ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 643/3640/20 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2257/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 , без участі її захисника, за умови, що обвинувачена взяла захист своїх інтересів на себе, без участі представника потерпілого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, і від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 04 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою, поміж іншим,задоволено лопотання прокурора продовжено дію запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 15 06 2020 року, включно (а.с.33-34).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування таких вимог навів положення процесуального закону, а також вказав, що з оскаржуваної ухвали не вбачається на підставі чого суд дійшов висновку про встановлення існування ризиків та які докази підтверджують їх існування, судом не обґрунтовано, чому до ОСОБА_7 не можу бути застосовано більш м`який запобіжний захід. Зазначив, що обвинувачена ОСОБА_7 не має сенсу переховуватися від органів досудового розслідування, так як вона має стійкі соціальні зв`язки. Крім того ОСОБА_7 розуміє наслідки переховування від суду. Вказав, що обвинувачена особисто зацікавлена в тому, щоб досудове розслідування чим швидше закінчилося та вона могла продовжувати спокійно жити далі та працювати, у зв`язку з чим вона має намір сприяти досудовому розслідуванню.
Крім того, захисник вказав, що судом не було взято до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченої, оскільки вона має ряд захворювань, серед яких виразка дванадцятипалої кишки, а тому потребує постійного медичного лікування, а також міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, яка має родину та двох неповнолітніх дітей (а.с.38-42).
Позиції учасників апеляційного провадження.
Захисник обвинуваченої, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим обвинувачена взяла захист своїх інтересів на себе. Обвинувачена ОСОБА_7 апеляційну скаргу, подану захисником в її інтересах, підтримала та просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Від представника потерпілого надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки строк тримання під вартою ОСОБА_7 спливає 02 08 2019 року, а судовий розгляд кримінального провадження продовжується, тому завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті неможливо до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень середньої тяжкості, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років.
Колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не встановлено, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо неї, перебуваючи на свободі, вона може переховуватись від суду, перешкоджати іншим чином, вчинити інше правопорушення, впливати на покази потерпілих та свідків, а тому, дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, колегія суддів враховує, що обвинуваченій інкримінуються злочини проти власності, скоєні через місяць після її звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що ОСОБА_7 відповідних висновків не зробила та знову стала на шлях вчинення злочинів, що свідчить про кримінальну спрямованість її поведінки та небажання ставати на шлях виправлення.
З огляду на вищевикладене, твердження захисника обвинуваченої про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в задоволенні клопотання, є непереконливими.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Посилання в апеляційній скарзі захисника на розуміння обвинуваченою наслідків переховування від органів досудового розслідування та суду, а також її позитивні наміри щодо допомоги слідству, - не є переконливими та визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останньої запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Наявність у обвинуваченої родини та двох неповнолітніх дітей колегією суддів хоча і приймаються до уваги, однак не є підставою для обрання щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки такі фактори існували і на час вчинення злочинів, та не стали стримуючими факторами для ОСОБА_7 від протиправних дій.
Посилаючись на стан здоров`я обвинуваченої як на підставу зміни запобіжного заходу щодо неї, захисник не надав жодних підтверджуючих документів про наявність у неї проблем зі здоров`ям, що можуть перешкодити перебуванню обвинуваченої в умовах СІЗО.
Посилання захисника на недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 04 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15 06 2020 року, включно, щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4