Справа № 589/300/17
Провадження № 1-кп/589/22/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001784, 000112 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшли обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0001784, 000112 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, які ухвалою суду від 02 жовтня 2017 року об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні 21.02.2019р. прокурор надав суду угоду про визнання винуватості, укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 та просив її затвердити.

Обвинувачений та його захисник також просили затвердити угоду при визнання винуватості, зазначили, що наслідки затвердження такої їм відомі.

Ознайомившись з обвинувальниими актами та угодою про визнання винуватості, вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку, що в затверджені угоди слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

З наданої на затвердження угоди вбачається, що сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також сторони домовилися, що на підставі ст. ст.71, 72 ч. 3 КК України покарання ОСОБА_4 за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.09.2016р. за ст. 309 ч. ч. 1, 2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільненням від його відбування із встановленням іспитового строку в 1 рік 6 місяців та передбаченими ст. 76 КК України обов`язками, та покарання за даним вироком суду, виконувати самостійно.

Слід зазначити, що ОСОБА_4 01.09.2016р. засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 1, 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік та 6 місяців.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, яке інкримінується ОСОБА_4 , вчинене у період іспитового строку.

За змістом угоди про визнання винуватості від 21.02.2020р. сторони погодили виконувати даний вирок самостійно.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" якщо підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК.

За змістом ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За роз`ясненнями, які приведені у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, крім іншого, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо. При цьому, у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. При цьому, суд зобов`язаний остаточне покарання призначити у виді позбавлення волі, зокрема, й тоді, коли останнім вироком призначене більш м`яке покарання.

Крім того, за пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За вказаних обставин угода про визнання винуватості, укладена 21 лютого 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 , в частині узгодженого покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не враховує приписів ст. 71, 75, 78 КК України, що є безумовною підставою для відмови у затвердженні цієї угоди відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України.

Судове провадження у такому разі слід продовжити у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 468-469, 471-474 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 21 лютого 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 , продовжити розгляд кримінального провадження у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1