Ухвала
Іменем України

16 червня 2020 року
м. Київ
справа № 498/230/20
провадження № 51- 2817 ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 травня 2020 року,
встановив:

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про закриття кримінального провадження №0001075 від 10 серпня 2017 року на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного 29 травня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на зазначену ухвалу суду першої інстанції на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України.

Адвокат ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухвалою судді Одеськогоапеляційного суду від 29 травня 2020 року, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на істотне порушення норм кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

За змістом п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судовим провадженням є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими обставинами.

Враховуючи те, що ухвала Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, була постановлена в підготовчому судовому засіданні, тобто, відповідно до наведених положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України відноситься до рішень, які прийняті під час судового провадження, та, з огляду на положення ч. 2 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає, рішення судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження є обгрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала суду першої інстанції оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, і відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право особи на апеляційне оскарження судових рішень, то вони не ґрунтуються на законі.

За змістом кримінального процесуального закону, загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні.

Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення, окреме оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

За таких обставин, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Отже, Верховним Судом не встановлено обставин, які б були підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції за доводами касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 .

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 травня 2020 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3