Справа № 487/9403/19
Провадження № 1-кп/487/448/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003900 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду з Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області в порядку ст..283 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0003900 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України

Кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м.Миколаєва.

Обвинувальний акт складено у відповідності до ст.291 КПК України.

Підстави для прийняття рішень, передбачених ст..314 ч.3 п.п.1-4 КПК України відсутні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з забороною цілодобово залишати місце свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , та покладені обов`язків передбачених ст..194 КПК Уураїни.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, посилаючись на те, що судовий розгляд не розпочався. Наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1,3,5 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначено йому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині; незаконно вплинути на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, а також, оскільки офіційно не працевлаштований та не має стабільного джерела доходу, може вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює їх застосування до ОСОБА_7 .

Обвинувачений та його захисник проти задоволеннявказаного клопотання заперечували, посилаючись на недоведеність прокурором на даний час наявності ризиків передбачених статтею 177 КПК України, які слугують підставою щодо обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При цьому, зазначали, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, та на даний час працює за трудовим договором, з урахуааням чого просили обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні потерпілий та його представник просили клопотання прокурора задовольнити.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, потерпілого та його представника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний шодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За положеннями ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього Кримінальним процесуальним кодексом України процесуальних обов`язків, а також запобігання наступним спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого. свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта. спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та обвинувального акту, суд приходить до висновку, що на даний час прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчинені обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та не доведено існування ризиків, передбачених ст..177 ч.1 п.п.1,3,5 КПК України, оскільки посилання прокурора на можливість впливу на потерпілого та свідків є лише припущенням, при цьому, як зазначив у судовому засіданні потерпілий, будь-яких спроб спілкування чи впливу на нього зі сторони ОСОБА_7 не надходило.
Суд не приймає до уваги копію наданого до клопотання вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.09.2014 року відносно ОСОБА_7 , оскільки за положеннями п.1 ч.1 ст.89 КК України обвинувачений є таким, що не має судимості.
Сама по собі тяжкість покарання, яке може бути застосовано до ОСОБА_7 у разі визнання його винним у скоєні кримінального правопорушення (злочину) за ч.1 ст.121 КК України, не може слугувати підтвердженням існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, при цьому доказів на порушення ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків за час коли відносно нього закінчився строк дії обраного на досудовому розслідуванні запобіжного заходу, прокурором суду не надано.
Неспроможним також є посилання прокурора на той факт, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, а отже може вчинити інші кримінальні правопорушення.
За положеннями ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Інших клопотань сторонами кримінального провадження, потерпілими не заявлено.
Керуючись ст..ст. 193, 194, 314, 315, 316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003900 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України - прийняти до провадження.

Призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 27 люте 2020 року 11-00 годину.
У судове засідання викликати сторони кримінального провадження, потерпілого, представника потерпілого.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Ухвала в частині відмови у застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи діб з моменту її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1