КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 10 лютого 2020 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року,

за участі: прокурора власника майна його представників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_11 , накладено арешт шляхом заборони відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотанні слідчого.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, оскільки слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Стверджує, що підозра пред`явлена ОСОБА_6 є необґрунтованою, матеріалами провадження не доведено його причетність до вчинення будь-якого кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення, не наведено в своєму клопотанні жодного із завдань арешту, не надано доказів того, що підозрюваний може приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити або відчужити належний йому на праві власності будинок, який одночасно являється єдиним житлом для його сім`ї.
Окрім того, органом досудового розслідування порушено підслідність та підсудність розгляду відповідного клопотання, оскільки у відповідності до ч. 5 ст. 216 КПК України, розслідування кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , віднесено до компетенції детективів Національного антикорупційного бюро України. В порушення зазначеної норми КПК України, 22 листопада 2019 року заступником керівника регіональної прокуратури Київської області ОСОБА_12 , перевищено свої службові обов`язки, винесено протиправну постанову про доручення проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000198 слідчим слідчого управління ГУ СБУ в м. Києві та Київській області. Того ж дня прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_13 , винесено протиправну постанову про об`єднання кримінального провадження № 0000198, яке підслідне детективам Національного антикорупційного бюро України, з кримінальним провадженням № 00000355, яке розслідувалося слідчими СУ ГУ СБУ в м. Києві та Київській області.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , пояснення прокурора щодо необхідності залишення без змін ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 11 жовтня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000355, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що службовими особами управління освіти і науки Броварської міської ради привласнено бюджетні кошти у розмірі понад 5 тис. грн. шляхом проведення конкурсних торгів. До вказаної протиправної діяльності причетні також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, в тому числі службові особи РДА адміністративно-територіальних одиниць Київської області та міста Києва.

Окрім того встановлено, що в період вересня 2018 року невстановлені досудовим розслідуванням службові особи ТОВ «ГІОЦ» за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням службовою особою ТОВ «УКРАЇНСЬКІ БІЗНЕС КОМУНІКАЦІЇ» вчинили заволодіння чужим майном, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, на суму 20 826 910, 00 грн.

16 грудня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим ставищем вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

17 грудня 2019 року слідчий в ОВС 1 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_11 , за погодженням прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_13 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року вказане клопотання задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів судового провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказів. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо неї такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Крім того, як встановила колегія суддів, майно, на яке просив накласти арешт слідчий, знаходяться у власності ОСОБА_6 , а тому існує обґрунтований ризик його відчуження задля запобігання можливої конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування злочинів, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, та вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження об`єкту нерухомості, що належать підозрюваному ОСОБА_6 , та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апелянта щодо порушення підслідності та підсудності розгляду відповідного клопотання, - не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки вказане питання регулюється постановою прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням

Інші доводи, які зазначені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалі провадження. Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172,173 КПК України.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_11 , накладено арешт шляхом заборони відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), - залишити без змін, а апеляційну скаргуадвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/58/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14
Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_1