Справа № 754/7726/20
У Х В А Л А
Іменем України

25 червня 2020 року року Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання потерпілої ОСОБА_2 , про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №30016564 від 23 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:
25 червня 2020 року, ОСОБА_2 звернулась до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 30016564 в обґрунтування якого зазначила, що є потерпілою у даному кримінальному провадженні, під час розслідування якого виникла необхідність в отриманні тимчасового доступу до речей і документів, а саме: до документів, що містяться в матеріалах цивільної справи №754/5554/16, що знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_1 та до документів, що зберігаються у ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Перевіривши клопотання та матеріали долучені до нього слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно залишити без розгляду та повернути особі яка його подала, оскільки воно подано не стороною кримінального провадження при цьому слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у надані стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Частиною 1 статтею 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 КПК України (речі і документи, до яких заборонено доступ).

Так, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, сторонами кримінального провадження є з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених КПК України; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Такі випадки, крім іншого, передбачені ст.ст. 338, 340 КПК України та стосуються підтримання потерпілим обвинувачення, в разі його зміни, у раніше пред`явленому обсязі, або в разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення тощо.

Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 56 КПК України, під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Таким чином, потерпілий є стороною кримінального провадження з боку обвинувачення тільки у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення. В інших випадках, потерпілий є лише процесуальною особою, яка має відповідні процесуальні права та юридичні обов`язки, однак не є стороною кримінального провадження, в розумінні Кримінального процесуального кодексу України.

На підтвердження даної думки вказує й наступний факт: глава 3 КПК України має назву: «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження» та містить шість параграфів. Параграф 2 називається «Сторона обвинувачення», параграф 3 - «Сторона захисту», а потерпілий та його представник віднесені до окремого 4-го параграфу. Тобто, законодавець за загальним правилом не відносить потерпілого до сторони кримінального провадження з боку обвинувачення.

Тобто, потерпілий у даному кримінальному провадженні не наділений правом звернення до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, разом з тим він не позбавлений права ініціювати звернення слідчого до суду з таким клопотанням, а в разі відмови в цьому, оскаржити відповідне рішення слідчого.

Вищий спеціалізований суд України проаналізувавши діюче кримінальне процесуальне законодавство в п. 10 свого листа від 05.04.2013«Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» зазначив про можливість повернення клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, хоча норми ст.ст. 159-166 КПК України прямо цього не передбачають.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Враховуючи те, що КПК України не регулює питання щодо ухвалення судового рішення за результатами розгляду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, поданого особою, яка не має права подавати таке клопотання, тому, застосовуючи аналогію закону, слідчий суддя виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, яка передбачає повернення звернення поданого особою, яка не має права його подавати, та вважає правомірним вказане клопотання повернути суб`єкту звернення.

Керуючись ст.ст. 3, 9, 160, 164, 309, 338, 340 КПК України, -
УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілої ОСОБА_2 , про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №30016564 від 23 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України залишити без розгляду та повернути особі яка його подала.
Копію ухвали про повернення клопотання невідкладно надсилати особі, яка його подала, разом з клопотанням та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: