Справа № 169/527/18 Провадження №11-кп/802/107/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника потерпілих
адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Турійського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною вищою освітою, неодружений, працюючий водієм автотранспортних засобів фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,
засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді позбавленя волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Даним вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.
Стягнуто із обвинуваченого на користь держави 1 144 грн. судових витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи у кримінальному провадженні.
Цивільний позов ОСОБА_11 та ОСОБА_11 в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 до ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 :
на користь ОСОБА_11 158 000 (сто п`ятдесят вісім тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди та 8 000 (вісім тисяч) гривень витрат, понесених на правову допомогу.
на користь ОСОБА_12 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.
на користь ОСОБА_13 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.
на користь ОСОБА_14 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_11 та ОСОБА_11 в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 до Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна задоволено частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна на користь:
- ОСОБА_11 49 868 (сорок дев`ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень,
- ОСОБА_12 50 044 ( п`ятдесят тисяч сорок чотири) гривні,
- ОСОБА_13 50 044 ( п`ятдесят тисяч сорок чотири) гривні,
- ОСОБА_14 50 044 ( п`ятдесят тисяч сорок чотири) гривні
страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь:
- ОСОБА_11 5 801 (п`ять тисяч вісімсот одну) гривню,
- ОСОБА_12 5 801 (п`ять тисяч вісімсот одну) гривню,
- ОСОБА_13 5 801 (п`ять тисяч вісімсот одну) гривню,
- ОСОБА_14 5 801 (п`ять тисяч вісімсот одну) гривню
різниці між фактичним відшкодуванням шкоди та виплатою страхового відшкодування.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 10 червня 2018 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки Renault Magnum, номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом марки Kogel, номерний знак НОМЕР_2 , на автодорозі М - 07 сполученням Київ - Ковель - Ягодин, на 466 км, поблизу смт. Луків Турійського району Волинської області, під час виконання маневру повороту ліворуч, в напрямку Приватного акціонерного товариства Луківська ПМК-198 (далі - ПрАТ Луківська ПМК-198), що розташоване за адресою: мікрорайон Стакор, 9, смт Луків Турійського району Волинської області, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність під час руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, об`єктивно маючи можливість виявити рух мотоцикла марки Lifan LF200-10B, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному з ним напрямку, не надав йому дорогу - перевагу в русі, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із вказаним мотоциклом, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
- підпункту б пункту 2.3., який зобов`язує водія для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну;
- пункту 10.1., відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- пункту 10.4., згідно з яким водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам,
у зв`язку з чим водій мотоцикла ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та забоєм головного мозку, закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер зліва - 3, 5, 6 ребер по середньоключичній лінії, справа - 2-10 ребер по середньопідпаховій та 2-9 ребер по біляхребетній лініях із забоєм правої легені та двобічним гематораксом, закритої тупої травми живота з множинними розривами печінки та гемоперитонеумом, переломів верхньої третини правої плечової кістки та нижньої третини правої стегнової кістки, ран правого передпліччя та правого коліна, обширних саден грудної клітки та живота справа, що утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин кузова автомобіля з послідуючим падінням на асфальтне покриття дороги, та які згідно висновку експерта від 20 червня 2018 року № 124 за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_15 помер, причиною смерті є отримана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепа та забоєм головного мозку.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі. Зазначає, що всупереч ст. 65 КК України, суд першої інстанції необґрунтовано застосував щодо ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки мотиви, з яких суд прийняв таке рішення, не свідчать про можливість виправлення винного без ізоляції від суспільства.
Посилається на неврахування судом невідворотних наслідків вчиненого - смерті людини.
Зазначає, що приймаючи рішення про відсутність підстав для застосування додаткового покарання, місцевий суд не врахував обставин вчинення кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України, та його наслідків, при цьому будь-яких мотивів щодо не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у вироку не навів.
Крім того, прокурор зазначає, що судом у вироку не зазначено початку строку відбування покарання, що на його думку, є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.
Так прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати за проведення судових експертиз, вирішити питання щодо речових доказів.
У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 та ОСОБА_11 в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 до нього.
