Справа № 298/1585/19 Провадження № 1-кп/304/107/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000364 від 01 жовтня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , без освіти, перебуває у незареєстрованому шлюбі, непрацюючого, громадянина України, раніше судимого:

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2002 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 1 (один) рік,

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2002 року за ст. 42, ч. 3 ст. 81 КК 1960 року, ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. ст. 70, 103 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки шість місяців,

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2002 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 396, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання за попереднім вироком та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років,

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 09 березня 2005 року за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років,

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23 квітня 2008 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 1 (один) рік 7 місяців. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком і вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 09 березня 2005 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік сім місяців,

- вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Звільнений по відбуттю строку покарання 02 листопада 2016 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

30 вересня 2019 року близько 22.30 год обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись із ОСОБА_6 на залізничному вокзалі смт В.Березний Великоберезнянського району Закарпатської області, за попередньою змовою направилися до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований у вказаному населеному пункті по АДРЕСА_2 , та яким на праві оренди користується ФОП ОСОБА_7 , де ОСОБА_6 за допомогою сокири, яку приніс із собою, розбив два навісні замки на вхідних дверях магазину, після чого вони обоє проникли до приміщення магазину, звідки умисно, таємно намагалися викрасти одяг, однак не довели злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані працівниками поліції на місці вчинення злочину, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині не визнав та показав, що 30 вересня 2019 року він мав намір їхати у Львівську область та знаходився на залізничному вокзалі смт В.Березний, однак за п`ять хвилин до відправлення електрички до нього підійшов ОСОБА_8 та запропонував випити 50 г горілки. Тоді вони пішли до магазину «Колосок», куди першим зайшов ОСОБА_8 , а він за ним. Всередині було темно і ОСОБА_8 посвітив ліхтариком тоді лише побачив, що у магазині одяг, хоча знав, що раніше там продавали спиртне. Він запропонував піти геть, однак в той час зайшли працівники поліції і ОСОБА_9 наказав йому сховатися та мовчати. Спочатку вони їх не побачили, однак повернувшись з ліхтарем виявили їх та забрали до відділення поліції, де він і дізнався, що ОСОБА_8 мав намір викрасти з вказаного магазину речі. Не знає та не чув як ОСОБА_8 збивав з дверей магазину замки, оскільки його там не було; наміру щось викрадати не мав, хотів лише на пропозицію ОСОБА_10 випити горілки; визнає лише те, що дійсно був у магазині.

Хоча ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, така повністю стверджується показаннями потерпілої та свідків, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні показала, що у 2019 році здійснювала підприємницьку діяльність з продажу непродовольчих товарів у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в смт В.Березний. Близько 23.30 год 30 вересня 2019 року їй зателефонував працівник поліції ОСОБА_11 та повідомив, що її магазин намагалися обікрасти та попросив прийти туди. Коли вона прийшла, то двері на магазині були відчинені, замки зламані, а всередині знаходилися працівники поліції, знімали відбитки пальців. Вони їй повідомили, що зайшли в магазин, однак нікого не знайшли та вже виходили, коли почули як під столом хтось дихає. Тоді виявили там двох циганів, які сховалися, однак викрасти ще нічого не встигли. Того дня до магазину заходив якийсь чорний циган та питав про товар, однак чи це був ОСОБА_12 , чи ні, вона не впевнена. Точно пам`ятає, що в цей день приходив ОСОБА_6 ще з кимось та цікавився спортивним костюмом. Претензій до обвинуваченого не має, просить суворо його не карати, в той же час хоче, щоб вони були покарані;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні показала, що 30 вересня 2019 року близько десятої години вечора вони разом із ОСОБА_14 їхали із смт В.Березний до м. Самбір Львівської області на збір хрону. Раніше, близько дев`ятої години вечора, зустрівши ОСОБА_15 , запропонували поїхати з ними, на що той погодився, однак на вокзалі до нього підійшов ОСОБА_8 , який запропонував йому випити. ОСОБА_12 погодився і вони, пройшовши через будівлю вокзалу, пішли у невідомому їй напрямку. Після того вона ні ОСОБА_15 , ні ОСОБА_10 не бачила, згодом, коли приїхала електричка вони поїхали, вважаючи, що ОСОБА_12 також сів у вагон, однак його не було;

- показанням свідка ОСОБА_16 , яка показала у судовому засіданні, що восени 2019 року, точної дати не пригадує, вони з ОСОБА_17 їхали до Львівської області копати хрін та з ними повинен був їхати ОСОБА_18 . Однак, коли вони вже були на вокзалі, до нього підійшов ОСОБА_19 і вони кудись пішли, оскільки останній запропонував обвинуваченому випити. ОСОБА_12 їм нічого не пояснював, лише пішов і більше не повернувся;

