У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000663, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2020 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання на виконання вироку.
Ухвалено вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.10.2019 р., яким ОСОБА_5 засуджений за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, виконувати самостійно.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 9 680 грн. у відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду першої інстанції та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає оскаржуваний вирок незаконним, оскільки призначене йому покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.
Вважає, що судом першої інстанції на надано належної оцінки тим обставинам, що після вчинення злочину він повністю визнав себе винним, частково добровільно відшкодував шкоду потерпілому в сумі 1 000 грн. та має намір повністю відшкодувати майнову та моральну шкоду, має малолітню дитину ОСОБА_9 , 03.01.2012 р., яка потребує матеріальної підтримки, на момент скоєння злочину і на даний час неофіційно працює.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

23.02.2019 р. близько 11.30 год., ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись в під`їзді буд. АДРЕСА_2 , із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , наніс удари руками та ногами в область обличчя і тулуба останнього, відкрито заволодівши золотою печаткою вартістю 10 680 грн. В подальшому ОСОБА_5 , разом із спільником, особа якого досудовим розслідуванням не встановлена, з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном за власним розсудом, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди в розмірі 10 680 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, знаходиться на «Д» обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 2013 р. з діагнозом: «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів; синдром залежності», раніше судимий, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, що підтверджується частковим відшкодуванням потерпілому 1 000 грн., відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину, за наведених у вироку обставин, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України не оспорюється, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В пункті 3 зазначеної Постанови вказано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, із застосуванням фізичного насильства, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, новий злочин, за оскаржуваним вироком, скоїв через незначний проміжок часу після вчинення 9 крадіжок (протягом 25-12.2018-15.02.2019) за попереднім вироком. Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Доводи апелянта про обставини, які мають бути враховані судом при призначенні покарання наявність малолітньої дитини ОСОБА_9 , яка потребує матеріальної підтримки та наявність неофіційної роботи не є тими обставинами, які можуть знизити суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки вони існували і на час вчинення обвинуваченим злочинів.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, зокрема, врахував і ті обставини, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений.
Призначене судом першої інстанції покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченого, не вбачається.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то апеляційний суд доходить наступного.
За положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З огляду на обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
____________________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3