Справа № 509/160/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001848 від 19.11.2019за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженцясмт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, українцяза національністю, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, раніше судимого: 27.09.2017 Овідіопольським районним судом за ч.1 ст. 345, ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання із застосуванням Закону України «Про амністію». ВОвідіопольському районному суді Одеської області відносно ОСОБА_5 знаходиться на розгляді обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000673за ст.190 ч.1 КК України.;

підозрюваному у скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст.190КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001848 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до наданого клопотання, у ході досудового розслідування встановлено, щонаприкінці вересня2017 року, більш точний час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , на шлях виправлення не став, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами шляхом обману ОСОБА_7 , завірив останнього, що є особою, яка має змогу придбати в Болгарії та перегнати через кордон України автомобіль марки «Opel Zafira» 2008 року випуску, затверджуючи факти, які завідомо не відповідали дійсності, запропонував ОСОБА_7 придбати через нього автомобіль на загальну суму 3 800 доларів США, яків найкоротший термін ОСОБА_7 повинен передати ОСОБА_8 .

Так, наприкінці вересня 2017 року, більш точний час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , будучи впевненим у добросовісності ОСОБА_9 , будучи зацікавленим у придбанні автомобіля марки «Opel Zafira» 2008 року випуску, попередньо взявши в борг грошові кошти у свого товариша ОСОБА_10 у розмирі 500 доларів США та в його присутності, передав ОСОБА_5 особисто в руки 1500 доларів США знаходячись за адресою:м. Миколаїв вул. Архітектора Старова, 10/А.

В подальшому, в середині жовтня місяця 2017 року, більш точний час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , немаючи дійсного наміру виконувати взяте на себе зобов`язання перед ОСОБА_7 , повідомив потерпілого про те, що автомобіль знаходиться на території України, а саме намитному посту «Ізмаїльській» Одеської митниці ДФС, де для оформлення документів потрібні ще грошові кошти у розмірі 300 доларів США.06.01.2018, знаходячись у відділенні ПАТ АК «Приват Банк» вм. Миколаїв за адресою: проспект Героїв Сталінграду (проспект Героїв України), 103/1, скориставшись терміналом самообслуговування, ОСОБА_7 перевів на банківську картку «Приват Банк», реквізити якої заздалегідь передав йому ОСОБА_5 , грошові кошти у розмірі 8000 грн.

Наприкінці жовтня 2017 року, ОСОБА_5 , зустрівшись з потерпілим ОСОБА_7 на території Військово-медичного клінічного центру Південного Регіону, який розташований в м. Одеса повул. Пироговська, переконав останнього в тому, що оформлення авто знаходиться на завершальній стадії, але для завершення потрібні ще кошти у розмірі 200 доларів США. Враховуючи викладене та будучи запевненим в дійсності та добросовісності дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 пішов до урологічного відділення, де працює його ОСОБА_11 , та взявши в останньогогрошові кошти у розмірі 200 доларів США, ОСОБА_7 , знаходячись в коридорі вказаного урологічного відділення, відразу передав ОСОБА_12 в руки.

Крім того, 06.01.2018 року, ОСОБА_5 зателефонував останньому та повідомив, що для того, щоб перевезти автомобіль до м. Миколаїв потрібно грошові кошти у розмірі 3000 грн., які ОСОБА_13 , знаходячись в м. Миколаєві, перерахував на банківську картку «Приват Банка» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_14 , реквізити якої йому були озвучені особою на ім`я ОСОБА_15 , що діяла від імені ОСОБА_5 .

02.03.2018 року ОСОБА_5 знову зателефонував останньому та повідомив, що документи на автомобіль вже протерміновані і їх необхідно переоформити , для чого потрібні грошові кошти у розмірі 250 доларів США, які ОСОБА_7 , знаходячись в м. Миколаїв, за адресою проспект Героїв Сталінграду (проспект Героїв України ), 35 через платіжний термінал «Ощадбанк», у гривневому еквіваленті , а саме 6 666 грн. 50 коп. перерахував на банківську картку «Ощадбанка» № НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 , шляхом обману, запевняючи ОСОБА_7 в дійсності своїх намірів та виконання обов`язків щодо придбання автомобілю марки «Opel Zafira» 2008 року випуску та його подальшого оформлення,своїх зобов`язань та домовленостей не виконав, заволодівши в такий спосібгрошовими коштами на загальну суму 2365 доларів США, що еквівалентно 62672,5 грн., які привласнив та розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно.

