ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/218/20 Справа № 712/6626/17 Категорія: ч.2 ст.125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України..

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності

Кримінальне провадження закрито.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 6 765,04 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн..

в с т а н о в и л а :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 10.01.2015 року приблизно о 09 год. 10 хв., знаходячись на території автомобільного ринку, що розташований по вул. Ярославській,7 в м. Черкаси, в ході конфлікту який раптово виник, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс невідомому йому чоловіку, яким виявився ОСОБА_7 , 1983 р.н., удар кулаком правої руки в нижню ліву частину обличчя, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав. Після цього ОСОБА_8 нахилився до ОСОБА_7 та умисно наніс йому ще два удари в область обличчя, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: травми голови зі струсом головного мозку, забитих ран нижньої губи, забоїв з набряками, крововиливів та саден м`яких тканин голови, які згідно висновку судово - медичної експертизи № 1177 від 24.06.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_11 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.1 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Не погоджуючись з вироком суду в своїх апеляційних скаргах:

- Потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років, стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 6 765,04 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000,000 грн. При цьому зазначає, що дії обвинуваченого ОСОБА_11 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, невірно. Вважає, що в діях ОСОБА_11 наявний склад саме ст.296 КК України хуліганствао, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. Також, вказує, що в діяннях ОСОБА_11 є ознаки особливої зухвалості, як грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, яке полягає у застосуванні насильства до потерпілого, знищенні або пошкодженні майна, знущанні над безпорадними людьми. Потерпілий також зазначає на той факт, що при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано обтяжуючу обставину покарання рецидив злочину, оскільки є вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.12.2017 року, яким ОСОБА_11 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Також, потерпілий, який є інвалідом третьої групи не згодний з сумою 5000 гривень, яку суд задовольнив у відшкодування моральної шкоди.

- Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити потерпілому повністю в задоволенні цивільного позову, так як жодних належних доказів на підтвердження цивільного позову заявленого потерпілим, матеріали кримінального провадження не містять.

В запереченнях на апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_11 вказує, що ні в ході досудового розслідування, ні в ході досудового слідства не встановлено факту грубого порушення громадського порядку те не здобуто кваліфікуючих ознак кримінального карного діяння хуліганства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, доводи потерпілого в підтримку своєї апеляційної скарги, який просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його апеляційні вимоги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, а проти апеляційної скарги потерпілого заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Так відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України судом кваліфіковано вірно, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які стали підставою для кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.2 ст.125 КК України, а

тому посилання в апеляційній скарзі потерпілого про невірну перекваліфікацію дій ОСОБА_11 , оскільки його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст.296 КК України, не заслуговують на увагу.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_11 з ч.1 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції в своєму вироку послався на відсутність доказів винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_11 у заподіянні потерпілому ОСОБА_12 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я підтверджується показами потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 10.01.2015 року близько 09-10 год. перебував на території автомобільного ринку, що розташований по вул. Ярославській, 7 в м. Черкаси, де продавав автомобіль дружини. В цей час під`їхав автомобіль синього кольору та зачепив колеса, що знаходилися між рядами. Колеса впали на автомобіль, який він продавав, після чого на бампері автомобіля він побачив подряпини. Зробив зауваження водію автомобіля, яким виявився ОСОБА_8 , на що останній почав виражатися в його бік нецензурною лайкою, підійшов до нього та вдарив правою рукою в нижню частину нижньої щелепи. Від удару він впав, а ОСОБА_8 наніс йому кілька ударів кулаками по голові. При цьому ображав його нецензурною лайкою та змушував говорити на себе образливі слова, які він називав.

