Справа № 333/6064/18
Провадження № 1-кп/333/217/19
ВИРОК
Іменем України

12 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта середня, навчається на ІІ курсі в Державному навчальному закладі «Запорізьке вище професійне училище», не одруженого, зареєстрований за адерсою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, за обвинуваченням його у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2018 року, приблизно об 11-00 год., ОСОБА_5 , знаходячись поблизу буд.9 по вул. Чумаченко у м. Запоріжжі, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, під уявним приводом у вигляді не існуючих погроз у свій бік, з метою особистого збагачення, заволодів золотими виробами, які належать потерпілому ОСОБА_6 , а саме:
- каблучкою, 583 проби, вагою 2,1 г, вартістю 2 100 грн;
- каблучкою, 583 проби, вагою 2,3 г, вартістю 2 300 грн;
- каблучкою, 583 проби, вагою 3,3 г, вартістю 3 300 грн.
При цьому, пообіцявши доньці потерпілого ОСОБА_7 , яка передавала ОСОБА_5 вищевказане майно, повернути його в найкоротший строк, завідомо не збираючись виконувати взяті на себе такі зобов`язання.
У подальшому, ОСОБА_5 розпорядився вищезазначеними золотими виробами на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 7 700 грн.

Крім того, 20.08.2018 року, приблизно о 12-00 год., ОСОБА_5 , знаходячись поблизу буд.9 по вул. Чумаченко у м. Запоріжжя, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, під уявним приводом у вигляді не існуючих погроз у свій бік, з метою особистого збагачення, заволодів золотими виробами, які належать потерпілому ОСОБА_6 , а саме:
- каблучкою, 583 проби, вагою 2,3 г, вартістю 2 500 грн;
- каблучкою, 583 проби, вагою 2,3 г, вартістю 2 300 грн.
При цьому, пообіцявши доньці потерпілого ОСОБА_7 , яка передавала ОСОБА_5 вищевказане майно, повернути його в найкоротший строк, завідомо не збираючись виконувати взяті на себе такі зобов`язання.
У подальшому, ОСОБА_5 розпорядився вказаними золотими виробами на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4 800 грн.

