Справа № 199/9539/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року січня місяця 31 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000048 від 05.11.2019, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 242 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:

До провадження Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 22.11.2019 надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 242 КК України.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_3 , обвинувачується у тім, що він, перебуваючи на посаді начальника району експлуатації каналізаційних мереж № 2 «Лівий берег» Управління експлуатації каналізаційних споруд комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, тобто будучи службовою особою, у період часу з 23 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року неналежно виконував свої посадові обов`язки, пов`язані з дотриманням вимог чинного законодавства щодо екологічної безпеки поверхневих вод, що спричинило небезпеку для довкілля, за наступних обставин.
Наказом керівника комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради від 18.10.2012, № 9581/к, ОСОБА_3 був переведений на посаду начальника району експлуатації каналізаційних мереж № 2 «Лівий берег» Управління експлуатації каналізаційних споруд.
Відповідно до посадової інструкції начальника району експлуатації каналізаційних мереж № 2 «Лівий берег» Управління експлуатації каналізаційних споруд, затвердженої заступником директора підприємства з правових питань та управління персоналом 01.07.2016, начальник району експлуатації каналізаційних мереж відноситься до категорії керівників, є відповідальним і повноправним керівником, та безпосереднім організатором виробництва на Районі експлуатації каналізаційних мереж № 2 «Лівий берег» Управління експлуатації каналізаційних споруд (далі - РЕКМ-2).
Начальник РЕКМ-2 зобов`язаний: забезпечувати належну технічну експлуатацію каналізаційних мереж лівобережжя міста Дніпро (Дніпропетровська), безперебійне водовідведення згідно Правилам користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах; забезпечувати безперебійне і якісне водовідведення, безпечну і безперебійну експлуатацію напірних і самопливних колекторів і мереж лівобережжя міста; керувати розстановкою і відправкою аварійних бригад, спецмашин і технологічного транспорту, контролювати їх в процесі роботи; забезпечувати виконання законодавства в області охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки і охорони навколишнього природного середовища, збереження природних ресурсів генетичного фонду живої природи; організовувати роботи по виконанню природоохоронних заходів; забезпечувати дотримання санітарного і протиепідеміологічного законодавства.
Крім того, згідно із зазначеною інструкцією, начальник РЕКМ-2 несе відповідальність за нечітке і несвоєчасне виконання функціональних обов`язків, передбачених дійсною посадовою інструкцією.
Однак у період часу з 23 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року, ОСОБА_3 , будучи службовою особою, виконуючи недбало покладені на нього відповідно до посадової інструкції функціональні обов`язки, під час організації і проведення аварійно-відновлювальних робіт пошкодженого каналізаційного колектору в районі будинку № 110 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпро, не зважаючи -1 наявність витоків каналізації на поверхню землі в районі перехрестя просп. Миру -і вул. Донецьке шосе в м. Дніпро, не організував відведення каналізаційних стоків -і не обладнав місце для зливу стічних вод, тобто не вжив своєчасно заходів реагування та контролю щодо відкачування каналізаційних стоків водонасосною станцією підприємства та встановлення підлеглими працівниками заглушки у каналізаційному дощовому зливовому колекторі, розташованому поруч із місцем затоку каналізації, через що допустив потрапляння каналізаційних стоків до з казаного дощового каналізаційного колектору, які в подальшому перетікали і :кидалися в озеро Куряче.
Крім того, у період часу з 29 жовтня 2018 року до 06 листопада 2018 року, ОСОБА_3 , будучи службовою особою, нехтуючи покладеними на нього відповідно до посадової інструкції функціональними обов`язками в частині убезпечення виконання законодавства в області охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки і охорони навколишнього природного середовища, під час організації проведення аварійно-відновлювальних робіт за викладеним фактом, не організував відведення каналізаційних стоків на аварійній ділянці в місці розташування пошкодженого каналізаційного фекального колектору, організувавши натомість відкачування каналізаційних стоків з іншого справного каналізаційного фекального колектору, розташованого біля буд. 2 по вул. Миколи Міхновського, за допомогою насосної станції із генератором живлення, та перекачування їх у розташований поруч каналізаційний дощовий колектор через встановлену магістраль трубопроводу, які в подальшому перетікали і скидалися в озеро Куряче.
Згідно протоколу ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» дюдо результатів санітарно-хімічних досліджень від 13.02.2019, № 350 встановлено, що відібрана 05.11.2018 з озера Куряче проба води не відповідає вимогам ДСанПин 4630-88 для води водойм II категорії водокористування (водойми, що використовуються як рекреаційні). Значний, яскраво виражений та стійкий у часі фекальний запах свідчить про каналізаційне походження води. Не відповідає нормативним значенням активна реакція (pH) проби води та рівень забарвлення, що значно перевищує показник для чистих природних водойм. Якість води не відповідає вимогам 3.1.3. ДСанПин 4630-88 та може призвести до небажаних екологічних та санітарно-гігієнічних наслідків.
