Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/353/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.03.2020 року, якою стосовно
ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 187 КК України,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 03 травня 2020 року.
Цією ж ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 05.03.2020 року до 03.05.2020 року включно, обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_9 ,
захисник-адвокат ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,4 ст. 187 КК України.
У межах даного кримінального провадження, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки судове провадження наразі не завершене.
Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.
Враховано судом першої інстанції, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі, обвинувачені до затримання не працювали, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків. До закінчення строку тримання під вартою судове провадження не може бути завершене.
Суд звернув увагу, що посилання на наявність міцних соціальних зв`язків у обвинувачених не підтверджено належними та допустимими доказами, які підтвердять факти одруження обвинувачених, наявності у останніх на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, а також наявність офіційного працевлаштування тощо.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції змінити, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків згідно ст.194 КПК України.
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 .
Свої вимоги обґрунтував тим, що 08.03.2020 року закінчувався строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який в ході досудового розслідування застосований до ОСОБА_7 як підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3, 4 ст.187 КК України ЄРДР № 0001671, тобто до закінчення строків досудового розслідування, та під час судового слідства неодноразово продовжувався без зазначення реальності ризиків визначених КПК України, стороною обвинувачення кожного разу висловлювалися усні припущення, без надання доказів реальності існування ризиків.
Обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою вже понад розумні строки, без реального обґрунтування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а зазначені ризики в клопотання сторони обвинувачення є лише абстрактними, та нічим не підкріплені щодо реальності.
Олександрійський міськрайонний суд своєю ухвалою від 05 березня 2020 року обмежив розгляд клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих стандартних підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи що є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню більше 3 років 4-х місяців перебуває під вартою, більшість судових засідань фактично були відкладені через різні процесуальні обставини, а сама справа з незалежних від суду та обвинуваченого підстав залишається невирішеною, а тому наявність тільки обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину перестала сама по собі бути підставою для позбавлення його свободи, при цьому стороною обвинувачення при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченому тримання під вартою не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання у АДРЕСА_2 , де мешкає його сім`я, зважаючи на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою без вирішення справи по суті, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, приймаючи до уваги той факт, що інші обвинувачені з рівноцінним обвинуваченням не перебувають під вартою і належним чином виконують умови обраних щодо них запобіжних заходів, вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Зазначив, що на сьогоднішній день немає жодного реального ризику, підозрюваний визнає свою провину у вчиненому ним злочину, але не визнає кваліфікацію: має позитивні характеристики з місця проживання, відомостей негативного характеру з приводу його репутації суду не було надано. Активно сприяв розкриттю злочину котрий вчинив, шляхом надання викривальних показів та приймав активну участь в слідчих експериментах.
Можливості впливати на хід судового слідства у нього не має, вплинути на свідків також, так як основні свідки очевидці вчинення злочину вже досудовим слідством допитані та проведені з даними особами всі необхідні слідчі дії, інші особи не були безпосередніми очевидцями самої події злочину, знищити будь-які речові докази по кримінальному проваджені також немає такої можливості так як всі речові докази по справі слідством були вилучені і знаходяться у розпорядженні прокурора.
Дані ризики є надуманими, необґрунтованими та нічим непідтвердженим припущенням. Про існування інших ризиків прокурор не заявляв.
Заслухавши доповідача, в дебатах захисника-адвоката ОСОБА_6 , який просив подану апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду змінити; думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,
Вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У справі триває судове провадження, провадяться судові засідання.
При цьому, слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Зокрема, обвинуваченому пред`явлено вчинення особливо тяжких злочинів.
Таким чином, обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, про який просить захисник в своїй апеляційній скарзі, на думку суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному підозрюваному запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не було встановлено. Жодних доказів цих обставин стороною захисту суду не надано.
На даний час продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 повністю відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час розгляду даного питання.
Суд першої інстанції у своїй ухвалі дійшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі, обвинувачений до затримання не працював, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків. До закінчення строку тримання під вартою судове провадження не може бути завершене, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності прокурором в клопотанні про продовження строків тримання під вартою ризиків передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що під поняттям "ризики" розуміється ступінь потенційної можливості вчинення дій передбачених ст. 177 КПК України та прокурор довів наявність ризиків, так як потерпілі та свідки не допитані судом, тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження в суді та запобігання встановленим судом ризикам.
Наразі матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, а отже і відсутності підстав продовження строку дії запобіжного заходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дані ризики не зменшились та не перестали існувати.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.03.2020 року, якою стосовно ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4