Провадження № 11-кп/4820/460/20
Справа № 675/2473/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ч.1 ст.82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст. 82 КК України не передбачає. Законодавство України про кримінальну відповідальність визначає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування актом Президента України стосовно індивідуально визначеної особи і таким правом може скористатися і засуджений ОСОБА_7 .

В поданій апеляційній скарзі захисник засудженого просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, як незаконну, та ухвалити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Свої вимоги аргументує тим, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, не застосував закон, який підлягав застосуванню (Конституцію України та рішення ЄСПЛ), одночасно застосувавши норму, що суперечить Конституції України та чинному міжнародному договору.

З огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, захисник вважає, що подальше відбування ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення або пом`якшення покарання є несправедливим та таким, що порушує норми міжнародного права і не відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах «Хатчінсон проти Сполученого Королівства (Великобританія)», «Мюррей проти Нідерландів» та «Ласло Магьяр проти Угорщини».

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу Ізяславського районного суду скасувати.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам міжнародного та національного законодавства, посилаючись на рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», а також ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів.

Звертає увагу, що мотивуючи своє рішення, суд посилався на норми законодавства про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання на більш м`яке, в порядку яких апелянт до суду не звертався.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги з підстав наведених у них, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 03 серпня 2009 року за п.п.6, 12, 13 ч. 2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла.
Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 08 грудня 2009 року вирок апеляційного суду Хмельницької області від 03 серпня 2009 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія № 58».
У статті 82 КК України врегульоване питання заміни покарання більш м`яким.

Вказана норма не передбачає можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Наведені обставини були предметом перевірки місцевого суду, який мотивовано зазначив про те, що ч.1 ст. 87 КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини в частині покладення на державу обов`язку провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб засуджених до довічного позбавлення волі, не може бути підставою для встановлення відповідного механізму та усунення законодавчих прогалин шляхом винесення судового рішення.

Більше того, доводи апеляційних скарг зводяться виключно до доведення перед судом недоліків національного законодавства та фактичної можливості, з урахуванням практики ЄСПЛ, застосування відносно засуджених до довічного позбавлення волі положення ст.82 КК України.

В той же час сторона захисту та засуджений, всупереч вказаним положенням закону, не наводять жодних доводів та доказів про те, що за тривалий час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, перевиховався, а також те, що відбутий ним строк позбавлення волі виконав своє призначення.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.407, 418, 419, 537-539 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду від 21 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого та захисника без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4