Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2100/20
1 - кс/490/1684/2020
У Х В А Л А
13 квітня 2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трихати Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, має середню професійну освіту, неодружений, має на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), не працює, раніше судимий, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

11.04.2020р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що 10.04.2020р. близько 16 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де вживав алкогольні напої. В ході чого, в ОСОБА_6 виник умисел забрати грошовий борг у своєї сусідки ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі шляхом незаконного заволодіння майном останньої.

Реалізуючи зазначений противоправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди ОСОБА_8 та бажаючи настання таких наслідків, взяв із собою скляну ємкість об`ємом 0,5 л. із невідомою речовиною, яка за своїми хімічними властивостями може спричинити шкоду здоров`ю людини у вигляді опіків шкіряних покровів, направився за місцем мешкання ОСОБА_8 .

Прибувши на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , через відсутню огорожу, ОСОБА_6 підійшов до вхідних дверей житлового будинку, та шляхом ривку зірвав ручку на вхідних дверях житлового будинку, на яких кріпився металевий ціпок з навісним замком, який ОСОБА_8 використовувала в якості замикаючого пристрою, та в подальшому незаконно, всупереч волі останньої, проник в середину житлового будинку, де пройшов до кімнати в якій відпочивала потерпіла.

Перебуваючи в кімнаті, ОСОБА_6 , в словесній формі, почав вимагати у ОСОБА_8 грошові кошти, при цьому демонструючи їй наявну скляну ємкість з невідомою речовиною, та повідомивши про її хімічні властивості, останній висловлював погрози фізичною розправою, які супроводжувались тим, що останній вилив частину рідини на поверхню табурету, який стояв у даній кімнаті, від дії якої відбулась деформація поверхні полімерного покриття сидіння табурету, проте ОСОБА_8 , намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_6 , повідомила, що у неї грошові кошти відсутні.

Продовжуючи реалізовувати свій противоправний умисел, ОСОБА_6 долонею правої руки наніс ОСОБА_9 один удар в область щелепи з лівої сторони, від якого остання не втримала рівновагу та сіла в крісло, де ОСОБА_6 , застосовуючи до ОСОБА_8 насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, почергово, кулаками обох рук, наніс не менше чотирьох ударів в область обличчя з обох сторін, та припинивши наносити удари, вилив залишки невідомої рідини зі скляної пляшки на верхні та нижні кінцівки ОСОБА_8 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді саден в області обличчя та хімічних опіків верхніх та нижніх кінцівок.

Після цього, пригнітивши волю ОСОБА_8 та спричинивши їй фізичний біль, ОСОБА_6 незаконно заволодів майном останньої, а саме плазмовим телевізором «Samsung UE42F5020AK», вартістю 7300 грн., який знаходився у приміщенні вище вказаної кімнати, з місця вчинення злочину зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просилв його задовольнити.

Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, обґрунтовуючи свої доводи тим, що підозра є необґрунтованої та відсутні ризики, на які посилається прокурор.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: заявою потерпілої ОСОБА_8 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події на місці вчинення злочину в ході якого було виявлено та вилучено пляшку з кислотою якою було спричинено опіки потерпілій, одяг потерпілої зі слідами кислоти, інших речей які в сукупності мають значення доказу вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 в ході якого остання прямо вказує на ОСОБА_6 як на особу яка вчинила відносно неї кримінальне правопорушення; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 де було вилучено предмет посягання а саме телевізор потерпілої; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 в якому вказано, що ОСОБА_6 вчинив вказане кримінальне правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 в ході якого остання вказала, що саме ОСОБА_6 вчинив розбійний напад на потерпілу; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0000291 відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню ін. чином.
На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років із конфіскацією майна, раніше судимий.
Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню ін. чином, його вік та стан здоров`я не перешкоджає триманню під вартою.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, раніше судимий, не працює.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати на строк до 08.06.2020р. до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1