Справа № 489/3602/15-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та Заводським районним судом м.Миколаєва у кримінальному провадженні №0003470 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 5 ст.27, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353 КК України розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області, є громадянином України, українцем, що має вищу освіту, не одружений, інвалід ІІІ групи, адвокат, адвокатську діяльність не здійснює, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 5 ст.27, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуваає кримінальне провадження №0003470 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2014 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.ч.3,5 ст.27, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, а саме у організації та пособництві в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб. Санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі. ОСОБА_7 до його затримання довгий час працював адвокатом, обізнаний у сфері кримінального та кримінального процесуального права, тому обвинувачений усвідомлює тяжкість покарання, що може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики були враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та до теперішнього часу не зменшилися. На наявність вказаних ризиків вказують характер і спосіб вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується.

Вказане клопотання в підготовчому судовому засіданні підтримане прокурором ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_6 в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, вказуючи на недоведеність існування ризиків, що ОСОБА_7 переховуватиметься від суду, вчинить новий злочин або буде впливати на потерпілого та свідків, відсутність обґрунтування щодо неможливості застосувати до її підзахисного більш м`яких запобіжних заходів. Враховуючи стан здоров`я ОСОБА_7 , який є інвалідом ІІІ групи та те, що стан його здоров`я погіршується, захисник вважала за можливе змінити йому запобіжний захід на більш м`який, у вигляді домашнього арешту у певний час доби, або особисте зобов`язання, що дасть змогу обвинуваченому відвідувати лікарню та магазин.

ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника, проти задоволення клопотання прокурора та продовження щодо нього дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту заперечував, вказуючи на його необґрунтованість, та з огляду на стан здоров`я вважав за можливе обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, або особисте зобов`язання.

З`ясувавши позиції присутніх учасників судового засідання, враховуючи наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд зробив наступний висновок.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування вважається продовженим.

Положення третього речення ч.3 ст.315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним.

Згідно положень ч.ч.1,2,6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

З огляду на наведене, застосовуючи положення ч.4 ст.199 КПК України, суд повинен розглянути клопотання про продовження строку домашнього арешту до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд уповноважений вирішувати питання щодо продовження раніше обраного на стадії досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у разі закінчення строку його дії та за умови наявності відповідного мотивованого клопотання.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 10.09.2019 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання цілодобово, дію якого востаннє продовжено ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04.11.2019 року. До цього часу до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до положень ч.6 ст.181 КПК України двомісячний термін дії зазначеної вище ухвали в частині продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту спливає 04.01.2020 року. Завершити розгляд кримінального провадження, що перебуває на стадії підготовчого судового засідання до цієї дати неможливо.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу суд виходить з того, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України, справа перебуває на стадії підготовчого провадження, докази не досліджені. На даній стадії розгляду кримінального провадження суд позбавлений права надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Відтак, щодо обґрунтованості підозри на даному етапі кримінального провадження суд виходить зі змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність існування ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 переховуватиметься від суду, вчинить новий злочин або буде впливати на потерпілого та свідків, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У ряді своїх рішень, зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні злочину можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі або повторного вчинення злочину.

ОСОБА_7 обвинувачується у організації та пособництві у вчиненні особливо тяжкого злочину з корисливих мотивів, передбаченого п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п.6 частини 2 цієї статті. Обвинувачений до затримання здійснював адвокатську діяльність та є юридично обізнаною людиною, відтак усвідомлення обвинуваченим тяжкості покарання у разі можливого визнання його винуватим в даному випадку дійсно є таким, що може спонукати до втечі. При цьому суд не бере до уваги заперечення сторони захисту, що ОСОБА_7 5 років утримувався під вартою та з урахуванням ч.5 ст.72 КК України відбув більшу частину передбаченого покарання, оскільки верхня межа санкції ч.2 ст.115 КК України передбачає довічне позбавлення волі.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може здійснювати адвокатську діяльність, при цьому йому інкриміновано вчинення злочину в співучасті, з корисливих мотивів, що підтверджує реальність ризику повторного вчинення злочинів обвинуваченим.

Також враховуючи наведене, репутацію обвинуваченого, суд зробив висновок, що на даному етапі розгляду кримінального провадження, коли докази у справі не досліджувались, не допитані свідки та потерпілий, слушними є аргументи прокурора про існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого з боку обвинуваченого.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого, такий запобіжний захід як особисте зобов`язання за існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України є недостатнім та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, заставу суд не визначає відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 інкриміновано організацію та пособництво у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Щодо доводів захисту про врахування стану здоров`я обвинуваченого, то Жовтневий районний суд Миколаївської області, змінюючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту вже в достатній мірі врахував стан його здоров`я. ОСОБА_7 проживає з матір`ю, яка може придбати йому ліки, не позбавлений можливості викликати лікаря, або звернутись в лікарню особисто з дозволу суду.

Наявність тих обставин, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки та постійне місце проживання також врахована при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що домашній арешт із забороною покидати місце проживання цілодобово є запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та вважає за доцільне продовжити в межах заявленого клопотання, на 60 днів строк його дії з покладенням на обвинуваченого обов`язків прибувати за кожною вимогою до суду та носити електронний засіб контролю.
Керуючись статтями 177, 181, 194, 314, 315, 331, 371-372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Первомайську Миколаївської області у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів, тобто до 25 лютого 2020 року включно.

Заборонити ОСОБА_7 залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок прибувати до суду за його першою вимогою та носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Попередити ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 25 лютого 2020 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 02.01.2020 року о 14 год. 30 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3