Крім того, на початку липня 2018 року, точної дати встановити слідчим шляхом не надалось можливим, ОСОБА_5 , діючи протиправно та умисно, з метою заволодіння грошовими коштами своєї знайомої ОСОБА_16 , повторно, керуючись корисливим мотивом, зловживаючи довірою останньої в силу товариських відносин між ними, ОСОБА_17 в правильності та добросовісності своїх дій, запевнивши останню в тому, що є особою, яка має змогу придбати у Німеччині та перегнати через кордон України автомобіль марки «Фольцваген Гольф 4» 2003 року випуску, загальною сумою 900 доларів США, яків найкоротший термін ОСОБА_16 повинна передати ОСОБА_8 ,вказуючи при цьому факти, які завідомо не відповідали дійсності.

Так, 14.07.2018 приблизно о 13годині 00 годин, ОСОБА_16 , будучи впевненою у добросовісності намірів ОСОБА_5 , діючи у відповідності зі своєю зацікавленістю у придбанні автомобіля марки «ФольцвагенГольф 4» 2003 року випуску, знаходячись в автомобілі ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , передала останньому особисто в руки15 000 грн., на що ОСОБА_5 запевнив останню, що автомобіль вона отримає через два тижні.

В подальшому, ОСОБА_5 , заздалегідь знаючи, що немає ніякої можливості щодо надання допомоги в придбанні та оформленні вищевказаного автомобілю, діючи з корисливих мотивів, щоб відвести будь які сумніви в його доброчесності, зателефонував потерпілій ОСОБА_16 та повідомив, що не може їй привезти автомобіль, так як документи на вищевказаний автомобіль згоріли при пожежі, яка відбулась на території його домоволодіння в автомобілі.

В результаті протиправних дій, ОСОБА_5 , зловживаючи довірою ОСОБА_18 , заволодів грошовими коштами у сумі 15000 грн., які привласнив та розпорядився на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

Також,в кінці липня 2018 року, більш точного часу встановити не надалося за можливе, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння чужим майном для особистого збагачення, зловживаючи довірою, що виразилося в несумлінномувикористанні певних відносин, які були між ними, завірив ОСОБА_19 в добросовісності своїх дій, запевнивши останнього в тому, що є особою, яка має змогу придбати в США та перегнати через кордон України автомобіль марки «VW Tiguan» 2016 року випуску. Так, ОСОБА_5 , затверджуючи факти, які завідомо не відповідали дійсності, запропонував ОСОБА_19 придбати через нього автомобіль марки «VW Tiguan» 2016 року випуску, за який останній повинен був найкоротший термін передати грошові кошти у розмірі 2000 дол. США в якості завдатку, ОСОБА_20 .

Так, 01.08.2018 року, в другій половині дня, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося за можливе, ОСОБА_19 , будучи впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_5 , діючи у відповідності зі своєю зацікавленістю у придбанні автомобіля марки«VW Tiguan» 2016 року випуску, знаходячись на СТО всмт. ВеликодолинськеОвідіопольського району Одеської області, передав ОСОБА_5 особисто в руки2 000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01.08.2018 рікстановить53 600 грн.

Однак, ОСОБА_5 , не маючи дійсногонаміру виконувати взяті на себе перед ОСОБА_19 зобов`язання, свої обов`язки щодо придбання та оформлення вищевказаного автомобілю не виконав, а отриманими від нього грошовими коштами на загальну суму 2 000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01.08.2018 рікстановить53 600 грн., розпорядився на власний розсуд, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_19 матеріальний збиток на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

Крім того, 02.11.2018 року , більш точної дати встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , з метою повторного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_21 , керуючись корисливим мотивом, шляхом обману, не маючи ні можливості, ні намірів виконувати будь які оговорені зобов`язання, завірив ОСОБА_21 в правильності своїх дій, запевнивши останнього в тому, що є особою, яка має можливість щодо вирішення питання в тому, щоб придбати телевізормарки «Самсунг» діагоналлю55 см. Тобто ОСОБА_5 , затверджуючи факти, які завідомо невідповідали дійсності, запропонував ОСОБА_21 придбати через нього телевізор, вартістю 500 доларів США,які ОСОБА_21 в найкоротший термін повинен передати ОСОБА_8 .