- показаннями свідка ОСОБА_6 , який у судовому засіданні показав, що восени минулого року він взяв з дому сокиру та пішов до магазину біля базару, де, як однозначно ствердив у судовому засіданні, мав намір викрасти спортивний костюм, який ще вдень бачив у вказаному магазині;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який показав у судовому засіданні, що проживає поруч з магазином «Колосок» в смт В.Березний Великоберезнянського району. Наприкінці вересня 2019 року близько десятої пів на одинадцяту години вечора він почув на вулиці шум як ніби хтось б`є по металу та, подивившись у своєму домогосподарстві і нічого підозрілого не виявивши, пішов до будинку. Однак згодом він знову почув такий самий шум і побачив за огорожею, що хтось (видно було лише силует людини) розбиває замок на вказаному магазині. Також побачив, що через 15-20 секунд зі сторони вокзалу до вказаної особи хтось підійшов, вони поговорили і той знову відійшов, а перший продовжив бити по замку. Тоді він пішов до будинку та викликав працівників поліції, які приблизно через 7-8 хв приїхали, почали світити ліхтариками, а потім зайшли всередину магазину та когось затримали. Було чутно крики, після чого з приміщення магазину вивели двох осіб один з яких був вищий, а інший нижчий на зріст, посадили до автомобіля поліції та поїхали;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який у судовому засіданні показав, що обіймає посаду начальника сектору кримінальної поліції Великоберезнянського ВП та у вересні минулого року перебував у складі СОГ, коли надійшов виклик на лінію «102» про крадіжку у магазині «Колосок» в смт В.Березний. Приїхавши разом із слідчим ОСОБА_22 на місце події вони побачили, що двері на магазині прикриті, однак замки з дверей були на землі. Вони зайшли всередину, але спочатку нікого там не виявили, побачив двох осіб під столом, лише коли взяв сильніший ліхтарик. Це були ОСОБА_23 та особа на прізвисько « ОСОБА_24 », біля них під столом також виявили сокиру; вказані особи сказали їм, що зайшли випити горілки. Чи була порушена обстановка він не знає, оскільки раніше там ніколи не був, одяг був складений на полиці;

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який показав у судовому засіданні, що є старшим слідчим Великоберезнянського ВП та 30 вересня 2019 року перебував у складі СОГ. Того вечора від чергового надійшла інформація про те, що у магазині «Колосок» щось відбувається, і коли вони приїхали на місце, то дійсно побачили відчинені двері, а замки з них на землі. Тоді вони зайшли всередину, однак нікого не побачили, обійшли магазин та коли зайшли знову тоді виявили двох осіб, які заховалися під столом. Під час огляду місця події ними також було виявлено під столом сокиру та коробки. Обстановка у магазині порушена не була одяг був на полицях, на вішалках та на вікні. Особи, яких вони виявили у магазині, були запрошені до відділення поліції для надання пояснень одним виявився ОСОБА_12 , а прізвище іншого він вже не пам`ятає. Спочатку вони надали пояснення, в яких зазначали про те, що йшли до магазину, оскільки хотіли випити, однак потім ОСОБА_12 пояснив, що хотів взяти з магазину спортивний костюм, бо не має коштів для його придбання.

Що стосується показань свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , то зазначені ними у судовому засіданні обставини не викривають і не виправдовують обвинуваченого ОСОБА_4 , а лише стверджують те, що останній проживає з ОСОБА_26 у цивільному шлюбі та допомагає їй виховувати її дітей, а ОСОБА_27 зазначав, що останній раз ОСОБА_15 бачив близько року тому, ніякі покази відносно нього ніколи не давав.

Також вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового слідства, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01 жовтня 2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 просить прийняти міри до невідомих осіб, які у ніч на 01 жовтня 2019 року шляхом розбиття навісних замків на приміщенні магазину «Колосок», що знаходиться у смт В.Березний, вул. Шевченка, № 81, де вона здійснює підприємницьку діяльність, проникли всередину, однак нічого не викрали. Сума збитків становить близько 300 грн (Т. 2, а. с. 4-6, 7);

- протоколом огляду місця події від 01 жовтня 2019 року з фотоілюстрацією до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в смт В.Березний, вул. Шевченка, № 81 Великоберезнянського району, де на сходах, що ведуть до нього, виявлено два навісні замки, які мають на собі вм`ятини. Всередині магазину обстановка загалом не порушена, зі стелажів вилучено два папілярні сліди пальців рук людини, які перекопійовано на прозору клейку стрічку. Крім того під столом, який знаходиться посередині приміщення, виявлено двох осіб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , а також біля них предмет, схожий на сокиру, з рукоятки якого зроблено змиви (Т. 2, а. с. 8, 9-20).

