Справа №613/231/20 Провадження № 1-м/613/1/20
УХВАЛА
Іменем України
4 травня 2020 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -

ВСТАНОВИВ:
Міністерство юстиції України звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області з клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації.
В обґрунтування клопотання зазначає, що 7 лютого 2020 року наказом Міністерства юстиції України №469/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 22.11.2019 за №06-146561/19.
ОСОБА_4 засуджений апеляційним вироком Челябінського обласного суду від 01.03.2018 до покарання у вигляді 15 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у великому та особливо великому розмірі, організованою групою) Кримінального кодексу Російської Федерації, та частиною третьою статті 30, пунктом «а» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі організованою групою) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 (копія паспорту громадянина України додається) /а.с.55/.
ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 25 ГУФСВП Росії по Челябінській області»; кінець відбуття строку покарання 16.07.2032 року.
Відповідно до апеляційного вироку Челябінської області від 01.03.2018 року ОСОБА_4 призначена додаткова міра покарання у виді штрафу в розмірі 300 000 рублів.
Згідно з довідкою ФКУ ВК-25 ГУФСВП Росії по Челябінській області залишок боргу по виконанню додаткового покарання в розмірі 300 000 рублів, який повинен сплатити засуджений ОСОБА_4 складає 296 120,07 рублів /а.с.51/.
При визначенні строку покарання, який підлягатиме відбуванню у разі передачі ОСОБА_4 в Україну, представник Міністерства юстиції просить суд враховувати вимоги частини першої статті 10 та частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду, з метою створення належних підстав для реалізації засудженим ОСОБА_4 права бути переданим в Україну як державу свого громадянства для подальшого відбування покарання.
Просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним апеляційним вироком Челябінського обласного суду від 01.03.2018 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України; визначити початок строку відбування покарання; вирішити питання про виконання апеляційного вироку Челябінського обласного суду від 01.03.2018 року в частині виконання додаткового покарання у виді штрафу, призначеного засудженому ОСОБА_5 ; копію ухвали суду, яка набрала законної сили, у двох примірниках, направити Міністерству юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.
В судове засідання представник заявника не з`явився, розгляд клопотання просив проводити без участі представника Міністерства юстиції України.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника, вважав можливим перерахувати покарання в межах санкцій статтей, передбачених в Особливій частині КК України. Вважав неможливим визначення додаткового покарання у виді штрафу, оскільки він не передбачений відповідними статтями КК України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального кодексу України.
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Частиною 1 статті 602 КПК України передбачено, що вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статтей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Судом встановлено, що апеляційним вироком Челябінського обласного суду Російської Федерації від 01 березня 2018 року, вирок Правобережного районного суду м.Магнітогорська Челябінської області від 07 грудня 2017 року скасовано та ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 30, ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у великому та особливо великому розмірі, організованою групою) Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців зі штрафом у розмірі 200 000 рублів, та за ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі організованою групою 13 епізодів) Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців зі штрафом у розмірі 50 000 рублів за кожен зі злочинів. На підставі ч.2 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації шляхом часткового складання покарань ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 15 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму, зі штрафом у розмірі 300 000 рублів. Строк покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з 01 березня 2018 року, в строк покарання зараховано час попереднього утримання ОСОБА_4 під вартою в період з 17 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року /а.с.4-41/.
ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ ВК-25 УФСВП Росії по Челябінській області. Згідно з довідкою про відбуту та не відбуту частини покарання, виданої начальником ФКУ ВК-25 УФСВП Росії по Челябінській області, початок строку відбування покарання з 01.03.2018 року, кінець строку відбування покарання 16.07.2032 року. Станом на 23.10.2019 року відбута частина покарання складає 2 роки 9 місяців 7 днів, не відбута частина покарання складає 12 років 8 місяців 23 дні позбавлення волі. /а.с. 47/.
Відповідно до довідок ФКУ ВК-25 УФСВП Росії по Челябінській області про наявність додаткового покарання у відношенні ОСОБА_4 , станом на 23.10.2019 року мається виконавчий лист про стягнення з нього штрафу у розмірі 300 000 рублів. Залишок боргу складає 296 120,07 рублів /а.с. 51/.
Вказаним вище апеляційним вироком суду дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у великому та особливо великому розмірі, організованою групою та за ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі організованою групою 13 епізодів, за які його засуджено в Російській Федерації, є також кримінальним правопорушенням (злочином) згідно із законодавством України.
Приводячи вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України і визначаючи статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, суд приходить до висновку, що діяння, за які ОСОБА_4 засуджено апеляційними вироком Челябінського обласного суду від 01.03.2018 року - за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, відповідає ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, а за ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, відповідає ч. 2 ст. 15 , ч. 2 ст. 307 КК України. Частина 2 ст. 69 КК Російської Федерації, на підставі якої ОСОБА_4 призначено остаточне покарання шляхом їх часткового складання, відповідає ч. 1 ст. 70 КК України.
Таким чином, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згодний на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, суд приходить до висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.
Санкція ч.3 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а санкція ч. 5 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 15 до 20 років з позбавленням права займати відповідні посади або займатися відповідною діяльністю на строк до 20 років або без такого зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до 5 років або без такого або довічним позбавленням волі.
Санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а санкція п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 20 років з позбавленням права займати відповідні посади або займатися відповідною діяльністю на строк до 20 років або без такого зі штрафом в розмірі від одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до 5 років або без такого.
Також слід зазначити, що згідно положень ч.3 ст.68 КК України «за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу».
Згідно з ч.1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій зазначених вище норм Кримінального кодексу, з врахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, та при визначенні остаточного покарання застосувати принцип часткового складання покарань.
Крім того, суд зазначає, що за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України законодавством України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого.
В той же час, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст.11 Конвенції, при приведенні апеляційного вироку Російської Федерації у відповідність до законодавства України, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна з метою недопущення погіршення стану засудженого.
Крім того, згідно ч.5 ст. 610 КПК України, невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України. Отже, додаткове покарання у вигляді штрафу, призначене ОСОБА_4 вироком суду Російської Федерації не може бути призначене, оскільки статтею 307 КК України такий вид додаткового покарання не передбачений.
Відповідно до п.«с» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Тому, в строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно зараховувати період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі, а саме з 17.01.2017 року по 28.02.2018 року.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі вищевикладеного, керуючись Конвенцією про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, ст. ст. 372, 376, 610, 614 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Привести у відповідність із законодавством України апеляційний вирок Челябінського обласного суду від 01 березня 2018 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі зі штрафом в розмірі 200 000 рублів, та за тринадцять злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців зі штрафом у розмірі 50 000 рублів за кожен із злочинів, та яким на підставі ч. 2 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації шляхом часткового складання покарань ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 15 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму, зі штрафом у розмірі 300 000 рублів.
Визначити, що ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідають ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 307 КК України; ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідають ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.
Засудженому ОСОБА_4 на підставі апеляційного вироку Челябінського обласного суду від 01 березня 2018 року, визначити покарання:
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України 9 (дев`ять) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 307 КК України 6 (шість) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим до 14 (чотирнадцяти) років 11 (одинадцяти) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 01 березня 2018 року.
В строк відбування покарання зарахувати час тримання його під вартою в період з 17 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвалу може бути оскаржено органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.

СУДДЯ