16.03.2020 Єдиний унікальний номер 205/456/20
Провадження №1-кп/205/722/20
Ед.унік.№205/456/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м. Дніпропетровську, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0003474 від 02 листопада 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, раніше не засудженого, одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , у лютому 2019 року, реалізуючи свій злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, через всесвітню мережу інтернет замовив у особи, відносно якої матеріали справи виділені в окреме провадження, виготовлення завідомо підробленого документу, після чого отримав від зазначеної особи поштовим переказом завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серійний номер НОМЕР_1 , видане 30 серпня 2008 року Дніпропетровським ВРЕР, зі своєю фотокарткою, в якому бланк не відповідає за способами друку та спеціальним елементам захисту аналогічним бланкам посвідчень водія встановленого зразка, що виготовлялись на ТОВ «Знак «Консорціуму «ЄДАПС» у 2008 році, на якому усі зображення лицевого та зворотного боків (тексту, фонових зображень, серії та номера з реквізитами виробника) та персональних даних посвідчення водія, нанесені термодруком (термосблімаційним/ретрансферним друком). Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_4 , 02 листопада 2019 року, приблизно о 14 годині 25 хвилин, перебуваючи за кермом автомобіля «ВАЗ», р/н НОМЕР_2 , рухався по пр.І.Мазепи, в м.Дніпро, де біля буд.39 був зупинений співробітниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, які виказали законну вимогу пред`явити їм посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Обвинувачений ОСОБА_4 , свідомо знаючи, що посвідчення водія є підробленим, пред`явив працівникам поліції зазначене завідомо підроблене посвідчення водія, як документ, який підтверджує його право керувати транспортним засобом, таким чином, діючи умисно, використав завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такі документи та надає права.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене та підтвердив суду, що дійсно він, при вказаних в обвинувальному акті обставинах, 02 листопада 2019 року, керуючи автомобілем «ВАЗ», в районі буд.39 по пр.Івана Мазепи, був зупинений працівниками поліції, яким пред`явив підроблене посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 зі своєю фотокарткою, яке він у лютому 2019 року замовив та отримав від незнайомої йому особи через мережу інтернет.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, має неповнолітню дитину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , щирого каяття останнього, а також позиції прокурора, суд вважає можливим призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта при проведенні судово-технічної експертизи документів у сумі 942,06 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в размірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судово-технічної експертизи документів №3/2.3/898 від 20 листопада 2019 року в розмірі 942 гривні 06 копійок.

Речові докази, якими було визнано: оптичний носій інформації DVD-диск, на який відкопійовано відеозаписи із назвами «» та «»; бланк посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серійний номер НОМЕР_1 , видане 30 серпня 2008 року Дніпропетровським ВРЕР залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1