Справа № 623/441/19
Провадження № 1-кп /611/9/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Барвінкового справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Ізюмського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованому, судимого 27 червня 2017 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 122 ч. 1, 296 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2017 за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбуття призначеного покарання з випробуванням тривалістю 3 роки, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив злочини, передбачені ст.ст. 122 ч. 1, 296 ч. 1 КК України, за таких обставин.

13 грудня 2018 року приблизно о 23 годині 40 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в громадському місці, а саме - в 3 вагоні приміського поїзду №6439 сполученням Харків-Ізюм, під час руху по території Ізюмського району Харківської області в районі поблизу с. Пимонівка, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень, наніс по голові потерпілого ОСОБА_5 2 удари порожньою скляною пляшкою з-під пива «Славутич», ємністю 0,5 л, яка під час нанесення ударів розбилась, після чого наніс ОСОБА_5 декілька ударів кулаками по тулубу та обличчя. Від цих ударів потерпілий, згрупувавшись та зігнувши ноги в колінах, присів навпочіпки, прикриваючи голову руками.

В цей час, ОСОБА_6 , діючи з хуліганських спонукань, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, зірвав в вагоні поїзду одне з сидінь та наніс ним декілька ударів по лівій руці та тулубу ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому, згідно з висновком судово-медичної експертизи №336-І3/18 від 19.12.2018, тілесне ушкодження у вигляді закритого оскольчатого перелому лівої ліктьової кістки, яке по ступеню тяжкості, відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, забійної рани правої брови, яке по ступеню тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та синців навкруг правого ока та в області лівого вуха, які, по ступеню тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Присутній під час зазначений подій ОСОБА_8 втрутився до виниклого конфлікту, у зв`язку з чим, ОСОБА_6 припинив свої протиправні дії.

Допитаний як обвинувачений, ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, визнав у повному обсязі, за ч.1 ст.122 КК України свою вину не визнав і показав, що дійсно 13.12.2018 приблизно о 23 годині 40 хвилин, знаходячись в 3 вагоні приміського поїзду №6439 сполученням Харків-Ізюм між ним та потерпілим ОСОБА_5 відбулась сварка та бійка, під час якої потерпілий намагався нанести йому по тулубу один удар побутовим ножем, але він зумів відвести руку з ножем та, в умовах самозахисту, наніс по голові ОСОБА_5 декілька ударів порожньою скляною пляшкою з-під пива, ємністю 0,5 л.

Стверджує, що не зривав в вагоні поїзду сидіння, не наносив ним ударів по лівій руці та тулубу ОСОБА_5 , а тому не міг спричинити останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого оскольчатого перелому лівої ліктьової кістки.

Припускає, що потерпілий міг отримати зазначене тілесне ушкодження при падінні з висоти власного зросту на підлогу у вагоні під час бійки.

Крім визнання своєї вини за ч.1 ст.296 КК України та незважаючи на невизнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначених злочинних дій повністю підтверджується зібраними під час досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що 13 грудня 2018 року близько 23 години 40 хвилин він перебував в приміському поїзді сполученням Харків-Ізюм, коли в одному з вагонів побачив групу з 4 невідомих йому раніше чоловіків, які запропонували йому випити з ними пива. Від цієї пропозиції він відмовився, але присів біля них. Через деякий час, між ним та одним з вказаних чоловіків, яким, як в подальшому з`ясувалось, виявився ОСОБА_6 , виникла сварка, під час якої ОСОБА_6 безпідставно наніс йому два удари скляною пляшкою з під пива по голові. Після цих ударів він присів, але ОСОБА_6 , не припиняючи свої хуліганські дій, зірвав в вагоні поїзду одне з сидінь та наніс ним удар по лівій руці, якою він, ОСОБА_5 , прикривав свою голову. Через деякий час, поїзд зупинився на залізничній станції Ізюм. Незнайомий йому чоловік, який був разом ОСОБА_6 , допоміг йому зійти з поїзду та провів його до чергового по залізничній станції.

Потерпілий показав також, що під час сварки не мав при собі ножа, а тому, погрожувати його застосуванням обвинуваченому не міг.

Свідок ОСОБА_8 показав, що 13 грудня 2018 року близько 23 години 40 хвилин він разом зі своїми знайомими, серед яких був ОСОБА_6 , знаходились в електричці сполученням Харків-Ізюм. В зазначений час, до них підійшов незнайомий йому раніше чоловік, яким, як він пізніше дізнався, був ОСОБА_5 , котрий попросив у них закурити, на що вони відповіли останньому, що в них палити не має. Через декілька хвилин, ОСОБА_5 підійшов знову і попросив продати йому цигарок, на що йому відповіли, що в них сигарет не має і запропонували йому випити пива. ОСОБА_5 від пива відмовився, але присів біля них.

