Дата документу 27.02.2020 Справа № 937/801/20
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/258/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/801/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (з доповненнями) прокурора на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року про відмову у арешті майна,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_8 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540 від 26.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК.
В апеляційній скарзі (з доповненнями) прокурор просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно ОСОБА_6 , а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0396 га з кадастровим номером :02:034:0057, земельну ділянку площею 0,0767 га з кадастровим номером :02:034:0056. Свої вимоги обґрунтувала тим, що злочином завдано шкоду на загальну суму 16999,93 грн., станом на сьогоднішній день під час досудового розслідування кримінального провадження потерпілою стороною заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування завданих збитків на суму 16999,93 грн.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих матеріалів, що Першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Мелітополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000540 від 26.11.2019 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Наказом начальника Головного управління ДСНС України у Запорізькій області № 94 від 20.02.2017 старшого лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_6 призначено на посаду заступника начальника 23 Державної пожежно-рятувальної частини (далі 23 ДПРЧ) Головного управління ДСНС України у Запорізькій області.

Згідно з ч. 3 ст. 18 КК ОСОБА_6 є службовою особою, так як обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Встановлено, що 20.11.2018 між ФОП ОСОБА_9 та ГУ ДСНС України у Запорізькій області в особі начальника ОСОБА_10 укладено договір поставки № 637 деревини (дрова паливні) на загальну суму 16999,93 гривень в кількості 20,4 м.куб.

Відповідно до довіреності № 000546 від 21.11.2018, ОСОБА_6 довірено отримати дрова паливні та доставити їх до 23 ДПРЧ.

Так, 21.11.2018 року ОСОБА_6 , зловживаючи службовим становищем, біля складу магазину «Стройлидер» висловив вимогу постачальникам деревини відвантажити йому будівельні дошки замість дров паливних на загальну суму 16999,93 гривень, які привласнив та розпорядився ними на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою особистого збагачення 21.11.2018 року, знаходячись біля складу магазину «Стройлидер» за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, просп. Б. Хмельницького, 91, шляхом зловживання службовим становищем, привласнив майно 23 ДПРЧ Головного управління ДСНС у Запорізькій області, яке було йому ввірене, на загальну суму 16999,93 гривень, чим завдав шкоду вказаній частині на зазначену суму.

31.01.2020 року ОСОБА_6 повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 191 КК.

Беручи до уваги вищевикладене, а також з метою виконання завдань кримінального провадження, забезпечення можливої конфіскації майна та цивільного позову, слідчий просив задовольнити клопотання та накласти арешт на вищезазначене нерухоме майно.

Слідчий суддя відмовив в задоволенні даного клопотання пославшись на те, що слідчим, не доведено належними і достовірними доказами існування обставин, які б давали підстави для заборони або обмеження користування та розпорядження майном підозрюваного.

Із зазначеним рішенням слідчого судді погоджується і колегія суддів виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається в тому числі з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З вимог ч.6 ст. 170 КПК вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 вказаних вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ч.8 ст. 170 КПК передбачено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК, внаслідок чого було завдано майнову шкоду на суму 16999,93 гривень.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,0396 га з кадастровим номером :02:034:0057, земельна ділянка площею 0.0767 га з кадастровим номером 23 10700000:02:034:0056.

Не зважаючи на те, що слідчим не додано доказів на підтвердження вартості майна, на яке він просить накласти арешт, не зазначено його вартості і у клопотанні, однак колегія суддів дійшла висновку, що вартість житлового будинку та двох земельних ділянок значно перевищує розмір шкоди, завданої злочином. Тому при накладенні арешту на зазначене майно ОСОБА_6 будуть порушені вимоги розумності та співрозмірності обмеження права власності.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 так як слідчим та прокурором не доведено обґрунтованість поданого клопотання, оскільки не подано доказів на підтвердження розміру завданих збитків, матеріали провадження не містять обґрунтованого цивільного позову, не встановлено вартість майна ОСОБА_6 на яке органи досудового розслідування просять накласти арешт, що свідчить про необґрунтованість поданого клопотання та законність ухвали слідчого судді.

З врахування наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвалу слідчого судді такою, що відповідає вимогам законодавства.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу (з доповненнями) прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року про відмову у арешті майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4