Справа № 461/4963/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1700/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0002726 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Львова, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2019, яким його засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяців.
Долю речового доказу вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд у порядку адміністративного судочинства згідно КУпАП.

Апелянт вважає, що мінімальна сума за яку громадянин несе кримінальну відповідальності за ч.1 ст. 185 КК України становить більше ніж 233 гривні, як у його випадку. Тому вважає, що максимальне покарання, які він повинен отримати це штраф або громадські роботи згідно Кодексу України про адміністративну відповідальність. Зазначає, що згідно практики інших держав Європи продукти харчування не можуть бути вказані предметом кримінальної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , 22.06.2019, приблизно о 08 год. 17 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ «Торгівельно-виробнича компанія Львівхолод», який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шептицьких, 43, діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно, викрав чотири плитки шоколаду марки «Мілка Орео» вартістю 58 грн. 29 коп. за кожну, чим завдав ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальних збитків на загальну суму 233 грн. 16 коп., тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_6 , обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, повне визнання своєї вини у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину; а також те, що на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, а тому суддя прийшла до переконання про необхідність призначення йому покарання у виді арешту, так як виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого в результаті вчинення злочину збитку або усунення заподіяної шкоди.
Щодо апеляційної вимоги про те, що за скоєний злочин повинна була бути адміністративна, а не кримінальна відповідальність, то така є безпідставною та не відповідають чинному законодавству.

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 185 КК України наступає з моменту коли вартість викраденого майна у 2019 році перевищує 192 грн. 10 коп.

Мінімальну суму крадіжки визначають для того, щоб встановити межу між адміністративним і кримінальним правопорушеннями.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Щоб встановити межу між дрібним викраденням чужого майна та таємним викраденням чужого майна (крадіжкою), необхідно розрахувати неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 1921 гривня.

На підставі вищевказаного розраховується податкова соціальна пільга, яка дорівнює 960 грн. 50 коп. (50% від прожиткового мінімуму для працездатної особи).

Тому, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 192 грн. 10 коп. (0,2 від 50% 1921 грн).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 19 листопада 2019 року, у кримінальному провадженні № 0002726 яким ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: