Справа №694/439/20
провадження № 1-кс/694/180/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на постанову органу досудового розслідування про відмову в задоволенні клопотання,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2020 р. до провадження слідчого судді передано скаргу потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на постанову органу досудового розслідування про відмову в задоволенні клопотання.

Скаргу мотивовано тим, що у провадженні слідчого відділу Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області (слідчий О. Прудиус) перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України, по якому на даний час здійснюється досудове розслідування. У рамках вказаного кримінального провадження скаржники мають процесуальний статус потерпілих. 25 березня 2020 року потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до начальника слідчого відділу Звенигородського відділу поліції ГУНП у Черкаській області з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та виготовлення копій. Про прийняте рішення просили повідомити кожного з них письмово у строки, передбачені статтею 220 КПК України, а саме: в строк не більше трьох днів з моменту подання. Клопотання було подано через канцелярію Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що підтверджується відміткою про прийняття (25.03.2020). 28 березня 2020 року слідчим СВ Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 за результатами розгляду клопотання винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та виготовленням їх копій. Скаржники вважають оскаржувану постанову слідчого незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси кожного із потерпілих, і підлягає скасуванню.

Скаржники просять скасувати постанову слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання від 28.03.2020 р. щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та виготовлення копій, винесену в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України; Зобов`язати слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 надати матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України для ознайомлення потерпілим з можливістю виготовлення копій.

В судове засідання потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з`явилися. Подали до суду клопотання про розгляд скарги без їх участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Відповідно до ч. 1, 7, ст. 107 КПК України технічна фіксація не здійснювалась.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя встановив наступні обставини.

У провадженні слідчого відділу Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області (слідчий О. Прудиус) перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України, по якому на даний час здійснюється досудове розслідування.

У рамках вказаного кримінального провадження скаржники мають процесуальний статус потерпілих.

25 березня 2020 року потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до начальника слідчого відділу Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та виготовлення копій.

Про прийняте рішення просили повідомити кожного з заявників письмово у строки, передбачені статтею 220 КПК України, а саме: в строк не більше трьох днів з моменту подання.

Клопотання було подано через канцелярію Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що підтверджується відміткою про прийняття.

28 березня 2020 року слідчим СВ Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 за результатами розгляду клопотання винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та виготовлення їх копій.

Відмова мотивована тим, що відповідно до аналізу статті 290 КПК України (відкриття матеріалів іншій стороні) зазначено наступне. Так. у частині 1 цієї статті зазначається: «Визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичною або виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування». Коло осіб, які мають право відкрити матеріали провадження це прокурор або слідчий за дорученням прокурора. На даний час процесуальним керівником дозвіл на ознайомлення стороні кримінального провадження не надавався та на адресу слідчого СВ Звенигородською ВП ГУНП в Черкаській області не надходив.

Ст.129 Конституції України визначає одним з основних засад судочинства законність.

Відповідно до п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Ч.6 вказаної статті регламентовано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а в разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Разом із цим, як вбачається з постанови про повну відмову в задоволенні клопотання, вказане клопотання заявників було розглянуто слідчим у порядку та в строки, передбачені КПК України.

Оцінюючи на предмет законності вказану вище постанову, суд враховує, що згідно вимог ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Так, аналіз оскаржуваної постанови свідчить про те, що слідчим вимоги КПК України дотримані.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що рішення слідчого про повну відмову в задоволенні клопотання прийнято законно та обґрунтовано, зміст постанови відповідає фактичним обставинам, встановленим як в ході кримінального провадження, так і під час судового розгляду скарги.

Стосовно ж заявлених вимог про зобов`язання слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 надати матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України для ознайомлення потерпілим з можливістю виготовлення копій, слідчий суддя вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають. В даному випадку слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях Європейського суду з прав людини зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Тобто, як було встановлено в ході розгляду скарги, від слідчого судді заявники фактично вимагають зобов`язати слідчого прийняти рішення, яке віднесене до виключної компетенції слідчого або прокурора. Натомість, положення ст. 40 КПК України визначають, що слідчий уповноважений на приймання процесуальних рішень та несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Однак, такі дії слідчого судді суперечить вимогам закону та порушують принцип диспозитивності, до того ж, нормами чинного КПК України не передбачено повноважень слідчого судді за результатами розгляду відповідних скарг зобов`язувати слідчого органу досудового розслідування примати рішення про фактичне задоволення клопотання, поданого стороною кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення скарги та приходить до висновку, що в задоволенні скарги на постанову про відмову в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на постанову органу досудового розслідування про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та виготовлення їх копій - відмовити.

Копію ухвали направити скаржникам для відому.

Ухвала оскарженню не підлягає з огляду на положення ст. 309 КПК України та набирає законної сили після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1