Справа № 308/5777/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1433/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000655 від 27.02.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 194 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8

та захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.

Продовжено дію запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 днів по 25 листопада 2019 року.

Продовжено дію запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 днів по 25 листопада 2019 року.

Не погоджуючись з даною ухвалою захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора прокуратури Закарпатської області відмовити, а ОСОБА_6 звільнити з-під варти, змінивши йому запобіжний захід на більш м`який з можливістю забезпечення стаціонарного лікування.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 зазначає, що судом безпідставно, всупереч вимогам ч.3 ст. 183 КПК України не визначений розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу. Інкриміновані ОСОБА_6 злочини не підпадають під випадки, визначені у ч.4 ст. 183 КПК України, - не вчинені з застосуванням насильства чи погрозою його застосування, не спричинили загибель людини, запобіжний захід у виді застави раніше до нього не застосовувався, тому вважає, що в даному випадку суд зобов`язаний був визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу. Вказує на недотримання судом вимог ст. ст. 184, 199 КПК України.
Наголошує про відсутність або маловірогідність настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, їх недостатність для подальшого утримання під вартою ОСОБА_6 .
Вказує на необхідність екстреного належного стаціонарного лікування обвинуваченого у зв`язку з істотним погіршенням стану його здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який або визначити в порядку ч.3 ст. 183 КПК України розмір застави.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 зазначає, що при продовженні тримання під вартою сторона обвинувачення заявляє про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які жодним чином не підтверджуються, адже прокурор не наводить жодного переконливого аргументу на підтвердження їх наявності.
Постановляючи ухвалу суд не взяв до уваги характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне зареєстроване місце проживання, перебуває у шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, отже, має міцні соціальні зв`язки, до кримінальної відповідальності не притягувався, приймав участь у проведенні АТО.
Крім того, наголошує, що тривале перебування обвинуваченого під вартою погано впливає на стан здоров`я обвинуваченого, ураховуючи його бойові поранення, а також у такого є ряд хворіб, які через відсутність належного лікування лише прогресують. Зазначає, що таке тривале (близько 12 місяців) перебування під вартою не виправдовується ні завданнями кримінального процесуального закону, ні цілями даного кримінального провадження зокрема.
Заслухавши пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримання доводів апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обгрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та такі не зменшились, з урахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , та даних про особу обвинувачених, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останнім запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, в даному провадженні в ході судового розгляду судом першої інстанції не допитані свідки, не досліджено письмові та речові докази, відтак є достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків шляхом їх переконання чи схиляння їх до зміни даних ними під час досудового розслідування показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ураховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Доводи обвинувачених та їх захисників щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисників про те, що при продовженні обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не врахував дані, які характеризують особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає, що ураховуючи, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 194 КК України, застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що стосується покликань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у своїх апеляційних скаргах про те, що незадовільний стан здоров`я унеможливлює перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в установі виконання покарань, то такі, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 25 листопада 2019 року залишити без змін, а апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4