В цей же день, ОСОБА_21 , будучи впевненим у добросовісності ОСОБА_9 , діючи у відповідності зі своєю зацікавленістю у придбанні телевізора, передав ОСОБА_5 особисто в руки 500 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01.11.2018 рікстановить13 400 грн.

Однак, ОСОБА_5 ,не маючи дійсногонаміру виконувати взяті на себе перед ОСОБА_21 зобов`язання, заволодів грошовими коштами останнього на загальну суму 500 доларів США (по курсу НБУ станом на 01.11.2018 рікстановить13 400 грн.), якими розпорядився на власний розсуд, не виконавши при цьому домовленість щодо придбання телевізору, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_21 матеріальний збиток на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно.

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України шахрайство, вчинене повторно.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом допиту ОСОБА_22 від 20.09.2018, яка прямо вказує на особу, що вчинила кримінальне правопорушення; протоколом огляду предмета від 17.01.2019, а саме мобільного телефону потерпілої ОСОБА_16 на якому зберігається аудіо запис спілкування потерпілої ОСОБА_16 з абонентом оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 ;протоколом допиту потерпілого ОСОБА_19 від 26.09.2018 якийпрямо вказує на особу, що вчинила кримінальне правопорушення; протоколом огляду предмета від 17.01.2019, а саме мобільний телефон марки «Мейзу», золотистого кольору, на якому зберігається аудіо запис спілкування потерпілого ОСОБА_19 з абонентом оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 та фотозображенняскриншотів переписки в мережі «Вайбер`потерпілого ОСОБА_19 з абонентом оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 ;розпискою від 11.08.2018, написаною власноручно ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_19 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_21 якийпрямо вказує на особу, що вчинила кримінальне правопорушення;протоколом огляду предмета від 17.01.2019, а саме мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J 7», чорного кольору, на якому зберігається аудіо запис спілкування потерпілого ОСОБА_21 з абонентом оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 якийпрямо вказує на особу, що вчинила кримінальне правопорушення;протоколом огляду предмета від 11.02.2019, а саме мобільний телефон марки «Samsung J 7 Neo », чорного кольору, на якому зберігається аудіо запис спілкування потерпілого ОСОБА_7 з абонентом оператора «Київстар» за номером НОМЕР_3 ;висновком судової експертизи звукозапису №19-2004, №№19-5845 5848 від 27.09.2019

Підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень середньої тяжкості, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 3 років.

Слідчий вважає, що, у відповідності з вимогами ст. 177 КПК України, для того, щоб забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином , вчинити інше кримінальне правопорушення, є необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на думку слідчого, обґрунтованими підставами вважати, що ОСОБА_5 може здійснити та вчинити спроби здійснити дії, а також допустити ризики, зазначені вище, є наступне:не має постійного місця роботи, стабільних доходів;незаконно впливати на свідків;раніше судимий;враховуючи зазначені обставини, схильний до протиправної діяльності та може вчинити інші кримінальні правопорушення; раніше судимий за аналогічний злочин;

Застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчий вважає недоцільним та недостатнім з точки зору забезпечення ним процесуальних обов`язків підозрюваного, обвинуваченого у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували.
Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимою особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 183КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177КПК України.

Суд вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.181, 183, 184, 193, 194, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001848 від 19.11.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід в вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на 60 днів, до 13.03.2020 р.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 за першою вимогою;

2) щодня з 20.00 години до 06.00 години наступного дня не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 13березня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено та оголошено 15.01.2020 р. о 11.45.

Слідчий суддя ОСОБА_1