233 Справа № 219/9480/15-к
на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області
в ід 27 грудня 2019 року
27 грудня 2019 року м.Костянтинівка
З позицією суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які входять до складу даної колегії суддів, щодо задоволення заяв про самовідвід від здійснення розгляду вказаного кримінального провадження категорично не згодна та вважаю за необхідне, відповідно до ч.3 ст. 375 КПК України, викласти окрему думку з таких підстав.
Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений ст.ст.75,76 КПК України.
Суддя виконує свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи у суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.
Положеннями ст.80 КПК України передбачено, що самовідвід повинен бути вмотивованим.
Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України №1 від 04.02.2016 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
В коментарі до статті 15 Кодексу суддівської етики зазначено про те, що зловживання самовідводом не допускається і може потягнути застосування дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. Заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у випадку неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.
Вважаю, що в даному випадку має місце зловживання суддями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 правом на самовідвід, з огляду на їх недобросовісне використання незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи, з огляду на таке.
Аналогічні підстави для самовідводу також містяться і в заяві судді ОСОБА_2 .
Звертаю увагу, що жодного судового рішення, яким би розгляд кримінального провадження було завершено по суті, жодного разу колегією суддівпід головуванням судді ОСОБА_1 , мене і судді ОСОБА_2 не ухвалювалось, думка щодо винуватості або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, так само, щодо допустимості або недопустимості доказів, не висловлювалась.
Дійсно, відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2019 року складом суду під головуванням судді ОСОБА_1 , мене і судді ОСОБА_2 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні був повернутий прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України. Єдиною підставою для такого повернення було констатування судом порушення прокурором вимог ст.384 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому про можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжним та відсутність поряд з обвинувальним актом письмового роз`яснення прокурора з даного приводу.
Більш того, в підготовчому судовому засіданні захисник заявляв клопотання про повернення обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не обґрунтовано правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Разом із цим, вказані доводи захисника були відхилені судом і не прийняті до уваги при ухваленні судового рішення про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки, як зазначив суд, вони не можуть бути предметом судової перевірки в стадії підготовчого судового засідання. Ці питання підлягають вирішенню в стадії судового розгляду, в тому числі шляхом реалізації прокурором своїх повноважень щодо зміни, доповнення обвинувачення або відмови від підтримання державного обвинувачення.
Тобто, колегія суддів (головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ), повертаючи обвинувальний акт, жодним чином навіть не висловлювалась щодо самого змісту обвинувальному акту, тобто викладу в ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, тощо.
З огляду на вищевикладене вважаю, що доводи суддів ОСОБА_5 і ОСОБА_2 щодо того, що у них вже склалося внутрішнє переконання щодо обставин кримінального провадження не відповідають дійсності і спростовуються самою ухвалою від 25 вересня 2019 року про повернення обвинувального акту.
Крім того, повідомлення щодо упередженості суддів при розгляді справи жодним учасником судового розгляду не заявлялось, а отже доводи суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з приводу того, що у оточуючих осіб (сторонніх спостерігачів) можуть виникнути сумніви у їх неупередженості надумані.
Про будь - які підстави щодо неможливості ухвалення суддями ОСОБА_1 , ОСОБА_6 об`єктивного рішення у даній справі ними не заявлено.
Право на розгляд справи неупередженим судом є частиною конституційних гарантій судочинства, а також передбачається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу або самовідводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес у результаті розгляду справи, має конфлікт інтересів або іншим чином упереджений відносно будь-якої сторони.
На мій погляд, до вирішення питання самовідводу судді треба ставитись виважено, аналізуючи, чи дійсно наявні підстави, які можуть викликати сумніви у його неупередженості, або такі відсутні.
На підставі вищенаведеного вважаю, що у зв`язку з тим, що суддями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ані об`єктивних, ані суб`єктивних підстав для самовідводу на наведено і не доведено, на мою думку, підстави для задоволення їх заяв відсутні.
Суддя: ОСОБА_4