Справа № 344/4397/20
Провадження № 1-кс/344/1747/20
У Х В А Л А
31 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17.03.2020 по кримінальному провадженню № 0000209 від 13.03.2020 накладено арешт на автобус марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на момент ДТП 13.03.2020 керував водій ОСОБА_4 . Підставою до накладення арешту стали обставини скоєння ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди біля с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області. Досудове розслідування проводить слідчий СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 . Накладення арешту зумовлене тим, що вказаний автобус виступав засобом вчинення кримінального правопорушення, як речовий доказ містив на собі його сліди та для проведення необхідних автотехнічних експертиз. На сьогодні проведено інженерно-транспортну експертизу технічного стану транспортного засобу. Вказаний автобус марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 є власністю товариства DANIV TRANS S.R.O., яке зареєстроване у Чеській республіці. 16.03.2020 директор DANIV TRANS S.R.O. ОСОБА_6 надав довіреність на ім`я ОСОБА_3 бути його представником в межах території України в усіх органах, в тому числі і суді, з приводу розпорядження та будь-яких дій щодо зазначеного автобуса марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 . На даний час триває досудове розслідування і у провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а відтак автобус не може виступати засобом забезпечення цивільного позову. Крім того, водієм ОСОБА_4 повністю відшкодовано потерпілій стороні усі збитки, а відтак остання не буде звертатись із цивільним позовом. Автобус, який зберігається без руху на відкритій території Долинського відділення поліції, піддається негативному впливу факторів навколишнього природнього середовища, дощовим опадам, впливу вологості та перепадам температури, як наслідок це призведе до поширення корозії кузова та агрегатів автобуса, пошкодження пластмасово-гумових елементів. Таким чином відпали підстави щодо подальшого утримання автобуса під арештом. Тривале перебування автобуса під арештом призведе до його псування та матеріального зносу і знецінення як транспортного засобу. Просив суд скасувати арешт, вказав, що зобов`язується на першу вимогу слідчого чи суду надати для огляду автобус марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Суб`єкт клопотання в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав в повному обсязі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення клопотання.

13/03/2020 в ЄРДР внесено відомості щодо обставин кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України.

17/03/2020 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області накладено арешт на транспортний засіб, а саме автобус марки «MAN», реєстраційний номер Республіки Чехія НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить DANIV TRANS S.R.O., яке зареєстровано за адресою: Lechovice 178, Lechovice 67163, Республіка Чехія.

Кримінально-процесуальним законодавством встановлено, що представником особи може бути особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Повноваження такого представника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються документами, передбаченими статтею 50 КПК України, яка регламентує, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 у справі № 752/11464/16-к встановив, що пункт 2 частини першої статті 50 КПК визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1, - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті.

Разом з тим, особа, яка підписала дану скаргу на підтвердження своїх повноважень надала копію довіреності від 16/03/2020, згідно з якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником, що не засвідчена належним чином. Верховний суд в ухвалах від 05.01.2018 у справі К/9901/224/18, від 01.03.2018 у справі № 812/1121/17 зазначив, якщо світлокопія довіреності представника не засвідчена або засвідчена самим представником, не є документом, що посвідчує повноваження представника у суді. Таким чином, копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження на представництво, позаяк таким документом є або свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, договір із захисником або за дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В клопотанні зазначено, що власником транспортного засобу є юридична особа DANIV TRANS S.R.O., яка зареєстрована за адресою: Lechovice 178, Lechovice 67163, Республіка Чехія.

Відповідно до ч.2,3 ст. 58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні. Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

При цьому з змісту клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що юридична особа DANIV TRANS S.R.O. не є потерпілим в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Суб`єкт звернення до суду не подав доказу його належності до адвокатів і наявності в нього права на зайняття адвокатською діяльностю, не надав доказів наявності повноважень на представництво інтересів юридичної особи, визначених статтями 50, 58 КПК України. Таким чином заявником не доведено наявності в нього права на звернення до суду з відповідним клопотанням.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом.

Таким чином перед судом не доведено тієї обставини, що вилучення відповідного транспортного засобу та речей здійснено без правових підстав, оскільки вказаний автомобіль визнано речовим доказом в кримінальному провадженні.

При цьому вилучення речового доказу здійснено саме для мети забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.

Крім цього в КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок, спосіб зберігання вилученого майна визначено в наказі Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125.

Отже законом визначено відповідальних осіб за збереження вилученого майна, порядок його зберігання.

Так, в клопотанні вказано, що транспортний засіб зберігається на спецмайданчику в неналежних на те умовах, під відкритим небом та дією природніх явищ, не захищений від проникнення на територію третіх осіб, що в сукупності не забезпечує його схоронність як речового доказу від пошкодження і як майна, проте доказів в підтвердження вказаних обставин скаржником не надано.

Відповідно до змісту ст. ст. 7, 22 КПК України обов`язок доказування відповідних обставин та обов`язок надання суду доказів на підтвердження відповідних обставин процесуальним законом безпосередньо покладено на суб`єкта звернення до суду.

Однак всупереч відповідному обов`язку суб`єкт звернення до суду подав суду скаргу, не подала суду відповідних доказів та подав суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Також важливо відзначити, що відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже питання підтримання державного обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні вирішується прокурором. Тому питання використання доказу в процесуальній діяльності до завершення кримінального провадження підлягає вирішенню прокурором.

Отже для вирішення питання повернення речового доказу скаржник зобов`язаний був звернутися до уповноваженого кримінальним процесуальним законом суб`єкта, якому належить право на підтримання обвинувачення за опосередкуванням відповідних доказів, яким є прокурор, а не слідчий.

Крім цього до завершення кримінального провадження все ще зберігається потреба у дослідження речового доказу судом.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином перед судом не доведено наявності правових підстав для скасування арешту речового доказу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1