ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1447/20 Справа № 201/7201/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
цивільного позивача ОСОБА_9 ,
цивільного відповідача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001259, за апеляційною скаргою директора КП Дніпропетровський Електротранспорт Дніпропетровської міської ради ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Ободівка, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_12 визнано винним і призначено покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Частково задоволено цивільний позов та стягнуто з КП Дніпропетровського Електротранспорта Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 102 826, 60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частково задоволено цивільний позов та стягнуто з КП Дніпропетровського Електротранспорта Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 104 558, 11 грн. та в рахунок моральної шкоди 10 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Окрім цього, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат, скасування заходів забезпечення кримінального провадження, а також визначено долю речових доказів.
ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.
25 травня 2018 року, близько 07 години 25 хвилин, водій ОСОБА_12 , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-2» бортовий номер НОМЕР_1 , який належить КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, рухався в Соборному району м. Дніпро по проспекту Гагаріна з боку вулиці Абхазької в напрямку вулиці Болгарської.
Під час руху ОСОБА_12 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, при виникненні перешкоди для руху у вигляді маршрутного транспортного засобу «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який знаходився попереду на його смузі руху, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі електроопори № 678 скоїв з ним зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Мерседес-Бенц» ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови в лобній області праворуч, закритого поперченого перелому правої стегнової кістки в середній третині зі значним зміщенням уламків; поверхневих забійних ран або глибоких саден на задній поверхні правої гомілки у нижній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1822е від 22.06.2018 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком на 3 тижні (більш як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_12 , керуючи тролейбусом марки «ПМЗ-2» бортовий номер НОМЕР_1 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1/429 від 25.06.2018, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_12 , які виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України.
В апеляційній скарзі директор КП Дніпропетровський Електротранспорт Дніпропетровської міської ради ОСОБА_11 просить вирок скасувати в частині, що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та стягнення з КП Дніпропетровський Електротранспорт Дніпропетровської міської ради матеріальної шкоди, залишивши цивільні позови без задоволення.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт вказує на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині вирішення цивільного позову. Так, ОСОБА_11 зазначає, що суд посилався у вироку на висновок експертного дослідження авто № 123/18/А від 18 липня 2018 року, як на доказ завданої ОСОБА_9 матеріальної шкоди, однак оригінал цього документа не дослідив. Поряд із цим апелянт вказує на те, що у вироку суд дійшов висновку, що позивачем понесена матеріальна шкода у розмірі 97746,60 грн. з урахуванням вартості залишків пошкодженого автомобіля, проте доказів фактичних витрат на ремонт автомобіля також не дослідив. Окрім цього, ОСОБА_11 зазначає, що суд не врахував, що вартість відновлювального ремонту більше ринкової вартості автомобіля. Щодо понесених позивачем витрат на проведення експертизи та зберігання автомобіля на стоянці, то і їх апелянт вважає такими, що не підтверджені належними доказами.
Поряд із цим, ОСОБА_11 не погоджується також й з задоволеним цивільним позовом ОСОБА_7 . Апелянт вважає наданий суд розрахунок втраченого заробітку неналежним. ОСОБА_11 звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 вказує на неможливість виконання своїх трудових обов`язків протягом в період з 25 травня 2018 року по 19 липня 2018 року, проте згідно з випискою з медичної картки хворого, він знаходився у лікарні з 25 травня 2018 року по 12 червня 2018 року. Поряд із цим, згідно наданих копій табелю робочого часу до договору про надання послуг, підписаного позивачем та не затвердженого замовником, ОСОБА_7 не працював у травні місяці лише 5 днів, а у липні 14. Окрім цього, згідно наданого позивачем договору, він мав надавати замовнику лише консультативні послуги з питань інформатизації та комп`ютерного устаткування.
В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 з апеляційною скаргою не погоджується та просить вирок залишити без змін. Потерпілий вказує на те, що наявними у матеріалах провадження доказами повністю обґрунтовуються як період його непрацездатності, так і розмір втраченого заробітку за цей час. Так, у матеріалах провадження наявний табель обліку робочого часу за травень та липень, а його відсутність за червень місяць зумовлена тим, що протягом цього часу він жодних послуг не надав.
В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 також не погоджується з викладеними доводами та просить вирок залишити без змін. ОСОБА_9 вказує на те, що вартість пошкодженого майна у розмірі 47166,54 грн., не відповідає висновку експерта, яким визначено, що ця сума відповідає вартості автомобіля саме у пошкодженому стані. При цьому, ОСОБА_9 зазначає, що апелянт не має права на пошкоджений засіб, оскільки з нього стягнуто не його повну вартість, а лише суму відновлювального ремонту.
Заслухавши суддю-доповідача, представника цивільного відповідача, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, представників потерпілого та цивільного позивача, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність вирішення судом цивільного позову, за доводами представника КП Дніпропетровський Електротранспорт Дніпропетровської міської ради, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду тощо.
На переконання колегії суддів, цих вимог судом першої інстанції повною мірою дотримано не було.
Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_9 , як власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, заявив вимоги про стягнення на його користь з КП Дніпропетровський Електротранспорт Дніпропетровської міської ради завданої злочином у розмірі 149993,14 грн.
