ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 583/1779/19 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2217/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі обвинуваченого ОСОБА_9 , з участю його захисника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 03 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду продовжено обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , запобіжні заходи у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 18 05 2020 року включно.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_10 , діюча в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила про скасування ухвали та обрання щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, з посиланням на її незаконність та необґрунтованість.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що перш ніж обирати такий виключний та найбільш суворий запобіжний захід, як тримання під вартою, суд першої інстанції повинен був провести аналіз усіх ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.
Вказує, що судом не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_9 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 і хоча і не має самостійного доходу, однак має родину: матір, батька, брата, які про нього піклуються.
Крім того, вказує, що оскільки скоєним обвинуваченим злочин, не є злочином проти життя і здоров`я, то з урахуванням цієї обставини, та перелічених вище обставин, цілком можливо застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить змінити запобіжний захід щодо нього з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, або визначити розмір застави.
Зазначив, що його тримання під вартою є безпідставним, оскільки стороною обвинувачення не було надано належних доводів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б доводили неможливість призначення більш м`якого запобіжного заходу.
Вказує, що судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу не було взято до уваги той факт, що обвинувачений має постійне місце проживання, малолітню дитину, яка має інвалідність, є головою громадської організації «Атлант», тим самим приймає участь у життя міста, є особою раніше не судимою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просила про задоволення її апеляційної скарги та про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_10 без задоволення.
Обвинувачений ОСОБА_9 про дату та час розгляду апеляційних скарг був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавав.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданої апеляційної скарги.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
В апеляційних скаргах як обвинувачений ОСОБА_7 так і захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , серед інших доводів, посилаються на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останніми кількох умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді понад 10 років позбавлення волі, те, злочини обвинувачені вчиняли із застосуванням та погрозами фізичного насильства, не мають постійних джерел доходів та мають нестабільне матеріальне становище. Обвинувачений ОСОБА_9 є особою раніше судимою.
Крім того, не можна залишити поза увагою факт проживання обвинувачених разом зі свідками, які ще не допитані у судовому засідання, в одному населеному пункті, що свідчить про наявність ризику впливу на них з боку обвинувачених.

Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи апелянтів, зазначені у апеляційних скаргах, про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання апелянтів на наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, дитини з інвалідністю та його головування у громадській організації «Атлант», а у ОСОБА_9 наявності родини, яка про нього піклується, то вказані факти не є безумовними підставами для зміни у бік пом`якшення обвинуваченим запобіжного заходу. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як на тому наполягають апелянти, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 .
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 03 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під ватою до 18 05 2020 року, включно, в тому числі і щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4