Посилається, що при прийнятті судом свого рішення в цій частині не в повній мірі враховано обставини вчиненого злочину та дані про його особу, тих обставин, що ним було добровільно сплачено в рахунок ОСОБА_16 36 000 грн. Зазначає, що судом порушено вимоги розумності та справедливості при вирішенні стягнення з нього в користь потерпілих 652 000 грн. моральної шкоди.
Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 та ОСОБА_11 в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 до ОСОБА_7 , зменшивши суми стягнення моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, скаргу прокурора заперечували, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, не погоджувався з доводами апеляційної скарги обвинуваченого у зв`язку з їх безпідставністю, представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , яка просила вирок суду залишити в силі, відмовити в задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується зібраними у справі доказами і ніким не оскаржується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання за ч.2 ст.286 КК України суд врахував тяжкість правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, проте вчинених з необережності, характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, незворотні тяжкі наслідки вчиненого, особу обвинуваченого, думку потерпілої, яка не просила суворого покарання ОСОБА_7 . Крім того суд врахував пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності. За наведених обставин призначене покарання в межах санкції статті є вірним, а доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення покарання у виді 5 років позбавлення волі на увагу не заслуговують.
Разом з цим, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Тобто санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативу призначення або не призначення додаткового покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого судом рішення.
Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами суд навів переконливі мотиви прийнятого рішення, пов`язані з тим, що керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу, а позбавлення такого права зможе стати перешкодою у подальшому відшкодуванні заподіяної шкоди, з якими погоджується апеляційний суд, зважаючи також і на те, що ОСОБА_7 беззаперечно визнавав себе винуватим з моменту скоєння злочину, який вчинив будучи у тверезому стані. Таким чином посилання прокурора в апеляційній скарзі про не аргументування висновків суду в цій частині є безпідставними.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст.75 КК України суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Аналіз зазначеної норми дає підстави стверджувати, що звільнення особи від відбування покарання з випробуванням можливе в разі встановлення судом обставин, які вказують на активну соціальну поведінку обвинуваченого, його схильність до виправлення поведінки внаслідок позитивного суспільного впливу та виконання певних пробаційних заходів.
Як убачається з вироку, обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, займається суспільно-корисною працею, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, визнав свою винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, вжив заходів щодо часткового відшкодування шкоди, злочин вчинив вперше, з необережності, ризик його небезпеки для суспільства оцінюється органом пробації як низький, потерпіла не наполягала на призначенні суворого покарання.
З урахуванням вищенаведених даних про кримінальне правопорушення, обставин його вчинення, особу обвинуваченого, на думку суду, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком є правомірним і забезпечить виправлення і перевиховання винного, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині не ґрунтуються на законі.
Таким чином, врахувавши всі обставини у справі, в тому числі й ті, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і не є надто м`яким.
Посилання в апеляційній скарзі про необхідність зазначення в резолютивній частині вироку суду початку строку відбування покарання не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачений звільнений від такого відбування на підставі ст.75 КК України, а сам зміст вироку відповідає в цілому вимогам ст.374 КПК України.
Таким чином, доводи прокурора, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, суд не вбачає.
Що стосується апеляційних вимог скарги обвинуваченого про необхідність зменшення сум моральної шкоди, завданої злочином апеляційний суд встановив наступне.
Судом першої інстанції всебічно, повно і неупереджено досліджені матеріали кримінального провадження щодо вказаних цивільних позовів, пред`явлених потерпілою у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей і, відповідно до вимог ЦК України, обґрунтовано визнано можливим частково задовольнити позови, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення й присуджено до стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 158 000 гривень моральної шкоди, на користь неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 відшкодування моральної шкоди в розмірі 170 000 грн. кожному.
Так відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При розв`язанні цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого діяння, глибину та обсяг душевних страждань потерпілої ОСОБА_11 та неповнолітніх утриманців, пов`язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у їх житті, які втратили турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили та їх невідворотність, а саме втрату годувальника, дотримався вимог розумності, виваженості та справедливості при визначенні грошового відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих.
Визначений судом розмір моральних збитків, на думку апеляційного суду, відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим у відношенні до потерпілих, а тому підстави для його зменшення відсутні, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 є суб`єктивними та жодним чином не спростовують правильність висновків суду.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Турійського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий

Судді