Після цього, 06.06.2019 року, приблизно о 23-00 год., ОСОБА_5 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, упевнившись у відсутності можливих свідків та очевидців, а також усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_8 відпочивала у спальній кімнаті, з метою особистого збагачення, таємно викрав з кухні мікрохвильову піч «Saturn» вартістю 3 000 грн.
Далі, ОСОБА_5 залишив приміщення вказаної квартири та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, 23.08.2019 року, приблизно о 00 год. 55 хв., ОСОБА_5 , знаходячись біля магазину «Копійка» поблизу будинку №124/1 по вул. Космічній у м. Запоріжжі, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, будучи впевненим, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, скориставшись мобільним додатком «Монобанк», встановлений у мобільному телефону потерпілого ОСОБА_9 , перевів з рахунку останнього № НОМЕР_1 на рахунок банківської картки № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 5 000 грн, тим самим, з метою особистого збагачення, таємно викрав їх та розпорядився на власний розсуд, спричинивши при цьому потерпілому матеріальні збитки на вказану суму.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 як скоєння злочинів, передбачених:
- ч.1 ст.190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство) по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 19.08.2018 року;
- ч.2 ст.190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 20.08.2018 року;
- ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно по епізодах крадіжок майна потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, він визнає у повному обсязі. Також, обвинувачений повідомив, що йому зрозуміло обвинувачення по вказаних епізодах крадіжок, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними у відповідних обвинувальних актах, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказані злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Дійсно, 06.06.2019 року, приблизно о 23-00 год., він перебував у гостях у своєї сусідки ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_3 , з якою вони на кухні пили чай. Остання в якийсь момент повідомила, що вона заморилася та пішла відпочивати до спальні. Після цього, він ще деякий час посидів на кухні, а потім вирішив викрасти з кухні належну потерпілій мікрохвильову піч «Saturn», що і зробив. У подальшому, піч продав, а грошові кошти витратив на власні потреби.
23.08.2019 року, приблизно о 00 год. 55 хв., він знаходився біля магазину «Копійка» поблизу будинку №124/1 по вул. Космічній у м. Запоріжжі, де випадково познайомився з потерпілим ОСОБА_9 . Під час розмови він попрохав у останнього мобільний телефон для здійснення дзвінка, на що останній погодився та віддав йому телефон. Після цього він дійсно зателефонував своєму знайомому, але, коли закінчив розмову, то на дисплеї телефону побачив, що відкритий мобільний додаток «Монобанк», куди він відразу зайшов та побачив, що на рахунку ОСОБА_9 є грошові кошти. Після цього, він за допомогою мобільного телефона потерпілого з рахунку останнього перевів на рахунок картки, яка знаходилася у нього в кармані і яку йому надала знайома дівчина ОСОБА_10 , грошові кошти у сумі 5 000 грн. Провівши таку операцію, він віддав мобільний телефон ОСОБА_9 , який нічого не підозрював. Через деякий час вони з потерпілим розпрощалися та він відразу пішов до банкомату, щоб зняти грошові кошти, переведені з рахунку потерпілого. Усього він зняв 2 200 грн, але практично біля банкомату і був затриманий працівниками поліції, які вже знали про вчинений ним злочин відносно ОСОБА_9 . У скоєному щиросердно розкаюється і зазначив, що, перебуваючи у слідчому ізоляторі майже 4 місця, переосмислив свої дії і вважає, що у подальшому не вчинить таких дій, які б слугували підставою для застосування йому такого запобіжного заходу.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, при обставинах, викладених у відповідних обвинувальних актах, відсутні цивільні позови від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даним епізодам кримінального провадження.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 по вказаним епізодам послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного злочинів, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у скоєнні крадіжок у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 за обставинами скоєння ним злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст.190 КК України, пояснив, що він визнає свою вину у повному обсязі. При цьому пояснив, що дійсно влітку 2018 року у нього виникли матеріальні проблеми з приводу того, що він заборгував велику суму малознайомим особам. Тому, коли він познайомився з ОСОБА_11 , її подругою ОСОБА_12 та іншими хлопцями та дівчатами з їх компанії, він розповів про свої проблеми. ОСОБА_13 відкликнулася на його прохання допомогти, тому у другій половині серпня вони поїхали додому до останньої у смт. Балабине, Запорізької області та ОСОБА_13 винесла золоті вироби, які у подальшому він здав до ломбарду. Виручених грошових коштів не вистачило йому розрахуватися, тому він друге попрохав ОСОБА_13 допомогти з грошима. Остання погодилася, тому він разом з ОСОБА_13 вдруге поїхали до останньої додому, звідки вона винесла також золоті вироби, які він заложив до ломбарду. У подальшому він хотів викупити золоті вироби, які йому передала ОСОБА_13 , але не зміг, так як у нього були відсутні гроші.
Враховуючи, що зі змісту показань обвинуваченого випливало, що ОСОБА_5 фактично лише частково визнає свою вину, тому суд прийняв рішення про дослідження доказів по даним епізодам злочинної діяльності ОСОБА_5 у повному обсязі. У подальшому, після допитів потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_14 обвинувачений зазначив, що вину визнав у повному обсязі по епізодам за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України і погоджується з обставинами, викладеним в обвинувальному акті стосовно цих злочинів.

На думку суду, вина ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст.190 КК України, підтверджується такими доказами.

