Ухвала
Іменем України
5 березня 2020 року
м. Київ
справа № 744/1600/18
провадження № 51- 242 ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, та на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року,

встановив:
За вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода Російської Федерації (далі - РФ) від 16 травня 2017 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Бєлгородського обласного суду від 11 квітня 2018 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. «а» ч.4 ст. 228-1, п. «а» ч.4 ст. 228-1, ч.3 ст.30, ч.5 ст. 228.1, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації (далі - КК РФ).
Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року розглянуто клопотання Міністерства юстиції України про приведення вказаного вироку суду РФ щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Постановлено вважати ОСОБА_4 , засудженого вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода РФ від 16 травня 2017 року, за ч.3 ст.30, п. «а» ч.4 ст. 228-1, п. «а» ч.4 ст. 228-1, ч.3 ст.30, ч.5 ст. 228.1, ч.3 ст.69 КК РФ таким, що відповідає засудженню його за ч.2 ст.15, ч.3 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України (далі - КК України), із застосуванням ч.1, ч.2 ст. 70 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років без конфіскації майна.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 17 травня 2017 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК Українизараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення за період з 14 серпня 2015 року по 16 травня 2016 року.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 залишена без задоволення, зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження, оскільки ним касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

До Касаційного кримінального суду Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 повторно подав касаційну скаргу, у якій не погоджуючись з судовими рішеннями суду першої й апеляційної інстанцій зазначає про те, що:

- вирок суду РФ від 16 травня 2017 року незаконний, кримінальну справу розглянуто з процесуальними порушеннями, кваліфікація його дій є неправильною;
- під час розгляду питання про приведення у відповідність вироку суду РФ суд першої інстанції не врахував обставини, які значно зменшують розмір призначеного йому покарання, суд неправильно застосував положення ст. 70 КК України призначивши покарання за сукупністю злочинів;
- суд не врахував, що тривалість призначеного йому строку покарання не відповідає положенням КК України та на один рік перевищує максимальний термін покарання за аналогічною статтею цього Кодексу;
- суд не врахував, що його визнано потерпілим у провадженні № 0000100;
- суд першої інстанції розглянув питання про приведення вироку РФ у відповідність з чинним законодавством України без його участі та участі захисника, чим порушено його право на захист та право справедливого судового розгляду (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Просить скасувати ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, повторно призначити новий розгляд та розглянути питання про приведення вироку суду Російської Федерації від 16 травня 2017 року у відповідність із законодавством України, пом`якшити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років п`ять місяців.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, яка за змістом є аналогічною від попередньої касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення прав на апеляційне та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Отже, суду слід з`ясувати, чи можуть бути оспорювані судові рішення предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення від 28 травня 1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», пункт 96 Рішення від 13 лютого 2001 року в справі «Кромбах проти Франції»).
Як вбачається зі змісту скарги засуджений ОСОБА_4 не погоджується з вироком суду РФ та судовими рішеннями про приведення вироку РФ щодо нього у відповідність з чинним КК України, просить скасувати вирок РФ, судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстави повторного приведення вироку РФ у відповідність з чинним КК України.
Проте, чинним КПК України не передбачено перегляду в касаційному порядку судових рішень, постановлених судом іноземної держави, у зв`язку з чим вирок суду РФ не може бути предметом касаційного перегляду.
Крім цього, засуджений ОСОБА_4 оскаржує судові рішення за результатами розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України на підставі ст. 610 КПК України.
У ч.7 ст. 610 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку. При цьому, право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачено.
Також указане правило не може бути виведено із загальних положень статті 424 КПК України. Відповідно до зазначеної статті (наскільки вона може обговорюватися в контексті цієї справи), в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
На переконання колегії судів, оскаржені ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено у частині 2 статті 424 КПК України, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в пункті 24 частини 1 статті З цього Кодексу. Отже, вони і не є предметом касаційного оскарження, а, відповідно, і розгляду по суті.
Отже, засудженим Шевкоплясом А.В. подана касаційна скарга на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, та на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3