ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/2394/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/897/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Забрідки Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, який неодружений, має повну середню освіту, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
09 липня 2007 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ст.304, ч.3 ст.187, ст.ст.69, 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнився 26 березня 2013 року з Сокирянської ВК №67 Чернівецької області за відбуттям строку покарання;
11 червня 2014 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 29 серпня 2016 року з Темновської ВК Харьківської області №100 умовно-достроково невідбутий строк 1 рік 1 місяць 18 днів;
22 травня 2018 року Великобурлукським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком на 6 місяців. Звільнився 28 вересня 2018 року з Диканівської ВК Харьківської області №12 за відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Веселівського районного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська УВП №11».

Прокурор Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 07 червня 2019 року і по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Поставлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення експертизи №10-485 від 24 червня 2019 року у розмірі 628 гривень 04 копійки.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавленні волі на строк 4 роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину та його підвищену суспільну небезпечність.

Так, вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії умисних злочинів середньої тяжкості, завдана майнова шкода ОСОБА_6 не відшкодована, викрадене майно потерпілій було повернуто працівниками поліції. Обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, розпочав злочинну діяльність у неповнолітньому віці, з 17 років. Крім цього, минулі судимості ОСОБА_6 мали місце в різних областях України. В сукупності ці обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_6 веде мандрівний спосіб життя, злочинна діяльність для нього є єдиним джерелом доходу. Протягом судового розгляду ОСОБА_6 не покаявся, вибачення у потерпілої не попросив, обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, тому підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті, на думку апелянта, суд першої інстанції не мав.

Згідно з вироком суду, 30 травня 2019 року, приблизно о 18-00 годині, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав велосипед марки «Аист» синього кольору, вартістю 1449 гривень 67 копійок, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1449 гривень 67 копійок.
Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції та ухваленні нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює, має непогашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів, в т.ч. тяжкого, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, зареєстрованого місця проживання не має, за місцем тимчасового проживання характеризується незадовільно, відомості з досудової доповіді. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі, однак, з врахуванням фактичних обставин провадження, не на максимальний строк.
Призначене покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та сприятиме досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилається апелянт, фактично вже були враховані судом при призначенні покарання, та стали підставою для призначення обвинуваченому самого суворого виду покарання з передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України.
З огляду на викладене, є безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким.
Невизнання обвинуваченим своєї вини під час розгляду провадження судом першої інстанції, на що вказує прокурор в апеляційній скарзі, є обраною тактикою захисту, відповідно, не є обставиною, що обтяжує покарання.
Окрім того, згідно з матеріалами провадження, цивільний позов потерпілою не заявлявся, викрадене майно повернуто останній.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для посилення призначеного покарання не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 13.05.2020 Справа № 311/2394/19