УХВАЛА
В С Т А Н О В И В :
В судовому засіданні представник власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу з підстав, наведених у ній.
Вивчивши доводи скарги, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 в обгрунтування доводів та вимог скарги, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.7 ст.236 КК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
В підтвердження законності походження належних ОСОБА_3 та членам його сім`ї грошових коштів, його представником адвокатом ОСОБА_4 долучено до матеріалів справи копіїподаткових декларацій про майновий стан і доходи ОСОБА_3 за період 2011 2016 р.р., копії заяв на видачу готівки на ім`я ОСОБА_3 ; копії податкових декларацій ФОП ОСОБА_5 щодо сум отриманого доходу та сплачених податків за період 2008 2017 рік, довідок про суми виплаченого доходу та утриманого податку по місцю основної роботи ОСОБА_5 за період 2005 2017 роки.
При цьому, зі змісту ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2017 убачається, що дозвіл на обшук у домоволодінні надавався у зв`язку зі здійсненням досудового розслідування за фактом вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 205 1, ч.2 ст.209, ч. 3ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України, з метою виявлення в тому числі грошових коштів, здобутих злочинним шляхом. Таким чином, можливість вилучення грошових коштів пов`язувалась з походженнямгрошовихкоштів, отриманихвідкримінальнопротиправноїдіяльності. Проте з урахуваннямвищенаведенихобставин, ОСОБА_3 , та члени йогосім`ї довели законність походження їхніх особистих грошових коштів та майна.
При цьому в судовому засіданні не встановлено, що ухвалою слідчого судді відповідно до ст.234 КПК України було надано дозвіл проведення обшуку саме для відшукання вказаних грошових коштів, походження яких від вчинення кримінального правопорушення в суді не доведено, належність яких заявнику підтверджено.
Окрім того, в ході проведення вищевказаної слідчої дії було вилучено і інше майно, а саме документи, вказані у п.п.1-12 протоколу обшуку від 06.12.2017.
При цьому в судовомузасіданні не встановлено, що ухвалою слідчого судді відповідно до ст.234 КПК України було надано прямий дозвіл на проведення обшуку саме для відшукання конкретних документів та речей, зазначених в п.п. 1-12 протоколу обшуку від 06.12.2017, які належать ОСОБА_3 та членам його родини, які не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні та що вказані речі та документисамостійно або в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, зазначені документи є тимчасово вилученим майном відповідно до ст.236 КПК України.
Проте арешт на вказане тимчасово вилучене майно ухвалою суду не накладався і протилежне в судовому засіданні не встановлено.
Частиною 5 статті 171 КПК України встановлено строки подання клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, яке повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ч.6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше 72 годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено, що орган досудового розслідування звертався до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане тимчасово вилучене майно ні протягом наступного робочого дня після проведення обшуку, ні протягом іншого розумного строку.
Оскільки в судовому засіданні доводи заявника щодо відсутності накладення арешту у встановлені строки на документи, речі та грошові кошти не спростовані, зворотне судом не встановлено, речі, документи та грошові кошти не були повернуті власнику, володільцю відповідно до ст.171 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчими, прокурорами у даному кримінальному провадженні допущено бездіяльність щодо неповернення тимчасово вилученого майна, а тому існують підстави для задоволення скарги та поверненні тимчасово вилученого майна власнику (володільцю).
При цьому також слідчий суддя виходить із засад кримінального провадження, закріплених в ст.16 КПК України, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Як зазначено в ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
З наведених підстав скарга підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 167, 169, 171, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя :