Справа № 127/7424/18
Провадження №11-кп/801/422/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0000362 від 26.03.2018 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта не одруженого, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2020, ОСОБА_7 оголошено в розшук, надано дозвіл на його затримання і доставку до Вінницького міського суду Вінницької області, для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу. Судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 зупинено, у зв`язку з розшуком обвинуваченого.
Ухвалою суду від 10.02.2020 судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 відновлено, оскільки 10.02.2020 до суду доставлений обвинувачений ОСОБА_7 , для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу.
Прокурор в судовому засіданні подала письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній неодноразово не з`являвся до суду, чим перешкоджав розгляду кримінального провадження, неодноразові ухвали суду про привід обвинуваченого, належним чином також не виконувались. В подальшому ОСОБА_7 може переховуватись від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Також зазначила, що у ОСОБА_7 відсутні міцні соціальні зв`язки, він ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року клопотання прокурора ОСОБА_9 задоволено. Застосовано до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк дії ухвали суду 60 днів до 09.04.2020 включно.
Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 42040 (сорок дві тисячі сорок) грн., які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кілька обов`язків, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки, на її думку, прокурором не доведено необхідність застосування до її підзахисного ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу, яким є тримання під вартою. Вважає, що ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів, не існує. В судові засідання обвинувачений не з`являвся, оскільки працівниками пошти його не було повідомлено про надходження на його адресу листів із суду. Також вважає, що при обрані ОСОБА_7 запобіжного заходу, судом не було враховано те, що він вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, постійно проживає з матір`ю у АДРЕСА_1 , раніше не судимий, постійно з`являвся в судові засідання, позитивно характеризується, працює не офіційно вантажником на фабриці «Данко» в м. Вінниці, кримінальне провадження в суді перебуває з 2018 року. Зазначила, що суд першої інстанції задоволив клопотання прокурора ОСОБА_9 , а не прокурора, який звертався до суду з клопотанням ОСОБА_6 .

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну свого захисника і також просив її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Зазначила, що 11.02.2020 року ОСОБА_10 внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області кошти в сумі 42040,00 грн., квитанція №0.0..1, як заставу за ОСОБА_7 .

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, прокурора, думку обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2020 року, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону судом дотримані.

Суд належно обґрунтував своє рішення щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, до 09.04.2020 року, з визначенням останньому застави в розмірі 42040 гривень.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції встановив, що останній обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, неодноразово не з`являвся в судові засідання, ухилявся від суду та перешкоджав встановленню істини в кримінальному провадженні.
Судом неодноразово виносились ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_7 , на виконання яких, на адресу суду надходили рапорти працівників поліції, згідно яких встановити місце знаходження ОСОБА_7 не представляється можливим.
Разом з тим, обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, може: переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки у разі постановлення обвинувального вироку суду, особа може бути засуджена до реальної міри покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків та потерпілу.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що обрання відносно ОСОБА_7 домашнього арешту, як більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить запобігання ризикам, передбаченим п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, вимоги ст.184 КПК України з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 42040 грн..
Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.
Проте, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу відповідно до ст.178 КПК України, суд, крім наявності ризиків, зобов`язаний оцінити в сукупності серед інших такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, віднесено до середньої тяжкості.
Це узгоджується також із з нормою п.3 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання прокурора, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує прокурор, існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Зокрема, неодноразову неявку обвинуваченого в судові засідання без поважних на те причин, невиконання органами поліції приводів відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Також, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання обвинуваченого, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Апеляційний суд погоджується, що встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого соціально-стримуючих чинників та схильність до вчинення злочинів. Водночас, наявність соціальних зв`язків, на які посилається захисник в свої апеляційній скарзі, а саме проживання обвинуваченого з матір`ю, а також наявність неофіційного місця роботи не стало достатнім стримуючим фактором, та не стало на заваді протиправної поведінки обвинуваченого. Також вони не є тими безумовними і беззаперечними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і повинні враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість його застосування.
Таким чином, беручи до уваги характер та обсяг висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, поведінка підозрюваного, у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором та які не спростовані стороною захисту, тривалий розгляд кримінального провадження судом з 2018 року, висновок суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави є правильним та обґрунтованим, оскільки встановлені ним обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із доводами захисника обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не доведено необхідність для обрання найбільш суворого запобіжного заходу для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, оскільки вважає, що прокурором не доведенонаявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, на думку колегії суддів доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.
Щодо посилання захисника на відсутність в матеріалах кримінального провадження клопотання прокурора ОСОБА_9 та задоволення його судом є безпідставним, так як з пояснень наданих в судовому засіданні прокурором ОСОБА_6 , прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 входить до групи прокурорів для участі у розгляді даного кримінального провадження в суді, про що наявні відповідні відомості у матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд на законних підставах визначив розмір застави, врахувавши обставини кримінального провадження, та вимоги ст.ст.177, 178 КПК України, який буде достатнім стримуючим засобом неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.
Згідно наданого суду прокурором ОСОБА_6 копії листа начальника ІТТ №1 вбачається, що 11.02.2020 року ОСОБА_10 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області внесено кошти в сумі 42040,00 грн., квитанція №0.0..1, як заставу за ОСОБА_7 у зв`язку з чим, останнього згідно із ч.4 ст.202 КПК України було звільнено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Рішення слідчого судді також відповідає і вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 426,532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0000362 від 26.03.2018 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4