Справа №477/1208/20
Провадження №1-кс/477/10/20
УХВАЛА

09 липня 2020 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги представника заявника адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
06 липня 2020 року адвокат ОСОБА_2 , звернувся в інтересах ОСОБА_3 зі скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого Вітовського відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення, які маються у повідомленні ОСОБА_3 від 23 червня 2020 року, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі ІПНП № 2247.
Попередньо розглянувши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно частини першої та другої статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Глава 26 КПК України, яка регламентує порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, не містить прямої вказівки щодо суду, слідчий суддя якого повинен розглядати ці скарги.

Як вбачається з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні» (вих.№ 223-1650/0/4-16 від 16 червня 2016 року), відповідно до частини другої статті 132 КПК України усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжних заходів (частина другої стаття 131 КПК України), подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. Вказане правило має застосовуватись і до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад частина перша статті 306, частина третя статті 234 КПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Європейський суд з прав людини у справі Зенд проти Австрії від 12 жовтня 1978 року вказує, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру суддів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Вітовське відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області розташоване в м. Миколаєві по вул. Новозаводській, 10А та знаходиться на території Інгульського району м. Миколаєва.
За таких обставин слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області не компетентний розглядати подану скаргу.
Про це свідчить і остання практика апеляційної судової інстанції Миколаївської області, висловлена наприклад в справах № 489/4836/18, № 490/4479/18 та № 477/617/20.
Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що місце розташування Вітовського відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області не відноситься до території Вітовського району Миколаївської області, приходжу до висновку про наявність підстав для повернення скарги скаржнику для звернення до належного суду, яким є Ленінський районний суд м. Миколаєва.
Приписами частини другої та третьої статті 304 КПК України визначено, що скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Керуючись статті 303, 304, 306 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу представника заявника адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, повернути скаржнику в зв`язку з її непідсудністю Жовтневому районному суду Миколаївської області.
Копію ухвали про повернення скарги разом із скаргою та усіма доданими до неї документам невідкладно надіслати скаржнику.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1