Номер провадження: 11-сс/813/903/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
підозрюваного ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000183 від 01.03.2018 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_11 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, так як слідчий суддя прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, однак не доведенанеможливість застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_11 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя не врахував, що стороною обвинувачення не доведена наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи щодо недоведеності прокурором наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_11 обґрунтовує тим, що до клопотання не додано жодного доказу, який вказує на причетність ОСОБА_11 до вчинення інкримінованого злочину. Зокрема, апелянт посилається на суперечливі показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , один з яких зазначає, що за кермом автомобіля сиділа жінка, а інший зазначає, що сидів чоловік.

В обґрунтування відсутності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, наявність яких була встановлена в ухвалі слідчого судді, підозрюваний посилається на те, що він з моменту інкримінованого кримінального правопорушення 28.02.2018 року до теперішнього часу не переховувався від органу досудового розслідування та суду, брав участь у всіх слідчих діях, а також не впливав на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.
Також в апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_11 зазначив, що слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував стан його здоров`я, а саме наявність травми внаслідок ДТП в зв`язку з якою він періодично продовжує лікування, що свідчить про необхідність з`явлення до медичної установи, а також , що він має міцні соціальні зв`язки, дружину та дітей, має постійне місце проживання, є активним діячем Церкви, позитивно характеризується, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не дає можливості ОСОБА_11 працювати та отримувати дохід, внаслідок чого він позбавлений можливості утримувати родину.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та захисників, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме в тому, що 28.02.2018, приблизно о 17:20 год., водій ОСОБА_11 , керуючи належним йому технічно справним автомобілем «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух на ділянці 72 км автодороги Н-33 сполученням «Одеса - Білгород -Дністровський - Монаши», з боку смт. Затока в напрямку с. Шабо в Білгород-Дністровському районі Одеської області, будучи неуважним та не враховуючи дорожню обстановку, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну у вигляді несприятливих погодних умов, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху.
Маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно впевнитися у тому, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, водій ОСОБА_11 , перед зміною напрямку руху та під час виконання маневру обгону транспортного засобу, що рухався попереду у попутному напрямку, не впевнився у безпечності свого маневру, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, чим порушив вимоги п. 10.1., п/п «в» п. 14.2 Правил дорожнього руху.
Діючи з необережності, що виразилася у злочинній самовпевненості, водій ОСОБА_11 , нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, продовжив рух у вказаному режимі по зустрічній смузі для руху, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Hyundai Santa Fe» із передньою частиною автомобіля «Chevrolet Evanda» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху.
Під час вказаної дорожньо - транспортної пригоди водій автомобіля «Chevrolet Evanda» ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень загинув в приймальному відділенні КНП «Білгород-Дністровська ЦРЛ», куди був доставлений з місця ДТП, а пасажирці зазначеного автомобіля ОСОБА_16 спричинені тяжкі тілесні ушкодження згідно п. 2.1.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»..
Допущені водієм ОСОБА_11 порушення вимог п. 1.5., п/п «б» п. 2.3., 10.1., п/п «в» п. 14.2. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних тяжких наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому, а також заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 01.03.2018, схемою до нього; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; висновком судово-медичної експертизи № 177/1 від 20.08.2019 по дослідженню трупа ОСОБА_15 ; висновком судово-медичної експертизи № 1840 від 02.09.2019 відносно потерпілої ОСОБА_16 ; висновком судової автотехнічної експертизи № 20-96 від 18.02.2020 по дослідженню обставин дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя мав підстави дійти до висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що в показаннях свідків щодо особи, яка перебувала за кермом автомобіля, містяться протиріччя, апеляційний суд не приймає до уваги, так як відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

В ухвалі слідчий суддя дійшов висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, однак не зміг довести наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком в ухвалі слідчого судді в тій частині, що під час розгляду клопотання прокурором була доведена наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.286КК України, за вчинення якого в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строкомвід 3 до 8 років, а саме ризик того, що підозрюваний може вдатися спроб переховуватися від органів досудового розслідування і суду.
Ухвала слідчого судді в частині висновку про недоведеність ризику,передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, не оскаржувалася в апеляційному порядку.

