Справа № 369/6432/20
Провадження №1-кс/369/1352/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_4 та клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 28.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
28.05.2020 року СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В ході здійснення, досудового розслідування встановлено, що 28.05.2020 року близько 00 години 30 хвилин (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_4 разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами за попередньою змовою групою осіб, маючи прямий умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб які зазнали нападу, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, перебуваючи поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 , розуміючи невідворотність своїх дій, раптово здійснили напад на потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому, наносячи удари руками та ногами в область голови та тулуба останніх, нанесли їм тілесні ушкодження у вигляді: ОСОБА_8 ЗЧМТ, забій м`яких тканин голови, струс головного мозку, та ОСОБА_7 ЗЧМТ, струс головного мозку, численні гематоми м`яких тканин голови, в результаті яких останні втратили свідомість.
В подальшому використовуючи безпорадний стан потерпілих, ОСОБА_4 разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами заволоділи належним ОСОБА_8 майном, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 5» 16 Gb чорного кольору в силіконовому чохлі ІМЕІ: НОМЕР_1 , металевою запальничкою марки «Zippo» золотистого кольору, наручним годинником марки «Fei Si Te» з ремінцем коричневого кольору, срібним ланцюжком вагою 3 г., золотим перснем вагою 3 г. та грошовими коштами в сумі 600 грн., а також майном ОСОБА_7 , а саме: зовнішнім зарядним пристроєм (Power bank) марки «Vipow 2Am» сірого кольору, золотим перснем вагою 3 г., зв`язкою ключів від квартири та грошовими коштами в сумі 800 грн..
Після чого ОСОБА_4 разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами з місця вчинення злочину зникли в невідомому напрямку, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 матеріального збитку.
Відомості за даним фактом 28.05.2020 року слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області внесено до ЄРДР за № 0000425 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
28.05.2020 року в порядку ст. 208 КПК України був затриманий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
29.05.2020 року ОСОБА_4 слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області за погодженням із прокурором повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Таким чином, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Києва, маючий повну загальну середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимий.
Підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину є зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме: протоколи прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення, протоколи допиту потерпілих, протоколи впізнання особи за фотознімками, протокол обшуку, протоколи впізнання речей, протокол затримання ОСОБА_4 в порядку 208 КПК України від 28.05.2020 року, протоколи допиту свідків, та іншими доказами в своїй сукупності.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
В даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину санкція статті якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
- переховуватися від органу досудового розслідування та суду,
- незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні.
Аналізуючи ризик переховування в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).
Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити наступне:
- підозрюваний не має постійного місця роботи та постійного джерела доходів;
- підозрюваний не має на утриманні малолітніх дітей та батьків похилого віку, тобто не має стійких соціальних зв`язків, які б втримали його від зміни місця проживання з метою переховування.
Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик залишення ним місця проживання в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.
Реальним є і ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки на даний час з останніми проведені не всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні, а підозрюваному в ході розслідування стали відомі анкетні дані та місце проживання потерпілих та свідків, тому він буде впливати на них з метою зміни ними своїх показань, а злочин, в якому він підозрюється, вчинений із застосуванням насильства.
Підставою застосування щодо нього запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши учасників та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000425 від 28.05.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 187 КК України.
29.05.2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в клопотанні, на даному етапі досудового розслідування даного кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду даного клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).
Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Відтак, на даний час у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтовано гарантіями явки до суду.
Обставиною, яка враховується слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний намагається вчинити дії, передбачені вимогами ч. 1 ст.177 КПК України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як встановлено слідчим суддею, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, який за ступенем тяжкості є тяжким злочином буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).
У контексті Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Оскільки під час досудового розслідування підозрюваному стали відомі анкетні дані та місце проживання потерпілих та свідків, що свідчить про можливість ОСОБА_4 , з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на них.
На переконання слідчого судді, наведені прокурором ризики є обгрунтованими та такими, що виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою. Встановлені під час розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які слідчий суддя вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , окрім вище викладених обставин, слідчий суддя у відповідності до положень ст. 178 КПК України враховує наявність доказів, що обґрунтовують підозру, які свідчать про обґрунтованість вказаних в клопотанні обставин, а саме спричинення потерпілим тілесних ушкоджень та завдання матеріальної шкоди, також слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та відсутність судимостей.
Доводи у судовому засіданні захисника підозрюваного ОСОБА_4 не спростовують висновків суду щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.
В даному випадку є виправданим застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на наявність ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які суд вважає реальними та існуючими.
Питання щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягає дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.
