Номер провадження: 11-сс/813/987/20
Номер справи місцевого суду: 505/957/20 1-кс/505/323/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2020 р., якою в рамках кримінального провадження №0000442 від 31.03.2020 р. відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовська, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , а зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого на утримані неповнолітню доньку, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 27.06.2020 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 про продовження міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 30 діб із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме до 27.06.2020 року.

Мотивуючи своє рішення про необхідність продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя врахував встановлені в судовому засіданні ризики та дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , характер кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, та дійшов висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім запобіжним заходом, спроможним забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Слідчий суддя дійшов також висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, окрім цілодобового домашнього арешту, не може забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою з підстав того, що застосований запобіжний захід є занадто суворим, посилаючись на наступне:

- слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що підозра ОСОБА_9 є необґрунтованою, оскільки його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 189 КК України не вірно;

- органами слідства не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не надано оцінки наявності чи відсутності ризиків;

- слідчим суддею при обранні підозрюваному запобіжного заходу, прийнявши до уваги міцність соціальних зв`язків та позитивні характеристики підозрюваного, не врахував те, що ОСОБА_9 , перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом не матиме змоги утримувати свою родину.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить змінити ухвалу слідчого судді та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, а саме з 20-00 годин по 06-00 годин наступної доби.

В судове засідання підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 не з`явились, захисник в апеляційній скарзі просить розглядати апеляційну скаргу за його відсутності та задовольнити її.

Захисник підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Натомість прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. 4 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності».

Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) №48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Так, відповідно до статей 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності судимостей та інше).

При цьому слідчому судді слід враховувати, що обмеження розгляду клопотання про застосування або продовження строку дії запобіжного заходу лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_9 слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

Всупереч доводів апеляційної скарги, ОСОБА_9 підозрюється у вчинені вимоги передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод та законних інтересів цих осіб (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а саме в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

При цьому підозра ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повністю обґрунтовується матеріалами кримінального провадження:

1) допитом потерпілого ОСОБА_12 , в ході якого останній надав свідчення з приводу того, що 31.03.2020 о 13 годині, знаходячись біля водоймища в с. Олександрівка, Подільського району, Одеської області, за ініціативою невідомого чоловіка, він зустрівся, з групою осіб, які приїхали до місця зустрічі на автомобілі марки «Ford», серед яких був ОСОБА_13 , які вимагали у нього грошові кошти в сумі 4500 Євро, погрожуючи застосуванням насильства, що виразилось у погрозі спричинення будь-яких тілесних ушкоджень та заволодінням, належним йому, автомобілем марки «ЗАЗ 11055- 70»;

2) допитом свідка ОСОБА_14 , в ході якого останній надав свідчення з приводу того, що 31.03.2020 о 13 години 50 хвилин, йому на мобільний телефон зателефонував його син ОСОБА_12 , та повідомив що у нього проблеми, оскільки йому потрібні гроші в сумі 4500 Євро. Далі, слухавку взяв інший невідомий чоловік та розповів, що його син винен 4500 Євро, які необхідно повернути;

3) допитом свідка ОСОБА_15 , який дав свідчення з приводу того, що 31.03.2020 року о 13 годині, він разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 , знаходився біля водоймища в с. Олександрівка, Подільського району, Одеської області, який зустрічався, з групою осіб, які приїхали до місця зустрічі на автомобілі марки «Ford», та вимагали у ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 4500 Євро, погрожуючи застосуванням насильства, що виразилось у погрозі спричинення будь-яких тілесних ушкоджень та заволодінням, належним йому, автомобілем марки «ЗАЗ 11055-70»;

4) протоколом затримання ОСОБА_16 в порядку ст. 208 КПК України;

5) протоколом затримання ОСОБА_17 в порядку ст. 208 КПК України;

6) протоколом затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України;

7) допитом свідка ОСОБА_18 , який дав свідчення з приводу того, що 31.03.2020 знаходячись в м. Подільськ Одеської області, разом зі своїм знайомим ОСОБА_19 , на власному автомобілі марки «Ford focus с mах» реєстраційний номер НОМЕР_1 , від м. Подільськ до водоймища в с. Олександрівка Подільського району, відвозив ще 3-х чоловіків на ім`я ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , щоб розібратись з приводу боргу перед ОСОБА_23 , з чоловіком на ім`я ОСОБА_24 ;

8) слідчим експериментом за участю потерпілого ОСОБА_12 , в ході якого останнім було відтворено обставини, скоєного відносно нього кримінального правопорушення;

9) слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_15 , в ході якого останнім було відтворено обставини, скоєного відносно потерпілого ОСОБА_12 , кримінального правопорушення;

10) висновком експерта №206-СП від 14.04.2020, згідно якого, сліди пальців рук, вилучені 31.03.2020 в ході обшуку автомобіля марки «ФОРД Ц МАКС», залишені: середнім пальцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я підозрюваного ОСОБА_16 ; середнім пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я підозрюваного ОСОБА_9 ; вказівним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я потерпілого ОСОБА_12 ;

11) висновком експерта №205-СП від 22.04.2020, згідно якого сліди пальців рук, вилучені 31.03.2020 в ході огляду автомобіля марки «ЗАЗ 11-557- 70», залишені: середнім пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я підозрюваного ОСОБА_17 ; середнім пальцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я свідка ОСОБА_19 .

На час розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_9 не завершено проведення аналізу вилученої інформації у операторів телекомунікаційних мереж ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл», ПрАТ «ВФ Україна», про абонентські дзвінки здійсненні підозрюваними та потерпілим, результати якого, мають важливе доказове значення.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ризиків є безпідставними, оскільки слідчим суддею було враховано, що ОСОБА_9 підозрюється у скоєні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 7 років, та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_9 , зокрема:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КІЖ України - в разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з цілодобовим домашнім арештом, у підозрюваного, є можливості безперешкодно виїхати до іншого регіону держави та переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 усвідомлює, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, у скоєнні якого він підозрюється, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строки до 7 років;

- п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - в разі застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 , більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з цілодобовим домашнім арештом, останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_9 , може незаконно впливати на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, шляхом залякування або на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_9 веде посередній спосіб життя, має сумнівні дружні зв`язки, відсутній майновий стан так як підозрюваний ніде не працює, в такому випадку може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу;

- п. 5 ч. 2 ст. 177 КПК України - в разі застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 , більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з цілодобовим домашнім арештом, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Таким чином, слідчим суддею, всупереч доводів апеляційної скарги, зроблений висновок, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання або нічний домашній арешт, не можливе, оскільки не забезпечать в повній мірі запобіганням вищевказаних ризикам, тому як підозрюваний ОСОБА_9 , залишаючись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже, застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечать у повній мірі запобіганням вищевказаних ризикам, тому як підозрюваний ОСОБА_9 залишаючись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи сторони захисту щодо перешкоджання обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу можливості працевлаштування, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності, адже підозрюваний не намагався працевлаштуватись до застосування до нього запобіжного заходу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , подана в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту залишенню без змін.

Керуючись статтями 24, 177, 178, 181, 194, 197, 219, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2020 р., якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 27.06.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_25 ОСОБА_4