Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/2412/19
Провадження № 1-кп/644/419/20

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю : секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 - ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , потерпілого - ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» - ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001437 від 08.12.2018 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не одруженого, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючего за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
07.12.2018 приблизно о 12:05, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110057», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Лосівська, зі сторони вул. 12-го Квітня в напрямку вул. Плиткової в м.Харкові, порушуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України (далі Правила), згідно з якими: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та п. 12.3 Правил, згідно з якими: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», діючи необережно, в районі буд.№299А по вул. Лосівській м.Харкова, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїжджу частину в невстановленому для переходу місці справа наліво по ходу руху автомобілю та якого він об`єктивно міг виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/991-А/18 від 07.01.2019у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження:
-закритий перелом обох кісток правої гомілки у верхній третині із зсувом, відкритий перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині із зсувом, які відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень,
-відкритий осколковий перелом великогомілкової кістки лівої гомілки у верхній третині діафізу із зсувом з подальшою ампутацією лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої треті стегна які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №7/250СЕ-19 від 26.03.2019у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ЗАЗ 110057», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 та п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого, ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, дав суду свідчення щодо обставин вчиненого ним злочину, аналогічні викладеному у вироку, обставини скоєння цього злочину не оспорює жодним чином, щиро кається, й зазначає, що вперше вчинив цей злочини й як міг так і відшкодував затрати на операцію та лікування ОСОБА_9 , відвідував його у лікарні.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зазначеного вище, визнав повністю, надав показання як викладено у вироку, суд у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, з урахуванням відсутності проти цього заперечень учасників судового провадження, приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно викладених обставин, які ніким не оспорюються.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення обвинуваченим, дані про його особу.

Судом досліджено, що обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не працює, характеризується за місцем проживання позитивно, вчинив тяжкий злочин, вину визнав повністю, щиро розкаявся, частково відшкодував спричинену шкоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є визнання вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення , щире каяття, часткове відшкодування спричиненої шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відсутні.

З урахуванням ступеню тяжкості, суспільної небезпеки скоєного, даних щодо особи обвинуваченого, суд вважає за пропорційне призначити покарання ОСОБА_4 основне - у виді позбавлення волі, додаткове позбавлення права керувати транспортними засобами і застосувати інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України до основного покарання, з урахуванням положень ст. 77 КК України.

Підстави для скасування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна транспортного засобу « ЗАЗ 110057» р.н. НОМЕР_1 , передбачені ч.4 ст. 174 КПК України відсутні, інших документів, що підтверджують застосування заходів забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування суду не надано.

Речові докази відсутні, бо обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування конкретних даних щодо них не містить, будь яких документальних підтверджень щодо наявності по кримінальному провадженню речових доказів, долю яких необхідно вирішити одночасно з ухваленням рішення, суду не надано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , заявлений ОСОБА_4 та Акціонерному товариству «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення на його користь з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» матеріальної шкоди у розмірі 177 936,71 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.; з ОСОБА_4 спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., - підлягає частковому задоволенню, у розмірі 13428,10 грн. з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» у відшкодування матеріальної шкоди; у розмірі 177137 грн. з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди у зв`язку з визнанням ним позову у вказаній частині.

