Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

23 січня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0000146 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 01 лютого 2019 року) відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2019 року змінити та призначити більш м`яке покарання.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року, призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. До набрання вироком законної сили, обрано запобіжний захід ОСОБА_4 - у виді тримання під вартою та прийнято рішення про взяття ОСОБА_4 під варту в залі суду. Строк покарання встановлено рахувати з 10 червня 2019 року. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду. Судом також було вирішено питання щодо долі речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його надмірну суворість. Зазначає, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв слідству у розкритті злочину, що, на підставі ст.66 КК України, визнаються такими обставинами, які пом`якшують покарання. Також, у даному кримінальному провадженні не встановлено обтяжуючих обставин. Вказує, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває. Вважає, що, у зв`язку з наведеним, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави для призначення ОСОБА_4 м`якшого покарання у виді 4 роки 1 місяць позбавлення волі, про що просив державний обвинувач.

За вироком суду, 30 січня 2019 року, близько 20 год. 40 хв., ОСОБА_4 перебуваючи на законних підставах в приміщенні готелю-ресторану «Левове серце», який входить до складу фермерського господарства «Кемпінг», та розташований за адресою: с. Велика Омеляна вул. Дубенська, буд. 11а, Рівненського району Рівненської області, діючи повторно, шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, що виник раптово, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, з тумбочки, що у стійці ресепшину готелю, таємно викрав грошові кошти в сумі 885 грн., чим завдав фермерському господарству «Кемпінг» майнову шкоду у вказаному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_4 , у вчиненні, за вказаних у вироку обставин, кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст.349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 , який повністю визнав себе винним у інкримінованому йому злочині, та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України є вірною та не оспорюється в поданій апеляційній скарзі.

Беручи до уваги, що порушується питання про зміну вироку внаслідок надмірної суворості призначеного покарання, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги закону судом дотримані не в повному обсязі.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, судом першої інстанції, до пом`якшуючих покарання обставин, суд згідно ст.66 КК України обґрунтовано відніс щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Разом з тим, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно враховано всі пом`якшуючі покарання обставини та враховано і відсутність обставин, які обтяжують покарання. Проте судом не надано для таких обставин належної оцінки, а також не враховано те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, у зв`язку з чим колегія суддів не може погодитись з призначеним остаточним покаранням за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

За вироком Рівненського міського суду від 04.04.2018 року ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі зі звільненням від його відбування та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.

За вимогами ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що таке покарання, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, порушує загальні засади призначення покарання, а тому доводи апеляційної скарги щодо призначення надто суворого покарання, в даному випадку, є слушними.

Разом з тим, захисник обвинуваченого в поданій апеляційній скарзі покликається на те, що прокурор, яка брала участь у суді першої інстанції, просила суд призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Із дослідженого технічного запису судового засідання суду першої інстанції, колегією суддів встановлено, що прокурор, під час судових дебатів у суді першої інстанції, дійсно просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Проте суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченого ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, не обгрунтував в чому полягає необхідність призначення такого розміру покарання обвинуваченому.

В даному випадку колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід пом`якшити остаточне покарання не змінюючи його виду, яке буде справедливим і відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості, співмірності та індивідуалізації покарання, а тому приходить до висновку за можливе призначити обвинуваченому за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Таке покарання колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим, і воно узгоджується з роз`ясненнями п.2, 23, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями).

На підставі наведеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0000146 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 01 лютого 2019 року) відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків призначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3