Номер провадження: 11-кп/813/1391/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року про продовження їй строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0006827 від 28 жовтня 2017 року за ознаками злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року під час судового розгляду кримінального провадження по суті, ОСОБА_9 , обвинуваченій у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.190 КК України був продовжений строк тримання під вартою до 24 травня 2020 року включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до неї більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, або визначити заставу в розмірі не більше 50 000 гривень, яку обвинувачена має можливість внести.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 обґрунтувала тим, що вона вже 2 роки і 3 місяці утримується під вартою. Вирішуючи питання про продовження їй строку тримання під вартою суд першої інстанції не навів нових обставин, які обґрунтовують необхідність продовження застосування до неї саме такого запобіжного заходу та не зазначив, чому ризики, передбачені ст.177 КПК України на теперішній час не зменшились.

Зазначила, що вона зареєстрована в м. Одесі і у неї наявні міцні соціальні зв`язки. Потерпілі у кримінальному провадженні вже були допитані судом, а тому ризик впливу та тиску на них є необґрунтованим.

Крім того, зазначила, що за час її утримання в слідчому ізоляторі суттєво погіршився стан її здоров`я.

Розгляд апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_9 просила провести без її участі, у зв`язку з тим, що вона захворіла на ГРВІ.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти її задоволення та просила залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал суду першої інстанції щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0006827 від 28 жовтня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.190 КК України, а тому на даному етапі питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року обвинуваченій ОСОБА_9 було продовжено строк тримання під вартою до 24 травня 2020 року.

Зазначене рішення суд першої інстанції мотивував наявністю у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на думку суду свідчать про неможливість застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, кримінальне провадження №0006827 від 28 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_9 перебуває на стадії судового розгляду, на теперішній час всі свідки ще не допитані, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них обвинуваченою ОСОБА_9 , з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, у разі доведеності її вини, існує ризик того, що обвинувачена ОСОБА_9 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_9 переховувалася від органу досудового розслідування та була затримана на підставі ухвали слідчого судді з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу на обставини вчинених ОСОБА_9 злочинів, в яких вона обвинувачується, а саме умисних, заздалегідь та детально спланованих злочинів з корисних мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, та дає підстави вважати, що обвинувачена може продовжити свою злочинну діяльність.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що, обвинувачена ОСОБА_9 за місцем реєстрації не проживала та переховувалася від органу досудового розслідування, не працевлаштована, не заміжня, не має дітей та будь-яких осіб, що знаходяться на її утриманні, що свідчить про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що за час її утримання в слідчому ізоляторі суттєво погіршився стан її здоров`я, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки зазначені доводи не підтверджується відповідними доказами у виді медичних висновків, обстежень та призначеннях тощо.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченої, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_9 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які прокурор посилався у судовому засіданні.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просила встановити їй заставу, у розмірі 50 000 гривень, яку вона спроможна сплатити.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду зазначила, що з урахуванням збитків, завданих злочинами, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , слідчим суддею під час застосування до Панфілової запобіжного заходу у виді тримання під вартою, було обґрунтовано визначено заставу в розмірі 8000000 (вісім мільйонів ) гривень.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з огляду на обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , особи обвинуваченої, розміру завданої матеріальної шкоди 12 823 651,80 гривень, визначена застава у розмірі 8000000 (вісім мільйонів ) гривень буде достатньою мірою гарантувати виконання покладених на ОСОБА_9 обов`язків, передбачених КПК України та зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду питання про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою врахував положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , про відсутність підстав для продовження їй строку тримання під вартою є необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Частиною 1 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) змінити ухвалу;

3) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 березня 2020 року, якою ОСОБА_9 , обвинуваченій у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3,4 ст.190 КК України був продовжений строк тримання під вартою до 24 травня 2020 року включно залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції вжити необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0006827 в розумні строки.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4