До такого висновку суд прийшов встановивши правовідносини між сторонами та дослідивши надані сторонами докази. Так , заявляючи вказаний позов, ОСОБА_6 в його обґрунтування зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 , який є його рідним дідом та вже під час знаходження даного кримінального провадження у суді, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер. За даним фактом 08.04.2019 року було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, в якому за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 був наданий висновок № 12-17/143-А/19 від 24.05.2019 року, згідно якого, наявні у останнього ушкодження ( середнього ступеню тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження) утворилися від дії тупих твердих предметів в умовах дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місто 07.12.2018 року, смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22 г.10 хв. у відділенні полі травми КНП « МКЛШНМД ім. проф.. О.І.Мещанінова» ХМР, причиною смерті стала важка сукупна травма та її ускладнення, між отриманими тілесними ушкодженнями гр-ном ОСОБА_9 в умовах дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.12.2018 року та настанням його смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Позивач зазначає, що у відповідності до висновку судової авто технічної експертизи № 7/250СЕ від 26.03.2019 року, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ 110057» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України; У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ЗАЗ 110057» ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. Так як автомобіль «ЗАЗ 110057», р.н. НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_4 застрахований в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант» ( поліс № АМ/431983 від 18.06.2018 року/строк дії до 17.06.2019 року), ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 200000,00 грн. У зв`язку з тими обставинами, що весь час з моменту ДТП до смерті його дід ОСОБА_9 знаходився на лікуванні у відділенні полі травми КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, позивач вважає стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» у відшкодування матеріальної шкоди : на придбання медикаментів 164 508,61 грн., на поховання ОСОБА_9 13 428,10 грн./документальні підтвердження, чеки надано/, всього 177 936,71 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн.; з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.., бо позивач втратив рідну людину ( свого дідуся), був шокований поведінкою обвинуваченого, байдужого ставлення до стану здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , переніс сильний душевний біль, вболіваючи за діда, який переніс тяжку операцію, намагався одужати, вся родина позивача пережила шоковий стан разом із дідусем, оскільки його безпорадний стан та стан здоров`я доводили його та всю родину позивача до відчаю та довготривалого стресу, родина вимушена була позичати гроші для купівлі ліків під час лікування ОСОБА_9 в лікарні. Відповідач АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» визнав позов на суму 13 428,10 грн. - витрати на поховання померлого ОСОБА_9 , вони документально підтверджені та поніс їх позивач, проти інших вимог заперечує через неправомірність позовних вимог в частині стягнення з цивільного відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» суми 164 508,61 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних із придбанням медикаментів, бо такі витрати відшкодовуються страховиком тільки потерпілому відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону № 1961-ІV ( Закон про ОСЦПВ), яким є особа, життю та здоров`ю якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Особа, яка здійснювала лікування та догляд за потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді та понесла витрати, має право після смерті потерпілого на компенсацію таких витрат лише від заподіювача шкоди, звертає увагу відповідач, крім того позивач не підтвердив жодним доказом, що вказані витрати понесені саме ним і він має право на відшкодування зазначених витрат. Відповідач, посилаючись на ч.1 ст. 1229 ЦК України, зазначає, що страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах, що означає, що право вимоги до страховика щодо виплати суми страхового відшкодування, яке не встиг реалізувати спадкодавець, включається до складу спадщини і переходить до спадкоємців за правилами книги шостої ЦК України. Відповідач наголошує, що до позову свідоцтва про право на спадщину позивачем не додано, цивільним позивачем не надано жодних довідок про те,що він одноосібно успадковує всі права спадкодавця, тому страховик не має підстав вважати, що право спадкодавця на одержання страхової виплати перейшло саме до цивільного позивача. Крім того, оскільки предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Втім,цивільним позивачем не надано жодних даних для підтвердження такої інформації. Вивчивши обґрунтування сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з підстав, викладених вище, бо позивачем не доведено правомірність інших вимог та не підтверджено належними та допустимим доказами, обґрунтування заперечень відповідача є належним, узгоджується з Постановою Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 712/1503/17-ц ( провадження № 61-15710 св18). Щодо витрат на правничу допомогу,суд не знаходить за можливе їх стягнути з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» через недоведеність того, що такі витрати були фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим, крім того такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, а позивач безпідставно просить стягнути лише з одного відповідача. Суд позбавлений можливості, на виконання вимог глави 8 КПК України, провести розподіл процесуальних витрат ( витрат потерпілого на правову допомогу) у зв`язку з тими обставинами, що потерпілим не доведено за що він заплатив своєму адвокату 13 000 грн., що узгоджується з позицією Верховного суду у справі № 735/845/17 від 15.08.2019 та рішеннями Європейського суду з прав людини «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Гімадуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «East / West Allians Limited проти України від 23.01.2014 року. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 177137 грн. з цивільного відповідача ОСОБА_4 , суд вважає таку суму пропорційною доведеним позивачем моральним стражданням, які він зазнав внаслідок протиправних дій вказаного відповідача, який й визнає позов на вказану суму. Відповідач раніше також надавав кошти синові померлого потерпілого ( ОСОБА_10 ) на лікування та операцію його батька ОСОБА_9 .

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 118 КПК України, витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо оплати судовому експерту за рахунок Державного бюджету України витрат по проведенню експертиз № 7/250СЕ-19 від 26.03.2019 у розмірі 1716 грн. та № 1332/18 від 04.03.2019 у розмірі 1716 грн. Отже, питання щодо стягнення з обвинуваченого судових витрат по проведенню експертиз №№ 7/250СЕ-19; 1332/18 судом не розглядається.

Керуючись ст. ст. 373 ч.2, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 ( три ) роки.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання ( 3 роки позбавлення волі) з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 ( два) роки.

У порядку ст. 76 ч.1 п.п.1,2 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування спричиненої моральної шкоди 177137( сто сімдесят сім тисяч сто тридцять сім) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди 13428,10 ( тринадцять тисяч чотириста двадцять вісім гривень,10 коп.)

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя