Дата документу 30.01.2020 Справа № 320/5226/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/446/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/5226/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2017 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземної держави щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду приведено у відповідність із законодавством України вирок Волгоградського обласного суду Російської Федерації від 09.04.2014 року з урахуванням вироку Дзержинського районного суду м.Волгограда від 04.09.2013 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Волгоградського обласного суду від 26.11.2013 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст.316 (приховування злочину), ч.3 ст.30, п.«б» ч.3 ст.228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі) КК РФ до 9 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за вказаним вироком на території України за ст.396, ст.15, ч.2 ст.307 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 02 березня 2013 року із зарахуванням часу відбутого покарання.

Зараховано в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 10 січня 2013 року по 11 січня 2013 року.

В апеляційній скарзі засуджений просив ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що питання про приведення вироку у відповідність із законодавством України було розглянуто судом без його особистої участі, що свідчить про незаконність судового рішення. Крім того, суд в порушення вимог кримінального закону не застосував положення ч.5 ст.72 КК України та не зарахував в строк його покарання строк його попереднього ув`язнення з 01.03.2013 року по 01.09.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також зазначав, що в період з 28.09.2019 року по час написання апеляційної скарги він етапувався з Російської Федерації до України, а тому цей термін також є попереднім ув`язненням, у зв`язку з чим підлягає зарахуванню в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Крім того, засуджений вважав, що з урахуванням санкцій статей, за якими його ухвалено вважати засудженим, є підстави для зменшення строку призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що вироком Волгоградського обласного суду Російської Федерації від 09.04.2014 року ОСОБА_7 був засуджений з урахуванням вироку Дзержинського районного суду м.Волгограда від 04.09.2013 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Волгоградського обласного суду від 26.11.2013 року до 9 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ст.316 (заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину), ч.3 ст.30, п.«б» ч.3 ст.228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі) КК РФ, що також є кримінально караними діяннями на території України.

Суд першої інстанції за клопотанням Міністерства юстиції України привів зазначений вирок щодо ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України, ухваливши вважати ОСОБА_7 засудженим за вказаним вироком на території України за ст.396, ст.15, ч.2 ст.307 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 зазначав, що суд першої інстанції при вирішенні клопотання про приведення вироку щодо нього у відповідність із законодавством України безпідставно не зарахував в строк його покарання строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується із такими доводами засудженого виходячи з наступного.

Вирок Волгоградського обласного суду Російської Федерації від 09.04.2014 року з урахуванням вироку Дзержинського районного суду м.Волгограда від 04.09.2013 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Волгоградського обласного суду від 26.11.2013 року, приведений у відповідність із законодавством України та виконується на території України.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч.5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК.

З матеріалів провадження вбачається, що злочинні діяння, за які відбуває покарання засуджений ОСОБА_7 , були вчинені ним до 20.06.2017 року. Відтак при зарахуванні засудженому в строк покарання строку попереднього ув`язнення підлягали застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, відповідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до наявних матеріалів щодо засудженого ОСОБА_7 в межах даної справи було застосовано попереднє ув`язнення в період з 10.01.2013 року по 11.01.2013 року та з 01.03.2013 року по 31.07.2014 року.

Проте зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції при приведенні вказаного вироку у відповідність із законодавством України, внаслідок чого суд не прийняв рішення про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення в строк визначеного покарання відповідно ч.5 ст. 72 КК в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, що є підставою для зміни ухвали суду.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із вимогою засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому у такому розрахунку в строк покарання періоду його етапування до України, оскільки попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення також термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбування покарання.

Крім того, в апеляційній скарзі засуджений вважав, що є підстави для пом`якшення призначеного йому покарання. Проте колегія суддів ставиться критично до таких заперечень засудженого, оскільки відповідно до ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання. При цьому суд першої інстанції не наділений процесуальними повноваженнями при приведенні вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України пом`якшувати вже призначене покарання. Суд лише приводить покарання у відповідність до діючого законодавства України.

Доводи засудженого в апеляційній скарзі про розгляд клопотання про приведення вироку у відповідність із законодавством України за його відсутності, що свідчить про незаконність судового рішення, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону. Адже відповідно до ч.1 ст.610 КПК України судовий розгляд клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України здійснюється за участю прокурора.

Участь інших учасників при розгляді такого клопотання закон не передбачає. Крім того, приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, передує передачі цієї особи в установу системи виконання покарань України, тобто засуджений фактично знаходиться в установі виконання покарання іноземної держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2017 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Волгоградського обласного суду Російської Федерації від 09.04.2014 року з урахуванням вироку Дзержинського районного суду м.Волгограда від 04.09.2013 року зі змінами, внесеними апеляційною ухвалою Волгоградського обласного суду від 26.11.2013 року в частині визначення зарахування в строк покарання часу тримання під вартою змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання час його тримання під вартою з 10.01.2013 року по 11.01.2013 року та з 01.03.2013 року по 31.07.2014 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4