Разом з тим, апеляційний суд, дослідивши надані до клопотання слідчого матеріали, вважає, що слідчий суддя безпідставно встановив доведеність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки до клопотання не надано жодних доказів, які б підтверджували, що підозрюваний за термін кримінального провадження з 2018 року до теперішнього часу, вчинявбудь-які спроби щодо незаконного впливу на свідків та потерпілу, в оскаржуваній ухвалі на підтвердження цього ризику не зазначено будь-яких доказів.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого зазначив, що останньому надходили телефонні дзвінки з залякуваннями, однак пояснив, що уточнити дату їх надходження та інші обставини не має можливості, так як з цього приводу потерпілий до правоохоронних органів не звертався, зокрема для встановлення причетності підозрюваного до цих дзвінків.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання прокурора в обґрунтування зазначеного ризику про те, що сторона захисту зверталася до суду зі скаргами на бездіяльність працівників поліції, а також з заявами про вчинення потерпілою кримінального правопорушення, оскільки звернення до правоохоронних органів є правом громадян та не свідчить про наявність ризику, зазначеного в п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, який передбачає протиправну поведінку підозрюваного щодо інших учасників кримінального провадження.

Таким чином, висновок в ухвалі суду щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованим, оскільки при перевірці зазначених обставин під час розгляду апеляційної скарги будь-яких доказів або обставин на його підтвердження не встановлено.
Апеляційний суд також погоджується з висновком в ухвалі слідчого судді про те, що органами досудового розслідування не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме не доведена неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки твердження з цього питання ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим підозрюваному був обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Зазначений висновок слідчого судді щодо можливості застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурором оскаржений не був.
Апеляційний суд, з урахуванням встановлених обставин, вважає можливим застосувати

відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати житло тільки у нічний час доби, частково задовольнивши апеляційну скаргу.
Крім зазначених обставин встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд приймає до уваги дані, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, а саме що ОСОБА_11 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має дружину та дітей, має місце проживання, є активним діячем Церкви.
Зазначені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_11 міцних соціальних зав`язків
Враховуючи наявність у підозрюваного міцних соціальних зав`язків, а також те, що з часу застосування запобіжного заходу ОСОБА_11 фактично виконує покладені на нього обов`язки, що підтвердив прокурор, апеляційний суд вважає, що зазначені обставини зменшують ступінь існування встановленого ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_11 внаслідок ДТП отримав травми та потребує періодичне лікування, а також що на його утриманні знаходиться дружина та діти, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту позбавляє ОСОБА_11 отримувати належне лікування та не дає можливості останньому отримувати заробіток, що може призвести до тяжкого матеріального стану його родини.
З урахуванням наведених доказів та обставин, відповідно до вимог ст.ст. 178, 194, 196 КПК України, апеляційний суд вважає можливим застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в нічний час доби, який забезпечить запобіганню встановлених ризиків та належну поведінку підозрюваного.

При таких обставинах, у відповідності до вимог ст.ст.409-411 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Ухвала слідчого судді має бути скасована та винесена нова ухвала, якою у задоволенні клопотання слідчого має бути відмовлено, підозрюваному ОСОБА_11 має бути обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в нічний час доби, згідно вимог ст. 181 КПК України, так як апеляційний суд приходить до висновку, що він є достатнім для запобігання встановлених ризиків та для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_11 .
Керуючись статтями 177, 178, 181, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_11 , - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000183 від 01.03.2018 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно та відносно підозрюваного ОСОБА_11 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000183 від 01.03.2018 рокупро застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_11 ,- відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання та роботи.

3)утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали до 12.07.2020 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 09.06.2020 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3