Провадження № 1-кп/756/673/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» червня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, маючого середню освіту, одруженого, тимчасово не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
19.06.2019, близько 08 год. 40 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «VIDA», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись з`їздом з вулиці Дніпроводської, у напрямку вулиці Богатирської у м. Києві, проявив неуважність до дорожньої обстановки, порушуючи п.п. 1.5 та 2.3. б) ПДР України, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, здійснив зіткнення передньою частиною керованого ним транспортного засобу із задньою частиною автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок зіткнення автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry», р.н. НОМЕР_2 за інерцією здійснив зіткнення із задньою частиною автобусу марки «МАЗ», р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «VIDA», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю та підтвердив всі обставини, детально вказавши на обставини та механізм вчиненого, що викладені у вироці вище. У вчиненому щиро кається, просить суворо його не наказувати, фактичні обставини не оспорює. З приводу позовних вимог, обвинувачений не заперечував про завдання потерпілим моральної шкоди внаслідок дорожньої транспортної пригоди, яка сталася з його вини, разом з тим, покладався на розсуд суду щодо визначення розміру моральної шкоди.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає; останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його вина у скоєнні інкримінованому йому злочину підтверджується комплексом зібраних по справі доказів, а також показами потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні підтвердила обставини справи та повністю підтримала поданий цивільний позов.

Тому, оцінюючи всі забрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, та сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, те, що обвинувачений раніше не судимий, характеризується за місцем проживання формально позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, і вважає правильним обрати йому покарання у виді обмеження волі.

Крім того, суд, при призначенні покарання, вважає правильним застосувати до ОСОБА_6 і додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, при цьому, суд бере до уваги той факт, що останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у сфері дорожнього руху.

Однак, враховуючи відношення ОСОБА_6 до вчиненого, матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає можливим його виправлення без ізоляції від суспільства, і тому вважає правильним звільнити останнього від відбуття призначеного основного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, оскільки на думку суду, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілою ОСОБА_4 під час розгляду справи заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на її користь 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Моральну шкоду потерпіла обґрунтовує тим, що внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_6 вона та її малолітня донька ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, та у зв`язку із чим їй завдано сильних душевних страждань, які в подальшому відобразилися на стані її здоров`я.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 та законний представник потерпілої ОСОБА_9 поданий цивільний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно з п.23.1 ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в результаті протиправних дій ОСОБА_6 , які спричинили для потерпілих негативні наслідки пов`язані з спричиненням тілесних ушкоджень, а також порушенням звичних життєвих зв`язків, через неможливість продовжувати активне суспільне та особисте життя, тому вважає за необхідне позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з доказів, які були надані учасниками процесу під час розгляду справи, будь-яких інших доказів на спростування цивільного позову, суду не надавалося.
Також, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати пов`язанні з проведенням експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Крім того, прокурор заявив клопотання про скасування арешту з автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «VIDA» д.н.з. НОМЕР_1 , який було накладено ухвалою Оболонського районного суду м.Києва, оскільки на даний час відпала потреба в його арешті.

Згідно вимог ч.2 п.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Оскільки, арешт на автомобіль накладався з метою збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, тому зазначене свідчить про те, що у застосуванні арешту вказаного майна відпала потреба, тому арешт зазначеного майна підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 122, 124, ч.2 ст.127, 128, 129, 368, 369, 370, 373, 374, 376, 380, 392, 393 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000, 00 (сімдесят тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 5 205 гривень 48 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року на автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «VIDA» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_10 та повернути його власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1