Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/490/20
Провадження № 1-кп/935/242/20
У Х В А Л А
Іменем України
08 квітня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 11.02.2020, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ірша Радомишльського району Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який утримується у Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України,

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області 01.04.2020 від прокурора прокуратури Житомирської області відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 01.04.2020 у порядку положень ст. 34 КПК України надійшов обвинувачений акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України.

Прокурором у судовому засіданні подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказане клопотання обґрунтовано тим, що продовжують існувати та не зменшилися ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких він обвинувачується, останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України максимальне покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 8 років, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та

передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України максимальне покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років, що відповідно до

ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду. Також, враховуючи данні про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, витрачає кошти, які отримує у вигляді соціальної допомоги на утримання дітей, на придбання алкогольних напоїв, не має постійного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, свідчить про те, що обвинувачений в будь-який момент може залишити фактичне місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та переховуватися від суду, оскільки суворість покарання за інкриміновані злочини, наслідки та ризики втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнанні як менш небезпечні ніж покарання і процедура виконання покарання.

Потерпіла та її законний представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілої та її законного представника, підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому терміну тримання під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні щодо вирішення клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою поклався на розсуд суду.

Захисник у судовому засіданні вважає, що обвинуваченому можливо змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Згідно з вимогами ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Судом при вирішенні питання про доцільність продовження запобіжних заходів та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються положення законодавства, «Конвенції про захист прав людини», а також практика Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також враховує конкретні обставини по даному провадженню.

Суд, заслухавши прокурора , захисника, обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, вважаючи, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні під час судового провадження іншим чином, зокрема, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які на даний час недопитані судом, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

У відповідності до положень частин 3 та 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 176-178, 183, 291, 314-316 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді утримання під вартою терміном на 60 днів, тобто по 06.06.2020 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом семи дні з дня її оголошення в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3