У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000563, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Кудряцівка Веселинівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із призначенням покарання, за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27.06.2018 р., остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, ОСОБА_5 у строк відбування покарання зараховано відбуту частину покарання, призначеного вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27.06.2018 р., з 11.05.2018 р. по 07.11.2019 р.
Вказаним вироком ОСОБА_5 виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 (за епізодом крадіжки чужого майна за адресою: АДРЕСА_1 ), за недоведеністю вчинення даних злочинів.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить вирок змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_5 покарання, за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27.06.2018 р., визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 наголошує на тому, що судом першої інстанції безпідставно не враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 давав послідовні та правдиві показання, чим сприяв розкриттю злочинів, повністю визнав свою вину, звертався з вибаченнями до потерпілих та жалкував про вчинене. Завдяки активному сприянню у розкритті злочину, з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_8 повернуто твердопаливний котел працівниками поліції та встановлено місцезнаходження інших викрадених речей.
Зауважує, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання необхідно врахувати дані про його особу, а саме те, що він не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має зареєстроване постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, його молодий вік, наявність на утриманні малолітнього сина 2015 року народження.
Вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливо в умовах ізоляції від суспільства, проте термін покарання необхідно зменшити до 5 років 8 місяців позбавлення волі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно та цілеспрямовано, з метою власної наживи, вчинив ряд крадіжок, за наступних обставин.
Наприкінці жовтня 2017 року, точної дати судом не встановлено, ОСОБА_5 через хвіртку пройшов до подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 , де, відчинивши двері, проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав твердопаливний металевий котел для опалювання вартістю 1 815 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди в розмірі 1 815 грн.
Наприкінці жовтня 2017 року, точної дати судом не встановлено, ОСОБА_5 , відчинивши двері, проник до господарського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав чотири мішки з вугіллям вагою 200 кг. вартістю 1 380 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди в розмірі 1 380 грн.
Наприкінці жовтня 2017 року, точної дати судом не встановлено, ОСОБА_5 , через хвіртку пройшов до двору домоволодіння АДРЕСА_1 , де, шляхом відчинення дверей, проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав металеву батарею для опалювання, вартістю 210 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди в розмірі 210 грн.
24.09.2017 р. в денний час, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрав: грошові кошти в сумі 100 доларів США, що в еквіваленті складає 2 590 грн. та золоті вироби на загальну суму 10 905,20 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 13 495,20 грн.
09.05.2018 р. приблизно о 12.00 год. ОСОБА_5 , через хвіртку пройшов до двору домоволодіння АДРЕСА_1 звідки таємно викрав металобрухт загальною вагою 170 кг. вартістю 1 020 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникнення до житла та сховища.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які належать до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має на утриманні малолітнього сина 2015 року народження. Обставин, які пом`якшують та які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаних у вироку злочинів, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникнення до житла та сховища, та апелянтом не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив злочини, які відповідно до положень ст. 12 КК України, належать до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, раніше судимий за злочини проти власності, вчинив п`ять епізодів таємного викрадення майна. Обставин, які пом`якшують та які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

За наведеного, суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_5 , дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , в тому числі і ті, на які в апеляційній скарзі посилається захисник.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.

Стосовно доводів захисника про призначення остаточного покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у виді 5 років 8 місяців, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за оскаржуваним вироком ОСОБА_5 вчинив злочини у період з 24.09.2017 р. до 09.05.2018 р., тобто до постановлення вироку Веселинівським районним судом Миколаївської області від 27.06.2018 р., яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Обґрунтовуючи необхідність зменшення остаточного покарання захисник мотивував свої вимоги аналогічними доводами із тими, що мають слугувати підставами для зменшення покарання за вчинені ОСОБА_5 злочини, однак, не навів достатніх підстав чому саме таке покарання у виді 5 років 8 місяців може бути достатнім для досягнення його мети та зможе попередити вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Враховуючи те, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю вчинених обвинуваченим злочинів визначається в межах, встановлених санкцією частини статті, яка передбачає більш суворе покарання, в даному випадку ч. 3 ст. 185 КК України, те, що обвинуваченому ОСОБА_5 за 5 епізодів злочинної діяльності фактично було приєднано покарання у виді 6 місяців позбавлення волі, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання у виді 6 років позбавлення волі є таким, що відповідає вимогам закону, зокрема положенням ч. 4 ст. 70 КК України.

З приводу доводів апелянта про визнання обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття останнього та його активне сприяння у розкритті злочину, внаслідок чого, працівниками поліції потерпілій ОСОБА_8 повернуто твердопаливний котел та встановлено місцезнаходження інших викрадених речей, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 р., під щирим каяттям обвинуваченого розуміється суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб.

При цьому, незважаючи на те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив встановлені досудовим розслідуванням обставини вчиненого ним злочину, тобто визнав провину, але, виходячи із змісту наведених роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, єдиним джерелом заробітку і забезпечення своїх соціальних та побутових потреб є вчинення кримінальних правопорушень, раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, та обставин вчинених ним злочинів, апеляційний суд приходить до висновку про суспільну небезпечність особи обвинуваченого, його небажання стати на шлях виправлення, а також, про відсутність таких обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

З приводу повернення твердопаливного металевого котла, який належить потерпілій ОСОБА_8 , то відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 31.05.2018 р. вказаний предмет був виданий ОСОБА_11 , який залишався у нього на зберіганні до часу ухвалення вироку, яким була вирішена доля вказаного речового доказу. За такого, обвинуваченим не вчинялось будь-яких добровільних дій, спрямованих на відшкодування збитків потерпілому, що могло б свідчити про наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , як відшкодування завданих збитків.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді
_____________________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3