ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/4235/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/3192/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: повернення обвинувального акту прокурору
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 12 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їхнього захисника ОСОБА_9 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 10 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою повернуті прокурору обвинувальні акти по об`єднаному кримінальному провадженню щодо ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.187, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України (т.14 а.с.159-160).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт у даному об`єднаному кримінальному провадженні на новий розгляд з стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що суд помилково зазначив, що в обвинувальному акті не викладені конкретні фактичні обставини кримінального правопорушення, які охоплюються диспозицією ч.3 ст.187 КК України, оскільки слідчим та прокурором не були порушені вимоги ч.2 ст.291 КК України, обвинувальний акт містить усі необхідні відомості, обов`язкову ознаку ст.187 КК України погрозу застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я осіб, що виразилося в тому, що ОСОБА_7 взяв ніж, який підніс в область шиї ОСОБА_10 та висловив погрозу розправи.

Крім того, вказав, що посилання суду на відсутність конкретики щодо другого епізоду проникнення до житла потерпілої ОСОБА_11 та заволодіння її майном, - безпідставні, оскільки в обвинувальному акті вказано, що перший та другий епізоди злочину були поєднані спільним умислом обвинувачених, який продовжувався. Вказаний епізод відбувся через короткий проміжок часу та лише через те, що обвинувачені не мали фізичної можливості винести вказані речі за один раз, тому повернулися вдруге до домоволодіння, що відбувалося в присутності потерпілих, які зазначені в обвинувальному акті, та мало характер відкритого заволодіння.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Обвинувачені та їхній захисник вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Жодних клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинувачених та їхнього захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, у провадженні Куп`янського міськрайонного суду Харківської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0001743, №0002228, №0000040, №003525 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.187, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким звершується досудове розслідування.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням кримінального процесуального законодавства, яким регламентуються вимоги до даного процесуального документу.

У ч.2 ст.291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт, а в ч.4 перелік процесуальних документів, які обов`язково мають бути додані органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Зокрема за п.5 ч.2 зазначеної статті обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому допущено ряд суперечностей, а саме нечітко сформульовано обвинувачення, не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є вірним та таким, що ґрунтується на нормах процесуального законодавства.

Так при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України їм ставиться у провину розбій поєднаний з насильством з проникненням до житла, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я осіб.

З об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.

З обвинувального акту вбачається, що реалізуючи свій сумісний злочинний намір, за попередньою змовою групою осіб, де розподіливши ролі ОСОБА_7 залишився в господарській споруді та, подавивши волю потерпілого ОСОБА_12 , не надавав можливості покинути приміщення господарської споруди, де вони раніше розпивали спиртні напої. В цей час ОСОБА_8 підійшов до основного приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить дочці ОСОБА_10 ОСОБА_11 , та шляхом розбиття вікна проник в середину будинку. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, відкрито заволодів велосипедом марки «Winner», після чого, обернувши вказане майно на свою користь, з місця вчинення злочину зникли.

Далі, як вказано у обвинувальному акті, продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, направленні на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернулися до вищевказаного приватного домоволодіння, де ОСОБА_8 знов, шляхом проникнення до приватного домоволодіння, потрапив в середину, для заволодіння майном, яке раніше до цього там виявив, а саме велосипедом «Stern Energу», швейною машинкою «Brother LS» та електричним чайником «Grunhelm ideals for home», яке в подальшому реалізували на власну користь та з місця скоєння злочину зникли.

З наведеного вбачається, що заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 відбувалося двічі, з певним проміжком у часі. При цьому, після першого епізоду, як вказано в обвинувальному акті, обвинувачені, обернувши викрадене майно на свою користь, з місця скоєння злочину зникли та згодом, коли саме в обвинувальному акті не зазначено, повернулися до домоволодіння та скоїли другий епізод заволодіння майном потерпілої.

Таким чином, слідчим в обвинувальному акті не конкретизовано, скільки часу пройшло між епізодами, чи застосовувалося під час другого епізоду насильство, або чи була погроза його застосування, і якщо так, то яке і до кого.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності у обвинувальному акті усіх необхідних відомостей, зокрема, зазначення обов`язкової ознаки, передбаченої ст.187 КК України погрози застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я осіб, що виразилося в тому, що ОСОБА_7 взяв ніж, який підніс в область шиї ОСОБА_10 та висловив погрозу розправи, - безпідставні, спростовуються матеріалами справи та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 протирічать подіям, описаним в обвинувальному акті.

Вірними є також висновки суду першої інстанції щодо необхідності дотримання положень Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», зокрема п.а) ч.3 ст.6, відповідно до якого однією із гарантій права на справедливий суд є негайна та детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення висунутого проти нього, та необхідності складення єдиного обвинувального акту, оскільки в судовій справі містяться декілька обвинувальних актів стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які об`єднувалися протягом 2018-2019 років при розгляді даної справи судом.

Надходження до суду обвинувальних актів стосовно обвинувачених на протязі тривалого часу, коли останні знаходились під вартою, позбавляло їх можливості ефективного захисту від пред`явлених обвинувачень.

У апеляційній скарзі прокурора відсутні доводи на спростування вказаних висновків суду першої інстанції.

Формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але і на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Європейським Судом з прав людини сформульовано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року; «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року).

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в якому зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25 07 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту", а у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Отже, очевидним є те, що фактичні обставини злочину, викладені в обвинувальному акті, не містять всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України і призначення обвинувального акту до судового розгляду в такому вигляді призвело б до порушення права на захист ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від пред`явленого їм обвинувачення всіма встановленими законом засобами, оскільки усе вищевикладене призвело, на думку колегії суддів, до нечіткості та неконкретності пред`явленого останнім обвинувачення.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано повернув обвинувальні акти по об`єднаному кримінальному провадженню щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.187, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України, прокурору, який затверджував обвинувальний акт, для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, безпідставними є твердження апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо недотримання вимог ст.291 КПК України при затвердженні обвинувального акту.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувальних актів для усунення недоліків прийнято із додержанням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вищевказаної ухвали відсутні.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 10 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4