Справа № 304/229/20 Провадження № 1-кп/304/158/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000025 від 19 січня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною професійно-технічною освітою, одруженого (має на утриманні малолітню дитину), непрацюючого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2020 року близько 01.56 год обвинувачений ОСОБА_5 , будучи учасником бійки на подвір`ї ресторану «Турянська Долина», що в місті Перечин по вулиці Ужгородській, № 122 Перечинського району Закарпатської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проігнорував законну вимогу дільничного офіцера поліції сектору превенції Перечинського ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , який перебував при виконанні службових обов`язків у складі ГРПП Перечинського ВП, щодо припинення протиправних дій, та почав висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, штовхав, хапав за формений одяг та умисно наніс удар рукою по обличчю, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 345 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 19 січня 2020 року він був в ресторані «Турянська Долина» в м. Перечин, де, на подвір`ї, близько першої години ночі між ним та невідомими йому особами розпочалася бійка. Приїхала поліція, яка почала їх розбороняти, під час чого він вдарив поліцейського рукою, однак куди саме не пам`ятає, оскільки був дуже п`яний. Просить суворо його не карати, оскільки все переосмислив і таке більше не повториться, попросив вибачення у потерпілого і такий не має до нього жодних претензій.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, така повністю підтверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, а саме:

- висновком експерта № 34 від 23 січня 2020 року з якого вбачається, що на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_4 виявлено набряк м`яких тканин спинки носа. Згідно даних амбулаторної картки у нього встановлено діагноз: «Забій спинки носа». Вказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок одноразової ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини під час обставин, на які вказує потерпілий, вкладаються в час події, що мала місце 19 січня 2020 року та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності;

- висновком експерта № 156 від 27 січня 2020 року, згідно якого вбачається, що в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові з вени громадянина ОСОБА_4 , 1987 року народження, у крові не виявлено етиловий спирт;

- висновком експерта № 157 від 28 січня 2020 року, згідно якого вбачається, що в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові з вени громадянина ОСОБА_5 , 1986 року народження, у крові виявлено етиловий спирт у концентрації 1,68 ‰, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого та даними висновків експертів, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.

Як особа ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік та наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, беручи до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, згідно якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, але становить середню небезпеку для суспільства, а тому виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень, а також враховуючи тяжкість злочину, особу винного, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, є молодим за віком і має на утриманні малолітнього сина, та з урахуванням позиції потерпілого, який у судовому засіданні зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, прокурора, який просив застосувати до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в межах мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 345 КК України з його звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Строк застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання закінчився 27 березня 2020 року, протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про його обрання суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Питання речових доказів вирішуватиметься у порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ, а саме компакт-диск формату «DVD-R», ємністю 4.7 GB, чорного кольору, з написом «Valuepaсk», з трьома записами із зовнішніх та внутрішніх камер відеоспостереження ресторану «Турянська Долина», що знаходиться при матеріалах кримінального провадження № 0000025 при них зберігати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1