Номер провадження: 11-кп/813/1358/20
Номер справи місцевого суду: 947/6728/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 03.04.2020 року, якою був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні №0003630, внесеному до ЄРДР 18.10.2019 року,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси, від 03.04.2020 року був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні №0003630, внесеному до ЄРДР 18.10.2019 року.

Строк дії ухвали визначено до 02.06.2020 року включно.

Рішення суду мотивоване тим, що у клопотанні прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим, наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала судді не відповідає повноті судового розгляду, висновку суду не відповідають фактичним обставинам злочину, в ухвалі суду присутнє істотне порушення КПК України, зокрема, захисник стверджує, що:

- пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим;

- стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України;

- суд не проаналізував доводи сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів.

Також, захисник в своїй апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 раніше не судимі, до кримінальної відповідальності не притягувались, позитивно характеризуються за місцем проживання, є дорослими людьми та розуміють відповідальність за порушення покладеного на них зобов`язання.

Посилаючись на вказані доводи, захисник просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 03.04.2020 року, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, на вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що:

- оскаржена ухвала не містить посилання на обставини, які підтверджують існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а прокурор жодним чином не обґрунтував та не довів наявність існування цих ризиків;

- не була доведена неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених застосуванням менш суворого запобіжного заходу;

- суд залишив поза увагою те, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали заяви, в яких зазначено, що останні претензій будь-якого характеру до обвинувачених не мають;

- при постановленні ухвали суд не врахував особу обвинувачених, їх сімейний стан, соціальні зв`язки, постійне місце проживання, адже раніше обвинувачені до кримінальної відповідальності не притягувалися.

У зв`язку з викладеним захисник просить скасувати оскаржену ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 03.04.2020 року і ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні захисникиОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За змістом ст.ст. 176-178 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.
Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів провадження на розгляді у Київського районного суду м. Одеси, знаходиться кримінальне провадження №0003630, внесене до ЄРДР 18.10.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , стосовно того, що пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим, на думку апеляційного суду є такими, що не узгоджуються із нормами закону з огляду на наступні обставини.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження захисника про безпідставність обвинуваченняОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.
Апеляційні твердження захисника ОСОБА_8 щодо неналежність та недопустимість ряду доказів, є безпідставними. Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків передбачених п.п. 1, 2,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи прокурора є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності ризику того, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 можуть переховуватись від суду. Зазначений ризик обумовлений тим, що останні обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років.
Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , будучи обізнаними про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винними, підвищують ризик переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, враховуючи фактичні обставини пред`явленого обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 а саме: вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування обвинувачених від суду.
Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 не прийнято, існує ризик того, що перед загрозою суворого покарання останні можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину.
При цьому, поведінка обвинувачених під час вчинення інкримінованого злочину групою осіб, що супроводжувалося застосовуванням фізичної сили та психологічного примусу до потерпілих, свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на таких осіб з боку обвинувачених, в тому числі свідків у цьому кримінальному провадженні.
Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не мають до обвинувачених претензій будь-якого характеру, на думку апеляційного суду, не спростовують доведеність наведеного ризику. Разом з тим, зміна позиції потерпілих на даному етапі кримінального провадження, може свідчити про тиск на останніх з боку обвинувачених, з метою зміни їх показань в суді. Апеляційний суд наголошує, що зміст заяв потерпілих про те, що вони добровільно вступили в статеві зносини з обвинуваченими є предметом судового розгляду у суді першої інстанції, а тому суд не може надати оцінку вказаним заявам.
Враховуючи конкретні обставини злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно що обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 .
Численні доводи, апеляційних скарг захисників про те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на їх поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків.
Твердження сторони захисту, що обвинувачені раніше не судимі, наявність родини та утриманців, наявність постійного місце проживання, не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію. Слід також зазначити, що з обвинувального акта вбачається, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 офіційно не працевлаштовані, суспільно-корисною працею не займаються, постійного джерела доходу не мають.
Окрім цього, надані під час апеляційного розгляду характеристики обвинувачених, які характеризують їх позитивно є неспівмірними з обставинами за яких ймовірно було вчинено злочин, з огляду на його тяжкість, ступінь суспільної небезпеки, специфіку його вчинення та наслідки.
За таких обставин, обрання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 менш суворого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим та невиправданим.
Матеріали справи не містять інших відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.
З урахуванням обставин та характеру вчиненого злочину, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд- не знаходить.
Згідно з п.1) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 03.04.2020 року якою був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні №0003630, внесеному до ЄРДР 18.10.2019 року,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4