Дата документу 12.05.2020 Справа № 335/2475/20
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/433/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/2475/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
12 травня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2020 року клопотання слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, залишено без задоволення.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово на строк з 20 березня 2020 року по 19 травня 2020 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; утриматися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні; прибувати до слідчого, прокурора в суд за першою вимогою.
Згідно зі змістом судового рішення, слідчий слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_11 за погодженням процесуального керівника звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, поєднаною з проникненням у житло, за таких обставин.
18.03.2020 приблизно о 12:00 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 прибув до буд. АДРЕСА_2 . Там, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 шляхом підбору ключа відчинили вхідні двері кв. АДРЕСА_3 вказаного будинку та проникли у приміщення квартири, де проживає потерпіла ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Знаходячись у вказаній квартирі вони обшукали її та таємно викрали майно, яке належить потерпілій ОСОБА_15 на загальну суму 2250 гривень, чим завдали потерпілій матеріальну шкоду. Після цього, з викраденим майном ОСОБА_16 та ОСОБА_12 зникли з місця скоєння злочину, та біля буд. 79 а по вул. Перемоги в м. Запоріжжі були затримані співробітниками поліції.
Враховуючи дані про особу підозрюваного та обсяг пред`явленої підозри, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Відмовляючи у задоволенні клопотання та обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків, але враховуючи обсяг пред`явленої ОСОБА_8 підозри, враховуючи характеризуючи особу матеріали, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України. З метою запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОViD-19) недоцільним утримувати ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятору.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею при винесенні ухвали не було враховано те, що відносно підозрюваного за незаконне перебування на території України Коммунарським районним відділом УДМС України в Запорізькій області винесено постанову про примусове його повернення в республіку Грузія. Окрім того, останній вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Не дивлячись на те, що по кримінальному провадженню зібрано достатньо доказів, які підтверджують його причетність в інкримінованому йому злочині, підозрюваний вину не визнає, показання щодо його вчинення надавати відмовляється, що розцінюється органом досудового слідства як спосіб ухилення від кримінальної відповідальності. У зв`язку з чим, усвідомлюючи невідворотність покарання залишаючись на волі як громадянин іноземної держави спробує покинути територію України, тим самим ухилитись від відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що є ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Також підозрюваний обізнаний про місце проживання потерпілої, яка є особою похилого віку та своїми показаннями підтверджує його причетність до скоєння кримінального правопорушення. А тому може незаконно впливати шляхом застосування насильства на потерпілу, що є ризиком, передбаченим п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, підозрюваний за час перебування на території України ніде не працевлаштувався, не має джерела доходу, що свідчить про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника із запереченнями проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше на території України не судимий, має постійне місце проживання, не працює, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, є громадянином іншої держави Грузії, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.
Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілу та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілу та за цей час вчинив інше кримінальне правопорушення. Більш того, посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 є особою раніше не судимою на території України.
Також є безпідставними посилання прокурора на те, що підозрюваний є громадянином іншої держави, оскільки цей факт ніяким чином не підтверджує наявності ризику переховування від органів досудового розслідування або суду.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Також, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор повідомив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 спрямовано до суду для розгляду кримінального провадження по суті, тобто досудове розслідування по кримінальному провадженню завершено. В подальшому питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 має вирішуватися судом першої інстанції у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокурату №2 ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2020 року, якою клопотання слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, залишено без задоволення, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово на строк з 20 березня 2020 року по 19 травня 2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4