Допитаний потерпілим ОСОБА_6 суду пояснив, що він разом з родиною проживає у смт. Балабине, Запорізької області. У серпні 2018 року його старша донька повідомила, що ОСОБА_13 їй призналася, що в неї з`явився новий знайомий хлопець, старший за віком, який попрохав грошової допомоги. Маріанна, враховуючи, що у неї відсутні гроші запропонувала знайомому їх сімейні золоті прикраси, з метою закладення до ломбарду, а потім їх викупу. Але її знайомий обдурив та не викупив золоті вироби. Коли він почав спілкуватися з ОСОБА_13 вона вказане підтвердила, зазначивши, що боялася розповідати про свої дії батькам. Після цього, він від ОСОБА_13 дізнався, що цим хлопцем був ОСОБА_5 . Він звернувся до поліції, але у подальшому, під час бесіди з обвинуваченим, останній обіцяв все сплатити, а потім не виконав і цих обіцянок. У зв`язку з виниклою ситуацією у нього вдома досить тривалий період була дуже напружена обстановка, ОСОБА_13 відчувала свою провинну, тому це стало виражатися на її поганому настрою та поведінці. Викрадені золоті вироби фактично це їх сімейні цінності, які вони зберігали від попередніх поколінь. Вважає, що ОСОБА_5 заслуговує на суворе покарання. Просив суд задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Допитана свідком ОСОБА_7 пояснила, що дійсно у серпні 2018 року у компанії познайомилася з ОСОБА_5 . Вона та інші дівчата і хлопці з ним спілкувалися, інколи приходили до останнього додому. Одного дня ОСОБА_5 повідомив, що у нього є фінансові проблеми, його можуть вбити за борг, тому просив надати йому допомогу. Вона знала, що у батьків мається золоті вироби, тому запропонувала закласти на певний час ці золоті прикраси, а потім, щоб обвинувачений їх за свої гроші викупив та повернув їй ці золоті вироби. ОСОБА_5 погодився на таку пропозицію, тому вони поїхали до неї додому у смт. Балабине і вона з будинку винесла золоті прикраси: дві або три каблучки, які у подальшому обвинувачений здав до ломбарду за 3 000 грн. після цього, через деякий час, ОСОБА_5 пояснив, що вирученої суми йому не вистачило, тому йому ще необхідна допомога. Вона погодилася і вдруге допомогти обвинуваченому, тому аналогічним способом передала йому золоті прикраси дві каблучки та ланцюжок. Від продажу цих речей у ломбарді ОСОБА_5 дали, приблизно 4000 грн., з яких він віддав їй 500 грн., зазначивши, що це йому багато і повідомив, що через тиждень викупить усі золоті вироби. Після того, пройшло більше тижня, обвинувачений спочатку відповідав на телефонні дзвінки, а потім перестав це робити і вона зрозуміла, що він її ошукав, тому і розказала про події спочатку старшій сестрі, а потім і батькам.
Допитана у якості свідка ОСОБА_14 повністю підтвердила показання свідка ОСОБА_7 та додатково зазначила, що вона двічі разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_5 їздили додому до родини ОСОБА_15 , коли батьків ОСОБА_13 не було вдома. Коли обвинувачений отримував від ОСОБА_13 золоті вироби, останній зазначив, що це в борг, і він їх поверне. Коли вона побачила, що у обвинуваченого з`явився новий мобільний телефон, хоча до цього ОСОБА_5 зазначав про матеріальні проблеми, зрозуміла, що останній є шахраєм.
Також, у судовому засіданні були досліджені письмові докази, а саме:
- договір про надання фінансового кредиту та застави №, специфікацію №1 (прийняття закладу) від 20.08.2018 №, копію видаткового чеку №33551 від 20.08.2018 року на суму 2 650 грн, надані стороною обвинувачення. Вказані докази свідчать, що саме ОСОБА_5 був застодавцем під час передачі до ломбарду золотих виробів потерпілого ОСОБА_6 .

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
При оцінці вказаних доказів, суд вважає, що вони досить переконливі, чіткі і узгоджені між собою, а також відповідають критерію «поза розумним сумнівом».
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст.190 КК України, доведена у повному обсязі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час судового розгляду. Так, обвинувачений повністю визнав свою вину, просив вибачення у потерпілих у судовому засіданні та критично оцінив свою поведінку. Обставини, обтяжуючі покарання ОСОБА_5 , відсутні.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, які відповідно до вимог ст.12 КК України є невеликої та середньої тяжкості, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого: раніше не судимий, навчається на ІІ курсі у Державному навчальному закладі «ЗАПОРІЗЬКЕ ВИЩЕ ПРОФЕСІЙНЕ УЧИЛИЩЕ», позитивно характеризується за місцем мешкання, його вік 19 років та здоров`я (на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває), має постійне місця проживання, часткове погашення шкоди потерпілому ОСОБА_9 на суму 1 200 грн.

Також, судом враховується думка потерпілих: ОСОБА_6 щодо суворого покарання та ОСОБА_9 щодо призначення ОСОБА_5 не суворого покарання та доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, а виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Рішення про призначення покарання приймається крім вказаних обставин, з урахуванням того, що ОСОБА_5 під час судового розгляду перебував під вартою майже 4 місяці (з 23.08.2019 року по 12.12.2019 року), що також на думку суду є певним чинником, який має запобігти вчиненню останнім нових злочинів.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи тяжкість скоєних ОСОБА_5 злочинів, дані про його особу, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, суд з урахуванням вимог ст.75 КК України дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов на суму 40 000 грн, з яких: 12 500 грн це матеріальна шкода, а 27 500 грн це моральна шкода. Вказаний позов обвинувачений визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Положеннями статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла таку шкоду.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Обґрунтовуючи свій цивільний позов, потерпілий ОСОБА_6 вказав, що своїми діями обвинувачений спричинив йому моральні страждання, зіпсував відносини у родини, які існували.
Вирішуючи питання про вказаний цивільний позов суд приймає до уваги, що його обвинувачений визнав у повному обсязі. Вина ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст.190 КК України, на думку суду, повністю доведена, тому позов потерпілого ОСОБА_6 є таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, потерпілий у своєму позові ставив питання щодо стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на його користь у сумі 7 000 грн, обґрунтовуючи, що йому правову допомогу надавав його представник адвокат ОСОБА_16 .