Через деякий час, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почалася сварка, під час якої останній наніс потерпілому по голові декілька ударів скляною пляшкою з-під пива. Від цих ударів ОСОБА_5 присів, прикрив голову руками і почав лаятися. ОСОБА_6 зірвав сидіння з лавки потягу та наніс ним по лівій руці ОСОБА_5 декілька ударів.

Коли поїзд зупинився на наступній станції, всі вийшли, а він, ОСОБА_8 , та ОСОБА_5 поїхали до ст. Ізюм, де звернулись за допомогою до чергового по залізничній станції.

Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначених злочинів підтверджується наступними доказами.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 січня 2019 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 упізнав ОСОБА_6 на фото №2, як особу, яка вчинила хуліганські дії та спричинила йому тілесні ушкодження (том 2, а.с.46-47).

Згідно висновку судовомедичної експертизи № 336-ІЗ/18 від 19.12.2018 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого оскільчатого перелому лівої ліктьової кістки, яке за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, забійної рани правої брови, яке, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та синців навкруги правого ока та в області лівого вуха, які, за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень (том 2, а.с.96).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 19.12.2018 та фото таблиці до нього, останній розповів та показав, де, як і за яких обставин ОСОБА_6 наніс удар скляною пляшкою з-під пива йому по голові та показав яким чином йому було нанесено удар сидінням від лавки по руці (том 2,а.с. 36-39).

Згідно висновку додаткової судовомедичної експертизи від 21.12.2018 №339-ІЗ/18, спричинені ОСОБА_9 тілесні ушкодженя могли утворитися при обставинах, на які останній вказав в ході проведення 19.12.2018 слідчого експерименту (том 2, а.с. 43).

В ході проведення 17.12.2018 слідчого експерименту, свідок ОСОБА_8 детально розповів про обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 (том 2, а.с. 24-297).

З висновку додаткової судовомедичної експертизи № 340-ІЗ/18 від 21.12.2018 року убачається, що виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах, на які вказав свідок ОСОБА_8 в ході проведення 17.12.2018 слідчого експерименту (том 2, с. 35).

Відповідно до висновку додаткової судовомедичної експертизи № 11-ІЗ/19 від 18.01.2019, абсцес верхньої повіки правого ока, що був розкритий в офтальмонологічному відділенні, та забійна рана верхнього правого ока, утворилися у ОСОБА_5 при обставинах, які мали місце 13.12.2018 (том 2, а.с. 54-55 ).

Зазначені докази відповідають вимогам КПК України щодо їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.122 ч.1, 296 ч.1 КК України.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він наніс удари пляшкою по голові потерпілого захищаючись від останнього, не зривав в вагоні поїзду сидіння, не наносив ним ударів по лівій руці та тулубу ОСОБА_5 , а тому не міг спричинити останньому тілесного ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого оскольчатого перелому лівої ліктьової кістки, суд розцінює як захисну версію з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що 13 грудня 2018 року він зі своїми знайомими їхав на електричці сполученням Харків-Ізюм, зі ст.Закамельська до ст. Крамарівка. Близько 23 години 40 хвилин, у його присутності між ОСОБА_6 та раніше незнайомим чоловіком, виникла сварка, під час якої останній дістав ніж і почав розмахувати ним і щось кричати. ОСОБА_6 вибив у цього чоловіка ніж, а потім наніс йому два удари скляною пляшкою з-під пива по голові.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_10 у тій частині, що потерпілий погрожував ОСОБА_6 у застосуванням ножа, оскільки його показання суперечать іншим дослідженим у судовому засіданні доказам.

Суд розцінює ці покази свідка як спробу допомогти підсудному ухилитися від покарання за вчинений злочин. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_10 перебуває у дружніх стосунках з обвинуваченим, а тому може бути заінтересований в результатах розгляду справи.

Аналізуючи наведені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд вважає повністю доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_5 умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та хуліганства, що виразилося у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, і кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України.

Призначаючи вид і міру покарання, суд ураховує положення Загальної частини КК України, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, є злочинами невеликої та середньої тяжкості, особу обвинуваченого, обставини , що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий, злочин вчинив під час іспитового строку, не працює, проживає з батьками, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає те, що ОСОБА_6 в 2017 році безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів, і яке буде відповідати принципу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Приймаючи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне, відповідно до ст.71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2017.

Цивільний позов не заявлений.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого суд залишає у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 374 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.122 ч.1, 296 ч.1 КК України, призначивши покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 ( два) роки

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2017 у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишити у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його затримання 31 січня 2019 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд Харківської області протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1