Крім того, винуватість ОСОБА_11 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , що спричинило його короткочасний розлад здоров`я підтверджується:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.01.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 повідомив про те, що 10.01.2015 року близько 09-10 год. на автомобільному ринку по вул. Ярославській в м. Черкаси невстановлена особа спричинила йому тілесні ушкодження;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею до протоколу від 04.02.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 в присутності двох понятих показав як 10.01.2015 року близько 09-10 год. невідома особа чоловічої статі завдала удару кулаком правої руки в нижню ліву частину обличчя ОСОБА_7 , внаслідок удару ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав. Потім невідома особа нахилилася над ОСОБА_7 та завдала двох ударів кулаками правої руки в область обличчя ОСОБА_7 ;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 1177 від 24.06.2015 року, згідно якого у ОСОБА_7 мали місце наступні тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, забиті рани нижньої губи, забої з набряками, крововиливами та саднами м`яких тканин голови. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному у постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_7 міг отримати тілесні ушкодження при обставинах вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту від 04.02.2015 року за його участю;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.07.2016 року та від 12.05.2017 року, згідно яких свідок ОСОБА_13 на фотознімку впізнав чоловіка, який 10.01.2015 року на автомобільному ринку в м. Черкаси наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.07.2016 року за участю свідка ОСОБА_13 , згідно якого в присутності двох понятих свідок вказав на події, що мали місце 10.01.2015 року на території автомобільного ринку в м. Черкаси. Зазначив, що невідомий чоловік підійшов до ОСОБА_7 , ударив його в нижню ліву частину обличчя, внаслідок удару ОСОБА_7 впав. Потім невідомий чоловік нахилившись над ОСОБА_7 продовжив наносити йому удари руками в область голови та наполягав щоб останній говорив на себе образливі слова, які він йому казав. Після чого невідомий чоловік перестав бити ОСОБА_7 та відійшов до свого автомобіля;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.07.2016 року та від 12.05.2017 року, згідно яких ОСОБА_7 на фотознімку впізнав чоловіка, який 10.01.2015 року на автомобільному ринку в м. Черкаси наніс йому тілесні ушкодження.

Оцінюючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що кваліфікація дій за ч.2 ст.125 КК України та доведеність винуватості ОСОБА_11 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , судом першої інстанції визначено вірно.

Водночас, колегія суддів враховує вимог ч.3 ст.337 КПК України, які визначають право суду вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Законодавство дає визначення, що хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних діянь. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я перебувають об`єкт злочину та його мотив.

Правильну кримінально-правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, а звідси визначення однаковості чи неоднаковості застосування норми закону про кримінальну відповідальність, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Судовим розглядом встановлено, що причиною нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, стали раптово виниклі неприязні стосунки, що переросли в конфлікт з приводу пошкодження його автомобіля.

Колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні не підтвердились висновки досудового розслідування про те, що обвинувачений скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.296 КК України, зокрема заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 з хуліганських спонукань.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_12 , про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано обтяжуючу обставину покарання рецидив злочину, є безпідставними.

Рецидив злочину являє собою вчинення умисного злочину особою, яка має судимість за раніше скоєний умисний злочин.

Враховуючи, що ОСОБА_11 вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.12.2017 року засуджений за вчинення необережного злочину (ч.2 ст.286 КК України), то в такому разі рецидив відсутній.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що судимість ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України погашена в порядку ст.89 КК України.

При призначенні ОСОБА_14 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог статей 65, 66, 67 та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням тяжкості вчиненого злочину (ст. 12 КК України), даних про особу винного, обставин кримінального правопорушення, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів та в межах санкції ч.2 ст.125 КК України призначив ОСОБА_11 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд першої інстанції за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою, а не вироком (ч.3 ст.288 КПК України), закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності суд не може визнавати особу винною та призначати покарання.

У тому разі, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В даному випадку ОСОБА_11 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, так як з дня вчинення злочину (10.01.2015 року) і до постановлення вироку в суді першої інстанції (13.11.2019 року) пройшло більше чотирьох років, при цьому відповідно до ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст.125 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Крім того колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розвязання цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання про задоволення цивільних позову потерпілого ОСОБА_12 в частині відшкодування матеріальної шкоди взагалі не мотивував дане питання.

Відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову не виконані, оскільки у даному вироку взагалі не вказані мотиви задоволення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди, не вказані докази якими підтверджується сума задоволеного позову, не наведені розрахунки з приводу того чому саме в такому розмірі задоволено позов та не вказано з яких міркувань при цьому виходив суд, тому апеляційні вимоги

обвинуваченого в цій частині є обгрунтотваними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необгрунтованість стягнення моральної шкоди не заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції в цій частині достатньо мотивував своє рішення, вказавши, що діями обвинуваченого, потерпілому завдана моральна шкода, так як в результаті даної події змінився звичний ритм його життя у зв`язку з лікуванням, він відчував фізичний біль та приниження своєї гідності, тому відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень відповідає розміру моральних страждань та засадам розумності, а відтак апеляція потерпілого про збільшення суми морального відшкодування до 100.000 гривень, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог п.4 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За вказаних вище обставин, колегія суддів приходить висновку про зміну рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404,405,407,409, 419 КПК України,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 змінити, скасувавши даний вирок в частині розв`язання цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди та в цій частині призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Виключити з резолютивної частини вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, звільнити ОСОБА_8 від покарання призначеного вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 листопада 2019 року у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :