Справа № 487/2395/19
Провадження № 1-кп/487/524/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року.

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005060 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саки, АРК, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого,не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_4 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
Встановлено, що 28.12.2018 близько 07 год.30 хв., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «CHRYSLER VOYAGER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині прилеглої території біля будинку №25/29 по вулиці Озерній в місті Миколаєві.
Рухаючись у вказаному напрямку ОСОБА_3 в районі нерегульованого перехрестя з вулицею Лазурною здійснював маневр повороту ліворуч на проїжджу частину вулиці Лазурної, в напрямку будинку №17. В цей же час, по проїжджій частині вулиці Лазурної, справа наліво (відносно руху автомобіля), рухався пішохід ОСОБА_7 .
При проїзді вищевказаного перехрестя доріг, водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами (далі ПДР України), а саме: проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, при повороті ліворуч на нерегульованому перехресті не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїжджу частину вулиці Лазурної, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним автомобілю на пішохода ОСОБА_7 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому правої тім`яної та потиличної кістки, перелому пірамідки правої скроневої кістки, крововиливу у м`які мозкові оболонки, забою головного мозку правої та лівої скронево-тім`яної областей, перелому ліктьового виростку лівої ліктьової кістки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 «б»; 12.3; 18.1 ПДР України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Таким чином, суд кваліфікує вказані дії ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України та визнає його винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.Цивільний позов визнав частково.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 28.12.2018 близько 07 год.30 хв., керуючи автомобілем «CHRYSLER VOYAGER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджав з прилеглої території біля будинку №25/29 по вулиці Озерній в місті Миколаєві та в районі нерегульованого перехрестя з вулицею Лазурною здійснював маневр повороту ліворуч на проїжджу частину вулиці Лазурної, в напрямку будинку №17. В цей же час, по проїжджій частині вулиці Лазурної, справа наліво (відносно руху автомобіля), рухався пішохід ОСОБА_7 .
При проїзді вищевказаного перехрестя доріг, при повороті ліворуч на нерегульованому перехресті не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїжджу частину вулиці Лазурної, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним автомобілю на пішохода ОСОБА_7 .
Відразу ж після дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку допомогу та поліцію. В період лікування потерпілого надав йому кошти в сумі 100 євро на лікування. В скоєному він щиро розкаявся.
Такі показання обвинуваченого надані суду без будь-якого примусу, у зв`язку із чим суд вважає їх логічними, послідовними та такими, що підтверджують правильність розуміння ним встановлених обставин кримінального правопорушення,їх добровільність та істинність його позиції.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду повідомив, що 28.12.2018 р. приблизно о 07 год.30 хв. підходив до пішохідного переходу на розі вулиць Лазурна та Озерна в місті Миколаєві, впевнився, що на проїжджій частині відсутні автомобілі, та почав переходити дорогу. Приблизно посередині проїжджої частини відчув удар транспортним засобом та знепритомнів. В лікарні перебував до 21.01.2019 р. Не заперечував, що обвинувачений сплатив йому на лікування 100 євро. Заявлений ним цивільний позов на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 17463 грн. та 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди він підтримав та просив його задовольнити.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні ним кримінального правопорушення підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2018 р. яким зафіксовано результати огляду ділянкуи проїжджої частини в районі буд.17-Г по вул. Лазурна в м.Миколаєві та транспортного засобу.
Схема до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2018 р. та таблиця зображень до протоколу місця події дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2018 р. відображають рух транспортного засобу та пішохода в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди та відразу після неї.
Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи , від 12.02.2019 року проведеної експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України по дослідженню технічного стану автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 12.02.2019 р. №19-61 встановлено,що ходова частина автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані і дозволяла водію здійснювати рух в обраному напрямі, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення автомобіля убік від обраного їм напряму руху.
Робоча гальмова система автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані, дозволяла водієві знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптової для водія відмови системи або до раптового відведення автомобіля убік від обраного напряму руху.
Рульове керування автомобіля «CHRYSLER VOYAGER), д.н. НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилася в працездатному і функціонально придатному стані, не мало несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю.
Висновки про технічний стан систем керування автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , будуть справедливі для моменту ДТП за умов незмінності технічного стану автомобіля з моменту ДТП до моменту огляду.
По другому питанню. В силу відсутності встановлених в рамках даного висновку несправностей в системах керування автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , які виникли до моменту огляду, а за умов незмінності технічного стану автомобіля з моменту ДТП до моменту огляду, і до моменту ДТП, питання про можливість виявлення несправностей в процесі експлуатації автомобіля і про причинний зв`язок між наявністю несправностей і настанням ДТП не має сенсу і в даному висновку не розглядалося.
Постановою слідчого Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 29.12.2018 р. автомобіль марки «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0005060, внесеному до ЄРДР 29.12.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Відповідно до розписки від 27.03.2019 р. автомобіль марки «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , передано на зберігання ОСОБА_3 .
Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 12.02.2019 року проведеної експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України по дослідженню автомобіля марки «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 ,від 12.02.2019 р. №19-64 встановлено, що ушкодження і сліди на автомобілі «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , утворення яких характерне при контакті з частинами тіла людини, розташовувалися в передній лівій частині автомобіля (передня ліва частина переднього бамперу, передня ліва частина капоту) на відстані близько 50...60 см від лівого борту автомобіля.
По другому питанню. За умов, викладених в ухвалі про призначення експертизи, з урахуванням даних, отриманих при дослідженні автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», д.н. НОМЕР_1 , і аналізу слідової інформації, відображеної на схемі до протоколу огляду місця ДТП, відповісти на питання про те, де розташовувалося місце наїзду автомобіля на пішохода на проїжджій частині, не представляється можливим.
Відповідно до висновку експерта від 28.01.2019 р. Миколаївського обласного бюро СМЕ Миколаївської обласної ради №85 1. у ОСОБА_7 мають місце тілесні пошкодження у вигляді перелому правої тім`яної та потиличної кістки, перелому пірамідки правої скроневої кістки, крововиливу у м`які мозкові оболонки, забою головного мозку правої та лівої скронево-тім`яної областей, перелому ліктьового виростку лівої ліктьової кістки.
Дані тілесні пошкодження утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП (зіткнення автомобіля з пішоходом), не виключено незадовго до звернення у лікарню 28.12.2018 р.
По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Медична картка стаціонарного хворого №378/36 містить дані щодо перебігу операції та подальшого лікування ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку експерта від 22.03.2019 року проведеної експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України р. №19-342 за умов, викладених ухвалі про призначенні експертизи і матеріалах справи, водію автомобіля «CHRYSLER VOYAGER» реєстраційний номер НОМЕР_1 при проїзді не регульованого пішохідного переходу, який позначений відповідними до ПДР дорожніми знаками і дорожньою розміткою, в своїх діях необхідно керуватися вимогами п.п.18.1,12.3 ПДР, а саме: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
З другого питання. За умов, викладених в ухвалі про призначенні експертизи і матеріалах провадження, водії автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», реєстраційний номер НОМЕР_2 належним і своєчасним виконанням вимог п.п. 18.1,12.3 ПДР, мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода.
З третього питання. За умов, викладених в ухвалі про призначенні експертизи і матеріалах справи, дії водія автомобіля «CHRYSLER VOYAGER», реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам п.п. 18.1,12.3 ПДР і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому. Обставин,що обтяжує покарання судом не встановлено.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних підстав призначення покарання, межі санкції ч.2 ст.286 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до положення ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який вину свою визнав повністю, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та не перебуває на обліку у Обласному наркологічному диспансері, не одружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_3 злочину, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що ОСОБА_3 раніше не судимий, вину свою визнав та щиро покаявся у скоєному, частково відшкодував потерпілому витрати на лікування, що свідчить про наявність усвідомленого бажання стати на шлях виправлення.
В межах розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 , в якому потерпілий просив визнати його цивільним позивачем, стягнути з відповідача на свою користь суму матеріального збитку в розмірі 17463,81 грн. та моральну шкоду в розмірі 500000 грн.
В судовому засіданні потерпілий та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, зазначив, що внаслідок ДТП, що сталася 28.12.2018 р., вимушений був в святкові дні перебувати у лікарні, що саме по собі та наслідки операції значним чином порушило звичний уклад його життя, досі відчуває погіршення здоров`я, що спричиняє погіршення відносин з оточуючими.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники визнали цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17463,81 грн. та частково моральну шкоду в сумі 30 тис. грн.
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 статті 1187 та частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т. п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

В судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 витратив на лікування, придбання медикаментів, медичного інвентарю, обстеження та інше 17463,00 грн., що підтверджено відповідними чеками та квитанціями, та не заперечується учасниками справи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, в п. 9 вказаної вище постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Потерпілий обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди негативними переживанням, душевними стражданнями, пов`язаними з тривалим лікуванням, погіршенням відносин з оточуючими, порушенням звичного укладу його життя.

При цьому суд критично ставиться до посилання ОСОБА_7 на те, що у зв`язку з лікуванням вимушений був звільнитись з роботи, наразі має поганий стан здоров`я, як на обґрунтування розміру моральної шкоди, оскільки зазначені вище обставини не були підтверджені в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Щодо розміру відшкодування, то суд враховує, крім глибини моральних страждань позивача, тривалий час перебування в лікарні саме напередодні свят, матеріальне становище відповідача та вважає за можливе стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню підлягають вирішенню в порядку ст.ст.100 та 118 КПК України .
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,суд
У Х В А Л И В
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання за вказаною статтею у вигляді 3 років позбавлення волі із позбавленням права управління транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст..75, ст.76 КК України від призначеного основного покарання ОСОБА_3 звільнити із іспитовим строком на 2 роки ,зобов`язавши його повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи та не виїжджати за межі України без дозволу вказаного органу.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.
Речовий доказ по справі вважати переданим ОСОБА_3 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на проведення експертизи в сумі 3530 грн. 00 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 17463 грн.81 коп. та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1