ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/422/20 Справа № 205/6401/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29 січня 2020 року включно щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ст. ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_9
представника потерпілої: ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог, адвокат вказує, що прокурор, заявляючи клопотання про продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, обмежився переліком підстав, передбачених ст.177 КПК України та не мотивував, чому не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Суд не взяв до уваги вагомість наявних доказів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за ознаками якого йому пред`явлене обвинувачення, зважаючи на те, що подія злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України сталася далеко від місця, стосовно якого ОСОБА_7 інкриміноване діяння, передбачене ч.2 ст.15 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до 29 січня 2020 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений та обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких та особливо тяжких, за які передбачені покарання, у тому числі й у виді довічного позбавлення волі; за змістом обвинувачення, зазначені кримінальні правопорушення вчиненні із застосуванням насильства, зброї та спричинили смерть потерпілого. У зв`язку з цим, на думку суду, продовжує залишатися достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , опинившись на волі, зможе ухилятися від суду, а також не виконувати його процесуальні рішення. Фактичними обставинами, які обґрунтовують існування такого ризику, є відкритий характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченому ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим. Ці особливості даного провадження не можуть залишатися поза увагою суду, на який покладено законом обов`язок забезпечити оперативність судового розгляду. Обсяг проведених судом процесуальних дій та їх результати не зменшують вказані ризики.

Крім того, враховуючи стадію судового розгляду та з урахуванням тієї обставини, що під час судового розгляду допитані не всі свідки, колегія суддів вважає, що наразі продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків по даному кримінальному провадженню з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також, суд врахував дані, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_7 страждає низкою захворювань, однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які об`єктивно підтверджують неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 в установі виконання покарань.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи обвинуваченого і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Надані стороною захисту матеріали, хоча і свідчать про наявність захворювання Шпаковського, але не зазначають про неможливість знаходження його в місцях позбавлення волі.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість і кількість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачені покарання, у тому числі й у виді довічного позбавлення волі; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, а також, стан його здоров`я, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та мають місце і на теперішній час, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ст. ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, за один з яких, а саме, за ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду.

Крім того, колегія суддів, вирішуючи питання про доцільність продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, прийшла до висновку, що обвинувачений не має місця проживання, де він би проживав після звільнення з місць позбавлення волі, а за зазначеною у справі адресою ОСОБА_7 не може проживати, бо вказаний будинок йому не належить, що виключає можливість обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Враховуючи обставину, що обвинувачений не має соціальних зв`язків, сім`я відсутня та не має близьких родичів, які будуть допомагати обвинуваченому виконувати процесуальні обов`язки з приводу явки до суду, колегія суддів не убачає можливості змінити запобіжний захід, тоді як надані стороною захисту матеріали, хоча і свідчать про наявність захворювання Шпаковського, але не зазначають про неможливість знаходження його в місцях позбавлення волі.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що причетність ОСОБА_7 до злочинів не доведена, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29 січня 2020 року включно щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ст. ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4