Справа № 467/457/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка, обвинувальний акт, погоджений прокурором Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000157, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2020 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Антоново Братського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Прокурор висунула ОСОБА_4 обвинувачення у тому, що 12 квітня 2020 року близько 17 год. 00 хв., коли він перебував на території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , у нього на грунті особистих неприязних відносин виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_4 , 12 квітня 2020 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи на території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс не менше двох ударів кулаком правої руки в область голови та обличчя ОСОБА_5 , тим самим спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у виді синця обличчя, забійної рани слизової оболонки нижньої губи та забійної рани волосяної частини голови.

Діє ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, як спричинення легкого умисного тілесного ушкодження.

В судовому засідання потерпілий ОСОБА_5 заявив про відмову від обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України, паралельно зазначивши, що не має до нього жодних претензій, чи то матеріального, чи то морального характеру, а наслідки закриття провадження з такого роду підстави йому зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_4 обставини, відображені в обвинувальному акті, підтвердив, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, вказавши на те, що не заперечує проти закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, зокрема, що ця підстава не є реабілітуючою.

Прокурор посилався на наявність права потерпілого на відмову від обвинувачення, у зв`язку із чим проти задоволення його клопотання не заперечувала.

За таких обставин, суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи заявленого потерпілим клопотання, а так само, наявність визначених кримінальним процесуальним законом передумов для його задоволення, виходив зі такого.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 25 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, тобто, такого провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Тож, це кримінальне провадження однозначно має форму приватного обвинувачення.

При цьому, суд виходив із того, що таке провадження здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема, підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення, а також примирення потерпілого з підозрюваним/обвинуваченим у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом (частина 4 статті 56 КПК).

Водночас, право потерпілого відмовитись від обвинувачення випливає із змісту п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Зокрема, Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 20.02.2018 у справі № 142/1291/16-к зауважив, що приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а сааме: відмова потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.

Та у цьому випадку, судом установлено, що ОСОБА_5 , маючи статус потерпілого в силу ч.1 ст. 55 КПК України, за умови подання ним заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, щодо якого, у свою чергу, кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, вправі відмовитись від обвинувачення, про що й звернувся до суду з відповідною письмовою заявою.

У цьому аспекті суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, за якої особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

У той же час, кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками, у тому числі й правом відмовитися від обвинувачення, яке висунуте прокурором в рамках кримінального провадження саме у формі приватного обвинувачення.

Суд же, у свою чергу, у контексті засади диспозитивності вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, у той час, як сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

З огляду на це, оскільки потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що, як зазначено судом вище, є безумовною підставою для його закриття, наслідки такої відмови йому зрозумілі, то суд не убачає перешкод для задоволення відповідного клопотання і закриття кримінального провадження на цій стадії, згідно положень п.2 ч.3 ст. 314 КПК України.

При цьому, суд не вдається до оцінки причин відмови потерпілого від обвинувачення, так як кримінальний процесуальний закон України не передбачає ані такого права суду, ані, тим більше, обов`язку, проте, суд вважає за необхідне зазначити, що потерпілий указав на відсутність у нього претензій будь якого характеру у бік обвинуваченого та на добровільність своєї позиції щодо відмови від підтримання цього обвинувачення.

До того ж, обвинувачений та потерпілий не є близькими родичами чи членами сім`ї у розумінні норми п.1 ч.1 ст. 3 КПК України та Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Тож, це кримінальне провадження підлягає закриттю за передумов, що наведені судом вище.

Речові докази у кримінальному провадженні та судові витрати, як видно із обвинувального акта, відсутні, а тому суд не вирішує їх долю.

Так само суд не убачає підстав для стягнення з обвинуваченого будь яких процесуальних витрат, ні на користь потерпілої, ні на користь держави у зв`язку з відсутністю для цього визначених ст. 124 КПК України передумов.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений і запобіжний захід не обрався.

Тому з цих мотивів, керуючись ст.ст. 284, 314, 370-372, 376, 477 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Кримінальне провадження № 0000157, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1