Відповідно до Акту перевірки Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області дотримання вимог природоохоронного законодавства від 19.11.2018 встановлено, що в період проведення аварійно відновлювальних робіт в районі перехрестя пр. Миру та вул. Донецьке шосе фіксувались витоки каналізаційних вод на поверхню, які перенаправлялись в діючий колектор в районі вул. Рилєєва, в результаті було потрапляння зворотних вод до зливового колектору через дощоприймачі і в подальшому до озера Куряче, що є порушенням ст. 44 Водного кодексу України.
Згідно із Розрахунком Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради у результаті порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, на підставі довідки наданої комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, встановлено середній вміст забруднюючих речовин у зворотних водах, які потрапили в озеро Куряче через мережу зливового колектору (до моменту встановлення у ньому пневмозаглушки), а саме: БСК5 - 319,38 мгОг/дм3, завислі речовини - 297,34 мг/дм3, хлориди - 164,72 сім3, сульфати - 166,12 мг/дм3, азот амонійний - 38,54 мг/дм3, нітрити - 0,20 *г дм3, нітрати - 0,99 мг/дм3, фосфати - 14,73 мг/дм3, залізо загальне - 4,54 мг/дм3, нафтопродукти - 4,26 мг/дм3, АПАР - 1,79 мг/дм3, внаслідок чого відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009, № 389, сума збитків, заподіяних державі забрудненням озера Куряче зворотними водами, складає 1972,82 гривень.
Висновком судової інженерно-екологічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Заел. проф. М. С. Бокаріуса від І: 39.2019, № 18403, встановлено, що в період проведення аварійно відновлювальних робіт в районі перехрестя пр. Миру та вул. Донецьке шосе збулося забруднення поверхневих вод в результаті потрапляння зворотних вод (стоків каналізації) до озера Куряче, внаслідок чого було створено небезпеку для довкілля. Внаслідок потрапляння зворотних вод (стоків каналізації) до зливного колектору через дощоприймачі і далі в озеро Куряче, що призвело до забруднення поверхневих вод зазначеного водного об`єкта, було допущено не дотримання вимог положень п. 4 ст. 44 Водного кодексу України.
Тим самим, ОСОБА_3 порушив Правила охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.1999, № 465, а саме: п. 10, відповідно до якого водокористувачі повинні забезпечувати дотримання відповідного санітарного стану на території, де розташовані їх об`єкти, і не допускати винесення через дощові каналізаційні мережі сміття, продуктів ерозії ґрунтів, сировини та відходів виробництва; п. 13, згідно кому діяльність водокористувачів не повинна спричиняти збільшення донних відкладів або накопичення в них забруднюючих речовин, які можуть призвести до погіршення стану водних об`єктів; а також порушив вимоги положень п. 4 ст. 44 Водного кодексу України, яким встановлено обов`язок водокористувачів використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у порушенні правил охорони вод, що спричинило забруднення поверхневих вод і створило небезпеку для довкілля, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_5 , заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, та заявив про істотне порушення права на захист його підзахисного ОСОБА_3 , що полягало у відкритті відповідно до ст. 290 КПК України, матеріалів його підзахисному за відсутності захисника. При цьому його, як захисника в порушення норм ст. ст. 111, 112,133,137, КПК України та ч.1 ст. 290 КПК України взагалі не було повідомлено про завершення досудового розслідування. Разом з тим, захисник звернув увагу, на те, що відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 07.10.2019 у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП в річковому Амур-Гавань ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про встановлення строку для ознайомлення адвоката ОСОБА_5 з матеріалами досудового розслідування було відмовлено у зв`язку з тим, що адвокат ОСОБА_5 не отримував повідомлення про закінчення досудового розслідування та не може ухилятися від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
У зв`язку із викладеним захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав істотного порушення права на захист його підзахисного ОСОБА_3 , та подав скаргу, в якій просив зобов`язати слідчого (групу слідчих) слідчого відділення ВП в річковому порту Амур-Гавань ДВП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадження відомості про яке внесені до ЄРДР 05.11.2018 за №0000048, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 242 КК України ознайомити ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 з всіма матеріалами кримінального провадження в передбачений законом спосіб.
Додатково 24.01.2020 захисник через канцелярію суду подав скаргу на дії прокурора та просив з посиланням на норми ст. 45,46, 303-309,314-316, - скасувати постанову Першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні.
Вказане клопотання та скарги підтримав обвинувачений ОСОБА_3 .
Прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту та задоволення скарг захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема, вимогам ст. 291 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, а також долучені учасниками судового провадження документи, приходить до висновку, про наявність правових підстав для повернення обвинувального акту і останній підлягає поверненню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема, вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України. У свою чергу Реєстр матеріалів досудового розслідування, повинен відповідати вимогам ч.2 ст. 110 КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_3 та відповідність Реєстру матеріалів досудового розслідування на дотримання Закону, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а Реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч.2 ст. 109 КПК України, з огляду на наступне.

