Провадження № 1-кс/359/5/2020
У Х В А Л А
08 січня 2020 м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду у судовому засіданні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000236 за фактом зловживання посадовими особами своїм службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

в с т а н о в и в:
До слідчого судді 08.11.2019 надійшло зазначене клопотання, в якому прокурор зазначає, що Бориспільською місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000236 за фактом зловживання посадовими особами своїм службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження встановлено, що посадові особи управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради, діючи спільно з іншими посадовими особами Бориспільської міської ради та іншими особами, які мають безпосереднє відношення до її діяльності та ухвалення нею рішень, зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно не видають містобудівні умови та обмеження щодо забудови земельних ділянок на території міста Бориспіль, водночас надавши такі містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок на території міста Бориспіль без законних на те підстав, завдавши істотної шкоди охоронюваним законом правам юридичних та фізичних осіб.

Згідно інформації встановленої в ході досудового розслідування, ОСОБА_4 , згідно договорів купівлі-продажу від 08.05.2018 придбав у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :09:027:0050, :09:027:0051, 210500000:09:027:0052 площею 0,01 га кожна, що розташовані на території АДРЕСА_1 .

В подальшому вказані земельні ділянки були об`єднані в одну ділянку з кадастровим номером :09:027:0056 площею 0,03 га (300 м.кв.) на якій було збудовано одно поверховий гараж площею 174,8 м.кв.

З метою забудови вказаної земельної ділянки ОСОБА_4 звернувся до Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради для отримання містобудівних умов та обмежень для будівництва гаража та отримав їх 06.06.2018.

Згідно виданих містобудівних умов та обмежень, визначено обов`язкове погодження об`єкта будівництва (гаража) з експлуатантом аеродрому Бориспіль (ДП МА «Бориспіль», ДП «Украерорух» та Державіаслужбою України).

Разом з тим, згідно інформації отриманої в ході досудового розслідування від експлуатантів аеродрому таких погоджень не видавалось.

Більш того, згідно виданих містобудівних умов та обмежень, визначено максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки - 50 %.

Разом з тим, згідно містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва (гаражу) встановлено площу забудови в розмірі 174,8 м.кв., що перевищує відповідно максимально допустиму площу забудови.

Таким чином, встановлено, що забудовником ОСОБА_4 в порушення вимог містобудівного законодавства та виданих Управлінням містобудування та архітектури Бориспільської міської ради містобудівних умов та обмежень забудовано земельну ділянку з кадастровим номером :09:027:0056 площею 0,03 га (300 м.кв.).

З метою вжиття заходів контролю, передбачених «Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 року №553 та встановлення фактів вищевказаних порушень, місцевою прокуратурою неодноразово надсилались відповідні листи до відділу ДАБК Бориспільської міської ради.

Разом з тим, жодних належних заходів на проведення перевірок службовими особами відділу ДАБК Бориспільської міської ради не здійснено, що вказує на службову бездіяльність компетентних органів та зацікавленість в незаконних діях забудовника.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини є достатньо підстав вважати, що забудовником ОСОБА_4 в порушення вимог містобудівного законодавства та виданих Управлінням містобудування та архітектури Бориспільської міської ради містобудівних умов та обмежень забудовано земельну ділянку з кадастровим номером :09:027:0056 площею 0,03 га (300 м.кв.), що мало наслідок у зловживанні владою або службовим становищем посадовими особами Бориспільської міської ради.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:027:0056 належать на праві власності ОСОБА_4 .

Право власності на об`єкт будівництва (гараж) на даний час не зареєстровано.

Таким чином, предметом злочинного посягання у даному кримінальному провадженні є земельна ділянка з кадастровим номером :09:027:0056 та об`єкт будівництва (гараж) площею 174, 8 кв.м., який розташований на вказаній земельній ділянці на території АДРЕСА_1 , б, в, г .

Прокурором у кримінальному провадженні земельну ділянку з кадастровим номером :09:027:0056 та об`єкт будівництва (гараж) площею 174,8 м.кв., який розташований на вказаній земельній ділянці на території АДРЕСА_1 , в, г - визнано речовими доказами.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження завдання збитків, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане нерухоме майно та встановлення заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) щодо таких земельних ділянок.
Також, прокурор вважає, за доцільне заборонити ОСОБА_4 та іншим особам користуватись вказаною земельною ділянкою та здійснювати будь-які роботи з метою їх подальшої забудови. Вказане унеможливить подальше відчуження вищевказаних земельної ділянки, та зробить неможливим псування якісної характеристики земель та їх забудову тощо.
Прокурор в судове засідання не з?явився. Надав суду заявив якій просив розгляду клопотання проводити без його участі на його задоволенні наполягав.
Власник земельної ділянки про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, однак в судове засіданні не прибув без поважних причин, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалось, у зв`язку із відсутністю відповідного клопотання від учасників кримінального провадження.

Слідчий суддя оглянув в нарадчій кімнаті матеріали клопотання про накладення арешту і дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, дійсно існує кримінальне провадження № 0000236 за фактом зловживання посадовими особами своїм службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, що підтверджується даними витягу з ЄРДР (а.с.6-7).

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, постановою прокурора місцевої прокуратури від 28.10.2019, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, земельну ділянку з кадастровим номером :09:027:0056 площею 0,03 га (300 м.кв.) на якій було збудовано одно поверховий гараж площею 174,8 м.кв - визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:027:0056 належать на праві власності ОСОБА_4 .

Право власності на об`єкт будівництва (гараж) на даний час не зареєстровано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.09.1997 № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, 3-1) можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України), 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що з метою забезпечення збереження речового доказу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У своєму клопотанні прокурор вказує, що в даному кримінальному провадженні метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження завдання збитків. Разом з тим, до матеріалів клопотання не надані докази, які б дійсно свідчили про вказані прокурором підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1ст.173 КПК України).

Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Прокурор у поданому клопотанні не конкретизував, не обґрунтував та не довів як саме по собі накладення арешту на майно, а саме земельні ділянки можуть бути використано в рамках даного кримінального провадження № 0000236 за фактом зловживання посадовими особами своїм службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт вказаного у клопотанні майна, згідно ст.173 КПК України, враховує зазначені в клопотанні підстави для арешту, наслідки арешту майна для власника, оскільки санкція ч. 1 ст. 364 КК України не передбачає конфіскації майна та приходить до висновку, що підстави, на які посилається прокурор для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, є завчасними, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Оскільки власник майна має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, не виключено, що земельна ділянки можуть бути відчужені чи змінені будь-яким чином, тобто існують ризики втрати земельними ділянками своїх індивідуальних ознак, переходу прав власності на них до інших осіб тощо, що може мати наслідком втрати дієвості кримінального провадження та виконання завдань, визначених в ст.2 КПК України.

В разі відчуження на підставі цивільно-правових угод (міни, продажу, дарування, об`єднання, поділу, тощо) вказаних земельних ділянок чи розпорядження ними в інший спосіб вказані земельні ділянки можуть втратити свої індивідуальні ознаки (внаслідок зміни власника, конфігурації, площі появи обтяжень тощо), що ускладнить виконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Продовження здійснення землевпорядних робіт на вказаній земельній ділянці однозначно призведе до перетворення речового доказу, що у свою чергу значно ускладнить виконання обов`язків органу досудового розслідування щодо вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за можливе клопотання задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-172 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
Клопотання задовольнити частково.

Встановити заборону особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :09:027:0056.

Встановити заборону ОСОБА_4 здійснювати будь-які роботи з метою їх подальшої на земельній ділянці з кадастровим номером :09:027:0056.

В іншій частині клопотання відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1