дотримання судом першої інстанції вимог закону при розгляді клопотання.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя не взяв до уваги того, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем мешкання, хоча і мають місце, однак не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або ж знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризиків, розглянутих вище. Ці обставини повинні враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує можливість тримання особи під вартою, так як запобіжний захід спрямовується виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , хоча і шляхом певного обмеження його особистих прав.
Твердження захисника в апеляції про те, що цивільна дружина ОСОБА_7 вагітна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене не свідчить про те, що саме ОСОБА_7 є батьком майбутньої дитини, оскільки відсутні дані про наявність цивільного шлюбу взагалі( сумісне проживання та зобов`язання).
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої захисником апеляційної скарги, не встановлено, а заявлені доводи стороною захисту не мали будь - якого впливу на законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що застосований запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4