Як встановлено судом під час підготовчого судового засідання, до суду 22.11.2019 надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ознаками складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 242 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019 за №0000048. Однак, як свідчить Реєстр матеріалів досудового розслідування, що долучений до обвинувального акту, відомості у зазначеному провадженні до ЄРДР внесені 05.11.2018, що серед іншого унеможливлює дійти однозначного висновку про проведення в ході досудового розслідування процесуальних дій саме в межах кримінального провадження №0000048.

Крім вказаного, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 складено та затверджено 27.09.2019, у той час, як відповідно п.30 розділу 2 Реєстру матеріалів досудового розслідування, що долучений до обвинувального акту, обвинувальний акт було складено та затверджено 30.09.2019, тобто раніш аніж було внесено відомості до ЄРДР 05.11.2019.
Звертає на себе увагу і той факт, що процесуальні дії: повідомлення захиснику підозрюваного ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_5 про завершення досудового розслідування складено 08.10.2019, надання доступу захиснику підозрюваного ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_5 до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення складено 23.10.2019, надання підозрюваному ОСОБА_3 та його захиснику - адвокату ОСОБА_5 доступу до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення 30.10.2019, - проте, всі ці процесуальні дії проведені після затвердження прокурором обвинувального акту 27.09.2019.
Крім того, саме після затвердження обвинувального акту 27.09.2019, як свідчить розділ 2 Реєстру матеріалів досудового розслідування, у період із 30.09.2019 до 29.10.2019 приймався ряд процесуальних рішень.
При цьому, слушними є і доводи захисника ОСОБА_5 , щодо істотного порушення права на захист ОСОБА_3 , оскільки як встановлено судом у підготовчому судовому засіданні, дійсно, відкриття відповідно до ст. 290 КПК України, матеріалів ОСОБА_3 було здійснено за відсутності захисника.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Натомість, незважаючи на завершення досудового розслідування, що визначалося затвердженням 27.09.2019 обвинувального акту, 08.10.2019, 23.10.2019 та 30.10.2019 було проведено різні процесуальні дії, а 30.09.2019, 22.10.2019-24.10.2019 та 29.10.2019 навіть прийняті процесуальні рішення.

