1Справа № 335/4004/20 1-кп/335/672/2020
23 червня 2020 року м.Запоріжжя
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озера, Світловодського району, Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця строкової військової служби за призовом, номера обслуги 5 вогневого розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата, який має професійно-технічну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015 року, відповідно до ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Запорізької області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
На виконання вищезазначеного Указу Президента України та визначених завдань Онуфріївського РВК Кіровоградської області, з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.17,18 «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на строкову військову службу, ІНФОРМАЦІЯ_2 06.11.2019 здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу, а 08.11.2019 року, відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 253 від 08.11.2019, зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, постійне місце дислокації якої розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 06.11.2019 року ОСОБА_5 , набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
23 грудня 2019 року солдата ОСОБА_5 . Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 291 від 23.12.2019 призначено на посаду номера обслуги 5 вогневого розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону оперативного призначення.
23 лютого 2020 року ОСОБА_5 діючи в умовах особливого періоду, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 .
23 лютого 2020 року, о 18 годині 00 хвилин, відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2020 № 38, військовослужбовця ОСОБА_5 призначено у добовий наряд днювальним парку (військове містечко № НОМЕР_2 ) та для несення служби видано зброю багнет-ніж № 328.
Відповідно до ст. 357 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, днювальний парку перебуває на території парку і стежить за внутрішнім порядком і додержанням вимог пожежної безпеки. Днювальному заборонено залишати парк без дозволу чергового парку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, перебуваючи у добовому наряді в якості днювального по парку, озброєний багнет-ножем № 328, у визначений час 24 лютого 2020 року о 02 год. 00 хв., умисно без поважних причин та без дозволу командування, зі зазначеною зброєю, самовільно залишив місце розташуваннявійськової частини НОМЕР_1 (військове містечко № НОМЕР_2 ), яка розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , тастав проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
25 лютого 2020 року, приблизно о 21 год. 40 хв., в ході проведених розшукових заходів, військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 було виявлено його місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3 , та було доставлено до військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України.
Таким чином, Солдат ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем строкової військової служби за призовом військової частини НОМЕР_1 , постійне місце дислокації якої розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , на посаді номера обслуги 5 вогневого розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону оперативного призначення у військовому званні «солдат», 24 лютого 2020 року, приблизно о 02 год. 00 хв., діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128, 357 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, перебуваючи в добовому наряді в якості днювального по парку, озброєний багнет-ножем № 328, у визначений час, 24 лютого 2020 року о 02 год. 00 хв., умисно без поважних причин та без дозволу командування, зі зазначеною зброєю, самовільно залишив місце розташуваннявійськової частини НОМЕР_1 (військове містечко № НОМЕР_2 ), яка розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , тастав проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 25 лютого 2020 року, приблизно о 21 год. 40 хв., в ході проведених розшукових заходів, військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 було виявлено його місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3 , та було доставлено до військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України як самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, із зброєю, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.408 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості .
Захисник обвинуваченого не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_5 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 408 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи помякшуючу обставину, а саме особу обвинуваченого, його щире каяття, беззастережне визнання своєї винуватості, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
За вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_5 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України,
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України.
На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.408 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді арешту з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_4 строком на 4 (чотири) місяці.
Судові витрати відсутні.
- багнет- ніж з ножнами (піхвами), що знаходиться в військовій частині НОМЕР_1 НГУ повернути за належністю.
Запобіжний захід не обирався.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 1 ст. 473 КПК України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1