Справа № 183/1382/20
№ 1-кп/183/1067/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 19 червня 2020 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000052 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , м. Кремінна Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, молодшого лейтенанта військової частини НОМЕР_2 , не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

13 липня 2016 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №200 (по стройовій частині) ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
У подальшому згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 10 (по стройовій частині) від 10 січня 2018 року, молодшого лейтенанта ОСОБА_3 було призначено на посаду офіцера-психолога 1 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 .
Молодший лейтенант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39 зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року. Таким чином, молодший лейтенант ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
19 жовтня 2019 року молодший лейтенант ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_3 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
31 січня 2020 року молодший лейтенант ОСОБА_3 прибув до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 19 жовтня 2019 року молодший лейтенант ОСОБА_3 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 31 січня 2020 року.

На досудовому розслідуванні між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої під час досудового розслідування обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, взяв зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, прокурор та обвинувачений узгодили покарання за ч. 4 ст. 407 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, позитивної характеристики обвинуваченого, його з`явлення із зізнанням, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, а також того, що ОСОБА_3 приймав участь в проведенні антитерористичної операції на сході країни, обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, - із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5 100 гривень.

У судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого покарання.
Захисник не заперечував проти затвердження угоди.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, обставини обвинувачення підтвердив. У обвинуваченого в судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам Розділу VI КПК України.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та його дії кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає за необхідне призначити узгоджену між сторонами міру покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на сході країни та є учасником бойових дій.

На підставі викладеного та керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 04 березня 2020 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 .

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 5 100 гривень.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1