Наведене, свідчить про вплив на обмеження права ОСОБА_3 на захист, що є неприпустимим з огляду на практику ЄСПЛ. Зокрема, в п. 57 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» ЄСПЛ в обґрунтування порушення п. 1 ст. 6 у поєднанні з підп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції зазначив, що «національні суди проігнорували обмеження права заявника на захист під час первісної стадії попри те, що заявник зазначав про це у касаційній скарзі до Верховного Суду України, та те, що відповідно до національного законодавства воно становило істотне порушення кримінально-процесуального закону, яке передбачало скасування вироку. Цей недолік не міг бути виправлений ані юридичною допомогою, наданою заявнику пізніше, ані змагальним характером подальшого провадження (п. 58 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Салдуз проти Туреччини»; пункти 3941 рішення ЄСПЛ від 31 березня 2009 року у справі «Плонка проти Польщі»).

Також ЄСПЛ у рішенні від 15 листопада 2012 року у справі «Гриненко проти України» констатував порушення п. 1 та підп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції в зв`язку з тим, що заявнику не було забезпечено право на захист за таких фактичних обставин: «незважаючи на те, що заявнику було призначено двох захисників, його було неодноразово допитано виключно в присутності захисника, якого йому було призначено слідчими органами. При цьому не було жодних підтверджень того, що захисник, якого запросив батько заявника, був належним чином повідомлений про такі слідчі дії».

Таким чином, суд ретельно перевірив питання дотримання під час досудового розслідування права ОСОБА_3 на захист, та встановив, з цього приводу порушення його прав.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у відповідності до підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції, необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Разом з тим, відсутність пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - є неприпустимим та суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Частини 1 та 2 ст. 9 КПК України встановлюють, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що наявність сформульованого обвинувачення у кримінальних правопорушеннях має принципове значення для встановлення істини по справі, правильної кваліфікації дій обвинуваченої особи та для встановлення наявності законних підстав для прийняття остаточного рішення по справі, а також для забезпечення права обвинуваченого права на захист, в тому числі на захист від конкретного та зрозумілого обвинувачення.

Окрім того, судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 містить посилання на висновок експерта, що є неприпустимим, оскільки це є посиланням на докази та суперечить положенням ч. 2 ст. 291 КПК України.
Суд вважає, що викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.
Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішенні по справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції та визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.
Вказане порушення та інші невідповідності вимогам процесуального законодавства в обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб призначити судовий розгляд.
Тому, саме з вищевикладених підстав, обвинувальний акт внесений 05.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 242 КК України, - належить повернути прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Вирішуючи скарги захисника ОСОБА_5 , подані в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, суд вважає необхідним вирішити їх наступним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Стаття 307 КПК України визначає перелік рішень лише слідчого судді, які можуть бути ним постановлені за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

В той же час правилами статей 314-316 КПК України не врегульовано питання розгляду під час підготовчого провадження в суді скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як і не визначено переліку рішень суду, які можуть бути ним постановлені за результатами розгляду скарг в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України.

Крім того, ч. 4 ст. 291 КПК України забороняє надання суду до початку судового розгляду будь-яких документів саме стороною обвинувачення, крім передбачених зазначеною статтею, а тому суд вважає неможливим розгляд по суті скарг захисника, оскільки для прокурора, на відміну від захисника, є заборона долучати оригінали документів, зібраних під час досудового розслідування, до початку судового розгляду.

Викладене свідчить про те, що для обґрунтованого вирішення скарг захисника ОСОБА_5 суду необхідно дослідити відповідні матеріали кримінального провадження, що суд не може зробити на стадії підготовчого розгляду.

Тобто з вищевказаного слідує, що надання оцінки суті скарг захисника виходить за межі повноважень суду під час підготовчого розгляду, однак такі доводи сторони захисту повинні бути з`ясовані органом досудового розслідування після повернення даного обвинувального акту. Захисник же ОСОБА_5 , має право звернутися до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314-316, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному 05.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 242 КК України, - повернути прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 про бездіяльність слідчого та зобов`язання вчинення дій, а також скаргу на дії прокурора долучити до матеріалів кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 04 лютого 2020 року о 08.10 годині.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 -Почтовик

31.01.2020