Провадження № 1-кс/127/5592/20
У Х В А Л А
Іменем України
12 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі
слідчого судді: ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю:
заявника: адвоката ОСОБА_3
засудженого: ОСОБА_4
представника Вінницької установи виконання покарань №1: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду заяву адвоката ОСОБА_6 , яка подана в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про негайне його звільнення з Вінницької установи виконання покарань №1, як такого, що незаконно утримується, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою, в порядку ст. 206 КПК України, про звільнення ОСОБА_4 з Вінницької установи виконання покарань №1, як такого, що незаконно утримується.

Заява мотивована тим, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Протягом досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Засуджуючи його до покарання у вигляді позбавлення волі, строк відбуття покарання ОСОБА_4 суд постановив відраховувати з моменту фактичного затримання, а саме з 18 травня 2020 року взявши його під варту в залі суду. Таким чином, заявник зазначає, що суд не обирав запобіжний захід, а фактично допустив до негайного виконання в частині виконання покарання вирок суду, який не набрав законної сили.

Тобто, на думку заявника, підставою щодо прийняття та знаходження в СІЗО особи, яка не перебувала під вартою та якій вироком суду не обирався запобіжний, може слугувати лише вирок, що набрав законної сили.

Також, заявник вважає, що вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020 є незаконним та таким, що грубо порушує конституційні права і свободи ОСОБА_4 .

Крім того, заявник зазначає, що тримання ОСОБА_4 в ДУ Вінницька установа виконання покарань №1 на підставі вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020, який не набрав законної сили, - є незаконним, оскільки це прямо протирічить чинному КПК України.

З огляду на вказане заявник просив постановити ухвалу, якою зобов`язати Вінницьку установу виконання покарань №1, під вартою якої утримується ОСОБА_4 , негайно звільнити останнього.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_4 заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представник Вінницької установи виконання покарань №1 ОСОБА_5 щодо задоволення заяви заперечувала.

Судовий розгляд здійснювався за фіксації процесу технічними засобами, відповідно до вимог статті 107 КПК України.

Вислухавши думку заявника - адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_4 , представника Вінницької установи виконання покарань №1 ОСОБА_5 дослідивши матеріали заяви та особову справу засудженого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020 у справі №145/795/18 ухвалено:

- ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити покарання - 2 (два) роки позбавлення волі, взявши його під варту з зали суду.

- строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання.

Резолютивна частина вироку суду містить також вказівку на те, що вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів обвинуваченим - з моменту вручення йому копії вироку, рештою учасників процесу - з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області, а також на те, що вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно протоколу затримання особи відповідно до вироку суду від 18.05.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано на виконання вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме на виконання вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року у справі №145/795/18 ОСОБА_4 на даний час утримується у Вінницькій установі виконання покарань №1.
Крім того, як було встановлено в судовому засіданні вирок відносно ОСОБА_4 , згідно з діючим законодавством України, законної сили не набрав, а тому відносно останнього діє запобіжний захід, обраний Тиврівським районним судом Вінницької області у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Так, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, з-поміж іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, що було виконано при винесенні обвинувального вироку судом.

Отже, вищевказаною нормою КПК України передбачено можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

Звертаючись до слідчого судді зі заявою з приводу незаконності тримання ОСОБА_4 під вартою адвокат, в тому числі, посилається на положення КПК України, щодо порядку обрання запобіжних заходів та строків дії ухвали про тримання особи під вартою.

Стаття 197 КПК України окрім строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, визначає питання щодо строків перебування особи під вартою під час досудового розслідування.

Питання обрання, скасування або зміни запобіжного заходу при розгляді справи в суді після надходження обвинувального акту, регулюється статтею 331 КПК України. Так, частиною третьою вказаної статті передбачено: за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Питання щодо продовження, зміни, скасування запобіжного заходу після надходження справи до апеляційного суду врегульовано, у тому числі статтею 401 КПК України, згідно з якою суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, зокрема вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає, що зазначення судом першої інстанції у вироку про вирішення питання щодо запобіжного заходу засудженому до набрання вироком законної сили не суперечить змісту частини четвертої статті 374 КПК України, оскільки фактично дане питання є пов`язаним з питанням початку строку відбуття покарання.

Що стосується посилання адвоката на те, що вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020 є незаконним та таким, що грубо порушує конституційні права і свободи ОСОБА_4 , то суд звертає увагу адвоката на те, що перевірка законності та обґрунтованості вироку не належить до повноважень слідчого судді, оскільки це відноситься до повноважень суду апеляційної інстанції.

У вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020 вирішено питання щодо дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Таким чином, на час надходження заяви адвоката ОСОБА_6 слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_4 утримуються під вартою без відповідних на те підстав, та підлягає звільненню з-під варти саме в порядку ст. 206 КПК України.

Статтею 12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 затверджено Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України. (далі - Правила)

Згідно пункту 4 розділу III Правил ув`язнених тримають у СІЗО в порядку, передбаченому цими Правилами та Законом України «Про попереднє ув`язнення».

Підпунктом 1 пункту першого розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, передбачено, що підставою для приймання до СІЗО ув`язнених і засуджених, зокрема є: вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

Отже, посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що тримання ОСОБА_4 в Державній установі Вінницька установа виконання покарань №1 на підставі вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020р. є незаконним та порушує норми кримінально-виконавчого законодавства, також не знаходить свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки установа виконання покарань виконує вирок Тиврівського районного суду Вінницької області та діє відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019.

Згідно з частиною першою статті 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до частини другої та третьої статті 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Отже, за результатами вивчення матеріалів справи, слідчим суддею встановлено, що засуджений ОСОБА_4 утримується під вартою на підставі вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.05.2020, яким, в межах заходів забезпечення кримінального провадження, засудженого ОСОБА_4 взято під варту в залі суду.

Посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_4 з 18.05.2020 незаконно утримується в установі виконання покарання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи вище викладене суд дійшов до переконання, що ОСОБА_4 законно утримується в установі виконання покарання, а тому в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 , яка подана в інтересах ОСОБА_4 , про його звільнення з Вінницької установи виконання покарань №1, як такого, що незаконно утримується слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 206-210, 303-306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 , яка подана в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про негайне його звільнення з Вінницької установи виконання покарань №1, як такого, що незаконно утримується, відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя