Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3323/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.357 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0000923 за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:

- 25.06.2018 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75, 76 Кримінального кодексу України (далі КК) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 2 роки;

- 26.09.2018 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК до 3 років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Житомирського районного суду від 03.03.2020 стосовно ОСОБА_7 скасувати з підстав неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.357 КК України у виді одного року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Житомирського районного суду від 25.06.2018 та від 26.09.2018, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Вважає вказаний вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 , вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25.06.2018 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки та вироком цього ж районного суду від 26.09.2018 засуджений за ч.2ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Зазначені вироки районного суду виконувались самостійно.

Оскаржуваним вироком від 03.03.2020 ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.357 КК України та з урахуванням ст. 71, 72 КК України призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

При цьому судом лише враховано вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 26.09.2018, а вирок від 25.06.2018 залишено поза увагою суду.

Таким чином, судом невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вказаного вироку у відповідності до п.1 ч.1 ст.413 КПК України.

Вказує, що суд першої інстанції при постановленні вироку від 03.03.2020 мав врахувати вироки від 25.06.2018 та від 26.09.2018.

При цьому, самостійне виконання вироку Житомирського районного суду від 25.06.2018, яким ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, є фактично неможливим, оскільки до останнього одночасно застосовується покарання у виді позбавлення волі.

Згідно вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 03.03.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК до покарання, призначеного цим вироком, приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2018 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взято його негайно під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк його попереднього ув`язнення, починаючи з дня взяття під варту і до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речовий доказ: паспорт на ім`я ОСОБА_9 залишено в розпорядженні потерпілого.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 23 жовтня 2019 року близько 15 години ОСОБА_7 , проходячи стажування для подальшого працевлаштування в ТОВ "Еліт-Стріт", яке розташоване по вул. Грибній, 1, в с. Іванівка, Житомирського району та області, перебував в приміщенні роздягальні на території вказаного товариства, де у нього виник умисел на таємне викрадення паспорта громадянина України, належного ОСОБА_9 , тобто на незаконне заволодіння документом паспортом.
Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці ОСОБА_7 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу до сумки ОСОБА_9 відкрив застібку передньої кишені вказаної сумки, де віднайшов та викрав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_9 , з яким залишив місце вчинення злочину.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Згідно матеріалів кримінального провадження, вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25.06.2018 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку два роки не вчинить нового злочину, на підставі ст.76 КК України покладено певні обов`язки (а.п. 42).

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.09.2018 ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підстав ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки (а.п.40-41).

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги прокурора є такими, що ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При складанні покарань у порядку ч.1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню. Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, оскільки при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, приєднав лише невідбуту частину покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.09.2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочин під час іспитового строку, неодружений, працює неофіційно, за місцем проживання характеризується негативно.

Частиною 2 статті 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до ст.65 КК України апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, які настали, дані про особу винного та обставини кримінального провадження, що обтяжують та пом`якшують його покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, віднесено до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочин під час іспитового строку, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.357 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, остаточно у виді позбавлення волі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.404, 405, 407, 413,420 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.357 КК України у виді одного року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Житомирського районного суду Житомирської області від 25.06.2018 та від 26.09.2018, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: