Провадження № 1кп-200-387-19
Справа № 200/4676/19
УХВАЛА

Іменем УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Дніпро кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який мешкає в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення. З урахуванням суворості покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, існує ризик, що обвинувачений може переховуватися від суду. Також з урахуванням того, що свідки по справі судом не допитані, існує ризик, що обвинувачений може впливати на свідків, з якими він знайомий. Проти задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт заперечував.

Представники потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_10 підтримали клопотання прокурора. Проти задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт заперечували.

Захисник ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не обгрунтовано, конкретних доказів існування вказаних ризиків не надано. Крім того, докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у кримінальному провадженні відсутні. Враховуючи особу ОСОБА_7 , просить залишити клопотання прокурора без задоволення та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку захисника.

Вислухавши думку учасників процесу щодо клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому та щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає необхідним клопотання сторони захисту залишити без задоволення, клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з тих підстав, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховувались судом при обранні ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час розгляду у суді кримінального провадження не відпали. Обвинувачений ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, пов`язаного з спричиненням смерті іншій особі, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_12 може ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також враховуючи стадію судового провадження, коли свідки сторони обвинувачення не допитані судом, а вони є знайомими обвинуваченого, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_12 впливу на свідків, що також дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_12 може впливати на свідків.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів, також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, суд враховує характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд вважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення ОСОБА_12 , а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Посилання захисту, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, бабусю та дідуся, працював до взяття під варту, суд не може розцінювати як підставу задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, так як вищезазначені обставини з урахуванням серйозності обвинувачення та обставин скоєння злочину, та суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведеності його вини, не свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду.

Матеріали провадження не містять, а стороною захисту не надано, інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Твердження захисту, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, суд не може розцінювати як підставу зміни запобіжного заходу на більш м`який, так як питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів по справі у розумінні КПК України суд вирішує у нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

З урахуванням вищевикладеного та стадії судового провадження, коли докази судом не досліджувались, підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не вбачається, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи в тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Також, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення застави.

На підставі викладеного суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з метою запобігання можливості обвинуваченого переховуватися від суду та вчинення впливу на свідків кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 194, 331, 370, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_11 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора задовольнити, продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 травня 2020 року, включно.

Судді

ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3