КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 22.12.2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не змінилися, що полягають у високій ймовірності ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на обставини обвинувачення та тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується останній, яке віднесено до категорії особливо тяжких та передбачає покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Також відсутність у обвинуваченого місця реєстрації в м. Києві та Київській області додатково підтверджує високий ризик ухилення від суду. Крім того, на даний час по справі не досліджено матеріалів справи, не допитано жодного з учасників кримінального провадження. Обставини, які могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам, застосування більш м`яких запобіжних заходів, стороною захисту належним чином не доведено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Зокрема вказує, що розглядаючи клопотання, суд не надав належної оцінки доводам сторони захисту у оскаржуваному рішенні. Зокрема поза увагою суду залишились обставини щодо наявності місця проживання та реєстрації обвинуваченого у Черкаській області, наявності на утриманні родини, у тому числі дружини і трьох малолітніх дітей, наявності тяжких захворювань, перебування останнього в СІЗО протягом тривалого часу, а саме більше двох років.
Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з аналогічних підстав.
Від представника потерпілого ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких він просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Такожсудом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року, якою продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 22.12.2019 року включно, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3