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

За змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ст. ст. 91, 94 КПК України суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Таким чином повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши і оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точи зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого обвинувачення проти ОСОБА_4 та доведеність стороною обвинувачення в ході судового розгляду винуватості обвинуваченого у вчиненні ним незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

У свою чергу суд враховує позицію захисника ОСОБА_5 , який вважав протокол проведення слідчого експерименту від 02 жовтня 2019 року неналежним доказом з підстав того, що питання ставила особа, яка не була учасником слідчого експерименту (Т. 2, а. с. 34-38), а відтак суд не може вважати такий допустимим доказом вини обвинуваченого ОСОБА_4 і не приймає до уваги при винесенні даного вироку, оскільки вказаний доказ здобутий органом досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_6 , при цьому, що у ньому брали участь інші особи, які не були занесені до протоколу проведення слідчого експерименту.

Також суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_6 в частині щодо вчинення злочину за попередньою змовою з ОСОБА_4 , який неодноразово надаючи такі у судовому засіданні, висловлювався непослідовно, плутався та пояснював кожного разу різні обставини з приводу події, що мала місце 30 вересня 2019 року, та зазначав то про те, що обвинуваченого взагалі не знає, то про те, що того вечора лише запросив ОСОБА_15 випити горілки, то про те, що обвинувачений лише хотів взяти собі в магазині штани, але оскільки там було темно, то вони нічого не встигли вибрати, оскільки їх затримала поліція. Крім цього під час перегляду у судовому засіданні відеозапису проведення слідчого експерименту також зазначав, що надані ним під час проведення такого покази є вірними.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

При винесені даного процесуального рішення, суд також бере до уваги постанову від 23 червня 2020 року Верховного Суду у справі № 128/984/17, в якій судом зазначено, що за нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Суд оцінює критично доводи обвинуваченого та захисту про те, що ОСОБА_4 не скоював злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, що він не мав умислу на вчинення крадіжки речей з магазину потерпілої, а зайшов туди випити горілки, оскільки там раніше розміщувалося кафе, як такі, які в ході судового розгляду стороною захисту належними та достовірними доказами перед судом не доведені, а докази надані прокурором не спростовані.

Суд переконаний, що обвинувачений знав про те, що ОСОБА_6 зламав навісні замки магазину «Колосок», де здійснювався продаж промислових товарів, та мав об`єктивну можливість це бачити, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_20 , який бачив біля магазину у вечір події силуети двох осіб. Крім цього з показань самого ОСОБА_4 та протоколу огляду місця події чітко встановлено, що в момент приходу поліції він знаходився в магазині разом із ОСОБА_6 та намагався заховатися, щоб не бути викритим, що свідчить про наявність у нього корисливого умислу на таємне викрадення речей з магазину потерпілої.

Тому, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даного злочину суд розцінює як обраний ОСОБА_4 та його захисником спосіб захисту, та бажання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності і з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині і в межах пред`явленого обвинувачення кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно, як непрацюючий та схильний до крадіжок, на обліку у лікарів нарколога та психіатра станом на 02 жовтня 2019 року не перебуває (Т. 2, а. с. 45, 49).

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи покарання суд бере до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, згідно якої орган пробації аналізуючи характер вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та життєві обставини, в яких він перебуває, вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування інтенсивних соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення і запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень, а також враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який свою вину не визнав, має постійне місце проживання та реєстрації, однак не працює, суспільно-корисною працею не займається, а неофіційне працевлаштування жодними доказами не підтверджується, що у сукупності з вчиненням виключно корисливих кримінальних правопорушень свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення таких, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, однак проживає у цивільному шлюбі, та зважає на відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої вину обставин.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим суд вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи позицію прокурора та думку потерпілої з приводу покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з його реальним відбуванням буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту його затримання, а саме з 15 жовтня 2019 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній, але не більше як на шістдесят днів.

Долю речових доказів вирішено вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2019 року, ухваленим відносно ОСОБА_6 , а відтак судом у даному кримінальному провадженні не вирішується.

Питання заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься у порядку статті 174 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 15 жовтня 2019 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2019 року у виді арешту майна скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили підтвердити раніше обраний тримання під вартою, але не більше як на шістдесят днів.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1