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До процесуальних витрат згідно п.1 ч.1 ст.118 КПК України відносяться і витрати на правову допомогу.

Надання адвокатом ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_6 правової допомоги підтверджується: ордером на надання правової допомоги серії ЗП № 018426 від 22.12.2018 року; договором про надання правової допомоги.
Крім того, до матеріалів додано квитанцію №21 до прибуткового касового ордера від 22.12.2018 року, яким адвокатом ОСОБА_16 прийнято від ОСОБА_6 грошову суму у розмірі 7 000 грн, але до вказаної квитанції суд відноситься критично і не враховує її як доказ сплати потерпілим 7 000 грн, так як у підставі зазначено, що грошові кошти прийняті на підставі договору від 22.06.2017 року, тобто ще до скоєння ОСОБА_5 злочину відносно майна потерпілого.
Водночас, суд, вважає за необхідне з обвинуваченого стягнути на користь потерпілого процесуальні витрати на правову допомогу, які були фактично виконані адвокатом ОСОБА_16 , а саме: вивчення матеріалів кримінального провадження (у розмірі 1 000 грн), що підтверджується заявою та фактом ознайомлення адвоката з матеріалами кримінальної справи та складання позовної заяви (у розмірі 1500 грн), що підтверджується підписом адвоката на позовній заяві. Виконанні інших процесуальних дій з боку адвоката ОСОБА_16 (участь у судовому засіданні, клопотання та заяви, надання правової інформації) не підтверджено матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 суму процесуальних витрат у розмірі 2 500 грн.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 27.08.2018 року накладено арешт на банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 та мобільний телефон «SAMSUNG G5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 , що належать обвинуваченому ОСОБА_5 та грошові кошти у розмірі 1 200 грн.
Крім того, постановами слідчих Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_2 , мобільний телефон «SAMSUNG G5» в корпусі чорного кольору, договір про надання фінансового кредиту та застави №, специфікація №1 (прийняття закладу) від 20.08.2018 №, копія видаткового чеку №33551 від 20.08.2018 року на суму 2 650 грн були визнані речовими доказами.
Відповідно до п.п.5,7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:
- гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю). Враховуючи, що грошові кошти у розмірі 1200 грн були предметом злочину відносно ОСОБА_17 , вони повернуті потерпілому, тому, це майно необхідно залишити останньому;
- документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання, тому документи, пов`язані із оформленням фінансового кредиту та застави злотих виробів у ломбарді необхідно залишити у матеріалах кримінального провадження.

Банківська картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 та мобільний телефон «SAMSUNG G5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 не відповідають жодному з критеріїв, вказаних у ч.9 ст. 100 КПК України, тому підлягають поверненню обвинуваченому.
Арешт, накладений на банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , мобільний телефон «SAMSUNG G5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 та грошові кошти у розмірі 1 200 грн, згідно ч.4 ст.174 КПК України, суд скасовує.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання:
- за ч.1 ст.190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
- за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі судового засідання негайно.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 23.08.2019 року по 12.12.2019 року (включно).
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн та моральну шкоду у розмірі 27 500 (двадцять сім тисяч п`ятсот) грн.
Речові докази:
- банківська картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 та мобільний телефон «SAMSUNG G5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 , що знаходяться у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути обвинуваченому ОСОБА_5 ;
- грошові кошти у розмірі 1 200 грн, які на цей час знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 залишити останньому;
- договір про надання фінансового кредиту та застави №, специфікацію №1 (прийняття закладу) від 20.08.2018 №, копію видаткового чеку №33551 від 20.08.2018 року на суму 2 650 грн, що перебувають у матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальній справі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 процесуальні витрати за отримання останнім правової допомоги у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Скасувати арешт на банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , мобільний телефон «SAMSUNG G5» в корпусі чорного кольору, з IMEI (1) НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 та грошові кошти у розмірі 1 200 грн, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 27.08.2018 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1