Дата документу 22.01.2020 Справа№ 318/22/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/56/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 318/22/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000912, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінгечаур Республіка Азербайджан, громадянина України, має повну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 15.04.2011 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. 29.03.2013 звільнений по відбуттю строку покарання;
2) 27.08.2015 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.125 КК України до 3 місяців арешту. 05.02.2016 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.2, ст.185 ч.3 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки позбавлення волі,
-за ч.3 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 до відбуття призначено 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 14 липня 2016 року, в період часу з 09 до 10 години, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом відкриття дерев`яної хвіртки зі сторони вул. Дружба, проник на територію вищевказаного подвір`я, через вікно проник до будинку, звідки викрав майно вартістю 4000 грн., чим заподіяв ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на вказану суму.
25 листопада 2016 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом відкриття металевої хвіртки, проник на територію вищевказаного подвір`я, звідки умисно, таємно викрав майно вартістю 1000 грн., чим заподіяв ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на вказану суму.
29 листопада 2016 о 13 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом відкриття металевої хвіртки, проник на територію вищевказаного подвір`я, через пройом для вхідних дверей, проник до приміщення будинку, звідки викрав майно на загальну суму 1210 грн. чим заподіяв ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на вказану суму.
29 листопада 2016 року, в період часу з 16 до 19 години, ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , маючи вільний доступ та знаючи розстановку речей у будинку, скориставшись відсутністю власника, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав майно вартістю 3000 грн., чим заподіяв ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини та обставини кримінального провадження вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, через м`якість. Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі не врахував те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, судимість не знята і не погашена, звільнившись у 2016 році менше ніж через півроку вчинив чотири злочини, три з яких віднесено до категорії тяжких, ніде не працює, характеризується негативно, а також наявність обтяжуючої обставини рецидиву злочинів, часткове відшкодування шкоди потерпілим, однак не добровільно, а шляхом повернення викрадених речей. Прокурор вважає, що обставини кримінального провадження свідчать про підвищену суспільну небезпечність вчинених злочинів та схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання, яке є аналогічним з призначеним вироком суду першої інстанції за виключенням застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора; обвинуваченого його захисника, які, заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих злочинів та правильність кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушуються.
Дії обвинуваченогоОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.2 ст.185 та за ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, сприяв встановленню істини в ході судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.

Зокрема, місцевий суд зазначив, однак не надав належної оцінки наявності негативної характеристики ОСОБА_7 за місцем проживання, а також наявність обтяжуючої обставини рецидив злочину.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та не погашена, вчинив епізоди крадіжок майже через шість місяців після звільнення від відбування покарання, не працює, відшкодована шкода частково двом потерпілим, шляхом повернення викрадених речей, не має постійного місця проживання. Вказані обставини свідчать про відсутність бажання, у обвинуваченого, ставати на шлях виправлення, через що суд першої інстанції необґрунтовано застосував до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України.

За таких обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням згідно до ст.75 КК України підлягає скасуванню.

Між тим, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому покарання на підставі ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки є достатнім для виправлення обвинуваченого та таким, що попереджує скоєння нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати в частині звільнення його від відбування покарання відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 до відбуття призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4