Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/100/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003180 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брагін Гомельської області, Білорусії, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню доньку, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 17.04.2018 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст. 15 ч.1 ст.185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2018 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 942 гривень 00 копійок.
Вирішено долю речових доказів по справі.
За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України за наступних обставин.
Так, 26.04.2019 близько 08.50 год ОСОБА_7 перебував в приміщенні супермаркету «Копілка», що належить ТОВ «Копілка», та знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Соборна, 1А. Проходячи по торгівельній залі вказаного магазину у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, переслідуючи мету власної наживи, ОСОБА_7 підійшов до прилавку та впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і його злочинні дії не будуть викриті потерпілим або сторонніми особами, з метою подальшого викрадення взяв з полиці стелажу з молочною продукцією, 20 упаковок масла «Первомайський МКК», селянське солодковершкове, 73% вагою 200 г кожна, загальна вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2364/19-27 від 20.06.2019 складає 739 гривень 80 копійок, та 2 упаковки масла «Наш молочник» селянське солодковершкове, 72,6 % вагою 200 г кожна, загальна вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2364/19-27 від 20.06.2019 складає 80 гривень 90 копійок, які сховав до пакету, що мав при собі.
У подальшому ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з вказаним товаром пройшов повз касову зону супермаркету «Копілка», умисно не пред`явив касиру товар та не оплативши його, попрямував до виходу з супермаркету, тим самим виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак, свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений оператором відеоспостереження вказаного вище магазину, тим самим ОСОБА_7 , не отримав реальну можливість розпоряджатися чи користуватися даним майном з причин, що не залежали від його волі, чим не довів свій злочин до кінця.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить вказаний вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вважає вказаний вирок районного суду в частині призначеного покарання занадто суворим, який не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним діяння.
Вказує і на те, що районним судом не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття та співпрацю з органом досудового розслідування, а також і те, що він має 2-гу групу інвалідності, хворіє на ряд тяжких захворювань, а саме ВІЧ, туберкульоз та гепатит С., має на утриманні двохлітню доньку та за місцем проживання характеризується позитивно.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що Велика Палата Верховного Суду, з огляду на практику ЄСПЛ, неодноразово ухвалювала рішення, вказуючи на те, що стосується дітей, то забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і бути пріоритетним. А тому враховуючи наявність обставин, які пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням судової практики суду касаційної інстанції, а також враховуючи індивідуальні обставини справи, які є необхідні і достатні для його виправлення та попередження нових злочинів вважає, що є підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши йому за ч.2 ст. 185 КК України більш м`яке покарання у виді арешту на строк три місяці.

При цьому вказує і на його готовність до самокерованої та правослухняної поведінки з метою виховання доньки, що дає підстави для призначення йому покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_7 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і просили її задовольнити, а вирок суду змінити, пом`якшивши призначене покарання, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями до неї, колегія суддів уважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами під час судового розгляду та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

За такої процесуальної позиції сторін, суд першої інстанції, провівши судове слідство у відповідності до вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та правильно кваліфікував його дії як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який хоча й характеризується позитивно та має на утриманні малолітню дитину, розкаявся у вчиненому, активно спряв розкриттю злочину та повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, однак офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий аналогічний злочин під час іспитового строку, а тому за глибоким переконанням суду його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин районний суд правильно дійшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання виключно в умовах ізоляції його від суспільства в призначений судом строк, обґрунтовано призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімального, що передбачено санкцією статті обвинувачення.

Тобто вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню ним та іншими особами нових злочинів.

Окрім цього, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин у період іспитового строку, який був визначений вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2018, а тому суд правильно призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, як того вимагають положення ч. 1 ст. 71 КК України.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів уважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що районним судом не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки як вбачається з вироку суду вказану обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого у повній мірі враховано районним судом при призначенні покарання обвинуваченому, а також враховано те, що він є інвалідом 2-ї групи, у зв`язку з чим йому призначено покарання у межах санкції статті обвинувачення, яке є ближчим до мінімального.

Також, не заслуговують на увагу посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що районним судом не в повній мірі враховано тяжкий стан його здоров`я та наявність на їх утриманні малолітньої доньки, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про наявність у обвинуваченого дитини, а також немає інформації про те, що він за станом здоров`я не може утримуватись в місцях позбавлення волі.
Підстав застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 69 та 75 КК України, колегія суддів також не вбачає.

Отже, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення не встановила.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу з доповненнями до неї обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2019 року стосовно нього - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4