Ці позовні вимоги суд задовольнив частково та вирішив стягнути з цивільного відповідача на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля 97746,60 грн., вартості проведеної експертизи 4000 грн. та витрат, пов`язаних із зберіганням майна 1080 грн.
Разом із цим, задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_9 , суд не надав належної оцінки доказам, якими його обґрунтовано.
Так, з долученого до цивільного позову висновку експерта від 18 липня 2018 року вбачається, що розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля внаслідок ДТП, складає 144913, 14 грн. Вимоги про стягнення саме цієї суми і були заявлені ОСОБА_9 .
Водночас, цим висновком визначено й вартість відновлювального ремонту у розмірі 97746,60 грн., яку вважав за необхідне стягнути суд.
Між тим, вирішуючи питання про необхідність стягнення зазначеної суми, суд не надав оцінку тим обставинам, що згідно з дослідницькою частиною висновку експерта, розмір завданих злочином збитків відповідає ринковій вартості автомобіля на день ДТП, тоді як під матеріальною шкодою слід розуміти фактичні втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі пошкодження майна, внаслідок протиправної поведінки іншої особи,та вона не може дорівнювати його повній вартості.
Ці суперечливі висновки експерта не були враховані судом під час вирішення цивільного позову.
За їх наявності, на переконання колегії суддів, неможливо достеменно встановити дійсну ринкову вартість майна, що виключало б сумніви у доцільності проведення його відновлювального ремонту.
Окрім цього, в матеріалах провадження міститься лише копія висновку експерта, що викликає сумніви у відповідності цього документа вимогам ст. 84 КПК України.
Поряд із цим, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , суд також долучені останнім до позову документи належним чином не перевірив та вимог ст. 1198 ЦК України не врахував.
Так, у відповідності з вимогами ст. 1198 ЦК України, розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять.
Виходячи з наведених вимог закону, окрім доказів на підтвердження отримання доходу у попередньому господарському році, фізична особа-підприємець має надати суду й належне обґрунтування кількості робочих днів, протягом яких він не працював.
Як вбачається з матеріалів провадження, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення втраченого заробітку у розмірі 104558,11 грн., ОСОБА_7 надав суду відповідні розрахунки з урахуванням отриманого ним доходу у 2017 році та посилався на те, що кількість днів, протягом яких він був позбавлений можливості працювати складає 56.
В обґрунтування саме цієї кількості днів вимушеної відсутності на роботі, ОСОБА_7 долучив до позову копії табелів обліку використання робочого часу, надані Департаментом охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації з яким він, як фізична особа-підприємець уклав договір про надання послуг.
Між тим, задовольняючи ці позовні вимоги, суд не надав оцінку тим обставинам, що згідно наданих табелів ОСОБА_7 не працював лише 7 днів у травні та 19 днів у липні, тоді як відомості про виконання свої обов`язків у червні місяці потерпілим надані не були.
Окрім цього, судом не було перевірено, чи виконував ОСОБА_7 умови договору протягом цього часу дистанційно, враховуючи те, що згідно з його умовами, послуги могли надаватися також й поза межами офісу. Не було з`ясовано судом і те, чи використовувалась потерпілим наймана праця.
Наведені обставини викликають сумніви у правильності проведених позивачем розрахунків.
До того ж, суд не з`ясував доцільність надання саме цих документів в обґрунтування неможливості ОСОБА_7 працювати протягом зазначеного ним строку, враховуючи те, що наданий ним договір не є трудовим, а їх відносини з Департаментом охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації є господарськими.
На переконання колегії суддів, дійсний період часу протягом якого не працював ОСОБА_7 не підтверджується долученими ним до позову доказами та фактично залишився невстановленим.
В матеріалах провадження відсутні дані медичної документації а також й інші належні докази, які можуть засвідчити чіткий період вимушеної відсутності ОСОБА_7 на роботі, вказувати на правильність наданого позивачем розрахунку або за наявності яких суд може навести власні та змінити вирок в цій частині.
Отже, вирішивши цивільні позови у кримінальному провадженні, суд допустив неповноту судового розгляду, яка не може бути усунена під час апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 22 КПК України, змагальна побудова кримінального процесу обумовлює те, що суд, який є об`єктивним та неупередженим у досліджені доказів та не виступає на стороні обвинувачення або захисту, з власної ініціативи не має права самостійно поповнювати доказову базу у кримінальному провадженні.
Згідно ж вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за відсутності клопотань учасників провадження, колегія суддів позбавлена можливості дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції та надати їм належну оцінку.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що учасники провадження питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні не порушують, чим позбавляють можливості суд апеляційної інстанції ухвалити своє рішення, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, беручи до уваги неможливість самостійного вирішення апеляційною інстанцією цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого втраченого заробітку, а також на користь цивільного позивача завданої матеріальної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, призначивши новий розгляд провадження в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу директора Комунального Підприємства Дніпропетровський Електротранспорт Дніпропетровської міської ради ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_12 скасувати в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до Комунального Підприємства Дніпропетровський Електротранспорт Дніпропетровської міської ради та призначити новий розгляд справи в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4