справа № 187/621/17
провадження № 1-кп/208/81/20
УХВАЛА

13 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_14

захисника ОСОБА_15

обвинуваченого ОСОБА_16

захисника ОСОБА_17

розглянувши у у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську кримінальне провадження № 0001705 від 29.09.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289, ст.348 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187 КК України,

Під час судового розгляду до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду місті Дніпродзержинська знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289, ст.348 КК України, ОСОБА_10 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_12 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_8 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_14 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_16 за ст.257, ч.4 ст.187 КК України, під час судового розгляду до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого спливає 02.01.2020р.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України не зменшилися, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та їх захисники заперечували проти продовження строку тримання під вартою, вважають, що досудове слідство завершене, всі докази знаходяться у сторони обвинувачення. Ризики не доведені. Сама лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою. Просять змінити запобіжний захід на домашній арешт.

При вирішенні вказаного питання судом приймається до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 особливо тяжкого злочину, та на даній стадії судового розгляду суд не має повноважень давати оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому суд має керуватися практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Суд вважає, оскільки обвинувачені не мають постійного офіційного місця роботи, не одружені, не мають на утриманні неповнолітніх дітей, тобто не мають міцних соціальних зв`язків, то можуть ухилитися від суду, а при наявності обґрунтованої підозри, та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 у разі визнання їх винними, обвинувачені можуть переховуватися від суду, таким чином, суд приходить до висновку, що існує ризик втечі обвинувачених та ухилення від правосуддя.

Крім того, суд бере до уваги чисельність фактів притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності, тобто останні не дотримуються норм суспільної моралі та загальноприйнятих правил поведінки у соціумі, а отже можуть вчинити новий злочин.

Також судом прийнято до уваги ту обставину, що по справі не допитано жодного свідка, потерпілого, а отже існує ризик того що обвинувачені, перебуваючи на свободі зможуть вчинити спроби незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні з метою викривлення показань свідків та потерпілих для уникнення покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що раніше обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому строк тримання під вартою обвинувачених має бути продовжений, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинувачених на свободу. Від цього підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі № 3-208/ 2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. 139, 140, 143 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 та їх захисників про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 - задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на 60 днів, тобто до 11.04.2020 включно.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою на 60 днів, тобто до 11.04.2020 включно.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою на 60 днів, тобто до 11.04.2020 включно.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під вартою на 60 днів, тобто до 11.04.2020 включно.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , під вартою на 60 днів, тобто до 11.04.2020 включно

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу про продовження терміну тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3