Провадження № 11-кп/4820/266/20
Справа № 683/2877/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2018 року за № 0000474 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Бальківці Волочиського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_4 , раніше не судимого;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Путилівка Нікопольського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_5 , мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено їм покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України обвинувачених звільнено від відбування основного покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Залишено без розгляду позовну заяву служби автомобільних доріг у Хмельницькій області до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування шкоди.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, зокрема, автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », - конфісковано.
За вироком суду, 26.07.2018 року ОСОБА_7 вступив у попередню змову із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою викрадення тросу Д-33 із автомобільної дороги Т-06-12 Новоград-Волинський Полонне Старокостянтинів на 114 кілометрі неподалік с.Немирівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, що належить Службі автомобільних доріг у Хмельницькій області.
З цією метою, 27.07.2018 року біля 01 години, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на автомобілі марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_7 приїхали до зазначеного місця, де заздалегідь розподілили ролі. ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 за допомогою газового різака, який належить ОСОБА_7 та якого останні спеціально приготували для вчинення крадіжки, порізали на частини трос Д-33 довжиною 90 метрів, який заховали в кущах, а ОСОБА_9 в цей час спостерігав за місцевістю, з метою уникнення викриття ними зазначеного злочину.
Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисно, таємно викрали 90 метрів тросу Д-33, вартістю 378,95 грн. за 1 метр погонний, на загальну суму 34106 грн., чим спричинили Службі автомобільних доріг у Хмельницькій області майнової шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок в частині вирішення питання щодо долі речового доказу автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », змінити, а саме повернути його власнику ОСОБА_11 .
Вважає рішення суду у вказаній частині незаконним, необґрунтованим.
Звертає увагу, що ОСОБА_11 , є власником автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Посилається на необізнаність ОСОБА_11 про незаконне використання автомобіля, що є обов`язковою умовою для його повернення власнику.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 липня 2019 року вирок Старокостянтинівського районного суду від 05 квітня 2019 року в частині вирішення долі речового доказу - автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », - змінено. Вказаний автомобіль повернуто власнику ОСОБА_11 .
Постановою Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 29 січня 2020 року вказану ухвалу в частині вирішення питання щодо конфіскованого автомобіля скасовано, в цій частині призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав, наведених у ній, думку прокурора, про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Отже, вирок переглядається лише в частині вирішення питання щодо долі речового доказу, а саме - автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який рішенням суду конфісковано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Місцевий суд дотримався вищевказаних вимог закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які, зокрема, передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п. 1 ч. 2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду. Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були відшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно п. 1 вказаної норми гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема зі змісту журналів судового засідання та технічного запису судового засідання, суд першої інстанції під час судового розгляду прийняв рішення щодо застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України та визнав за недоцільне досліджувати докази щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались.

Відповідно до фактичних обставин справи ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на автомобілі марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_7 , приїхали на місце вчинення злочину. Отже цей транспортний засіб був використаний як знаряддя вчинення злочину.

Встановивши, що автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », був засобом вчинення злочину, а обвинувачений ОСОБА_7 володів цим автомобілем на законних підставах, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування конфіскації цього автомобіля.

Вимоги апелянта про необхідність повернення даного автомобіля власнику ОСОБА_11 із посиланням на необізнаність останнього про незаконне використання автомобіля, апеляційний суд вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Так, в частинах 6, 9-11 статті 100 КПК України законодавець використовує терміни «власник» і «законний володілець» як альтернативні.

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , вбачається, що власником автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », є ОСОБА_11 (Т.1, а.с. 42).

ОСОБА_11 , як власник автомобіля, відповідно до довіреності від 23.03.2008 року, зареєстрованої в реєстрі за № 964, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_12 , уповноважив ОСОБА_13 бути його представником з питань експлуатації та розпорядження вказаним автомобілем (Т.1, а.с. 45).

В свою чергу ОСОБА_13 , в порядку передовіри, на підставі довіреності від 27.12.2017 року, уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатися даним автомобілем, надавши йому право продати, отримати гроші, обміняти, здати в оренду, тощо. (Т. 1, а.с. 43). Тобто ОСОБА_7 було надано повне право розпоряджатися автомобілем без будь яких обмежень та застережень. Отже він є законним володільцем автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що правильно встановлено судом першої інстанції.

Разом з тим, як вбачається із запису судового засідання, в ході розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_7 підтвердив обізнаність ОСОБА_11 щодо визнання вказаного автомобіля речовим доказом у даній справі. Однак, ОСОБА_11 долею автомобіля не цікавився і бажання повернути його не мав, що свідчить про втрату інтересу до даного автомобіля.

Отже, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що законним володільцем автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Пасат», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » є ОСОБА_7 та, в порядку ст. 100 КПК України, правильно до вказаного майна застосував конфіскацію.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 100, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4