Справа № 214/119/20
1-кп/214/611/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002064 від 20 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Головуючим в судовому засіданні було поставлене на обговорення питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

В судовому засіданні прокурор надав до суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 днів. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, до правоохоронних органів ОСОБА_7 не звернувся, потерпілому медичну допомогу не надав, швидку медичну допомогу не викликав. Крім того, про ризик переховування від органів досудового розслідування і суду свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, на теперішній час не встановлені всі ймовірні свідки злочину, не проведені всі необхідні слідчі дії за їх участю. Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив злочин із застосуванням насилля, у свідків є реальні підстави побоюватись за своє життя та здоров`я. Залишаючись на волі ОСОБА_7 матиме змогу безперешкодно спілкуватись зі свідками, заплутати сліди скоєного ним злочину, шляхом знищення або пошкодження речових доказів, які на теперішній час не встановлено в повному обсязі. При цьому, ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, постійно носить при собі ніж, один з видів його заробітку на життя є збирання металобрухту, що свідчить про відсутність у нього коштів для існування, отже ОСОБА_7 може продовжити скоювати аналогічні злочини. Зазначене вище свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Потерпіла ОСОБА_6 клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою підтримала та просила його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не заперечували.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Колегія суддів вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, який, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Знаходячись на волі ОСОБА_7 може, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, на даний момент в судовому засіданні не допитано свідків кримінального правопорушення, тому існує ризик впливу обвинуваченого на зазначених осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Одночасно, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий, з середньо - технічною освітою, працевлаштований, перебуває в цивільному шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання, однак вказані обставини не виключають можливість застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в даному випадку не є гарантією запобігання вказаним ризикам.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176 178, 183, 184, 197 331, 372 КПК України,
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 квітня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складений 27.02.2020 року о 13 год. 10 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3