Викладене дає підстави вважати, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування, тому стосовно підозрюваного ОСОБА_4 необхідним є застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Аналізуючи наведені вище обґрунтування, враховуючи відомості про особу підозрюваного, характер вчиненого кримінального правопорушення, можна прийти до вмотивованого висновку, що в разі обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, негативно впливатиме на хід досудового слідства у даному провадженні, безпосередньо впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, вивченням даних щодо особи ОСОБА_4 , які б вказували на неможливість застосування до нього вказаного запобіжного заходу, не встановлено.
За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Задовольняючи клопотання про тримання під вартою, вважаю за необхідне не визначати підозрюваному розмір застави.

Також судом в судовому засіданні розглянуто скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_4 яке обґрунтовує наступним.
Співробітниками СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області було проведено незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.
В протоколі затримання підозрюваного, слідчим зазначено підставу для затримання ОСОБА_4 п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. Проте із зазначеною підставою захисник ОСОБА_5 не погоджується, оскільки вважає, що затримання відбулося з нехтуванням прав і свобод, гарантованих національним і міжнародним законодавством, всупереч вимогам ст.. 208 КПК України. Також посилається на те, що ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст.. 208 КПК України за адресою свого проживання: АДРЕСА_2 , тобто за своїм фактичним місцем проживання, а не на місці вчинення злочину або замаху на його вчинення. Також просить суд звернути увагу на ту обставину, що фактичне затримання ОСОБА_4 відбулося близько 11-12 години, тобто впродовж 7 годин, уповноважений орган не залучав захисника. Просить суд визнати затримання незаконним та негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти.
В судовому засіданні заявник скаргу підтримав та викладене підтвердив. Підозрюваний підтримав свого захисника, просив скаргу задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючи на те, що працівники правоохоронних органів діяли в рамках чинного законодавства.
Вислухавши захисника, підозрюваного, слідчого, дослідивши матеріали скарги, матеріали, надані Києво-Святошинським ВП ГУНП в Київські області, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.
Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України .
Згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Частина 5 ст.208 передбачає, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
Аналіз наведених норм, свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання.
Як вбачається зі змісту матеріалів кримінального провадження, наданих слідчим в судовому засіданні, ОСОБА_4 був затриманий на підставі «безпосередньо після вчинення злочину». На думку слідчого судді таке формулювання відповідає припису п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, оскільки слідчий відповідно до вимог ч. 5 ст. 208 КПК України не повинен в протоколі затримання детально описувати обставини та факти на підставі яких слідчий зробив висновок про причетність конкретної особи до вчинення злочину, оскільки такі обставини викладаються в повідомленні про підозру. В той же час, КПК не містить деталізації поняття «безпосередньо», відтак, відсутні правові підстави вважати затримання особи не безпосередньо в момент вчинення злочину, а пізніше, завідомо незаконним. В даному випадку, безпосередність випливає із комплексу оперативно-розшукових дій, які дозволили органу слідства встановити відповідні адреси можливих злочинців, а в ході обшуку виявити частину викраденого майна, відтак на момент затримання факт виявлення викраденого майна на місці обшуку та місці перебування ОСОБА_4 на думку слідчого судді, дозволяв слідчому застосувати п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України для затримання підозрюваних осіб. Відповідно до протоколу затримання особи, в порядку ст.. 208 КПК України, фактичне затримання ОСОБА_4 відбулося в період часу з 16 год. 30 хв. до 19 год. 25 хв., згідно доручення центру вторинної правової допомоги, в 19 год. 40 хв. ОСОБА_4 було призначено захисника ОСОБА_5 .. Таким чином, суд не вбачає порушень чинного законодавства при повідомленні центру вторинної правової допомоги при призначенні захисника ОСОБА_4 після затримання в порядку ст.. 208 КПК України.
В подальшому ОСОБА_4 було вручено повідомлення про підозру та направлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до компетентного суду, граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді не сплив, відсутні зволікання у доставлені особи до суду.
Відтак, порушень КПК України при затриманні ОСОБА_4 слідчим суддею не встановлено, а слідчим в повному обсязі доведені обставини, визначені ч. 5 ст. 206 КПК України.
Також, слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно якої положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.
Тобто наведене свідчить про те, що така скарга адвоката ОСОБА_5 про визнання затримання ОСОБА_4 28.05.2020 року незаконним, не може бути предметом розгляду в порядку ст.206 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 29, 3, 8, 29, 55 Конституції України, ст.ст. 3, 8, 9, 12, 42, 206, 208, 369-372, 376, 177, 178, 182, 183, 184,193,194, 196, 197, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
В скарзі захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_4 - відмовити.
Клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 28.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, маючого повну загальну середньо освіту, не одруженого, не працюючого, зі слів раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 26 липня 2020 року (включно).
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя : ОСОБА_1