Провадження №1-кп/523/1173/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

24.12.2019 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000767 від 01 березня 2019 року із звинувачення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Усатове Біляївського р-ну Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Близько 07 години 38 хвилин 01 березня 2019 року ОСОБА_7 , керуючи в світлий час доби та в умовах достатньої видимості технічно справним автомобілем «ВАЗ-211540», н/з НОМЕР_1 , по вул. Вапняній в м. Одесі з боку вул. Дорожньої в напрямку 3-го Вапняного провулку, при наближенні до Т-образного перехрестя вулиць Хаджибеївської та Вапняної, впорушення п.п.12.1.,12.4.,12.9.«б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволила безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, не впорався з керуванням автомобіля, допустив його виїзд на зустрічну смугу руху, чим здійснив зіткнення з рухаючим в попутному напрямку автомобілем «ВАЗ-21103», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_4 спричинені середньої тяжкості за критерієм небезпеки для життя наступні тілесні ушкодження: переломи V-VІІ лівих ребр, забій обох легень, закритий перелом міжвиросткового підвищення правої великогомілкової кістки, накопичення крові в правому колінному суглобі, тромбоз підколінної вени, садна в ділянці правого колінного суглобу.

Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні визнав повністю та показав, що в ранковий час 01 березня цього року під час під`їзду до Т-образного перехрестя по вул. Вапняній із швидкістю руху, що перевищувала дозволену в межах населеного пункту, він не впорався з керуванням, здійснюючи об`їзд велосипедиста трамвайними рейками, від чого автомобіль винесло на смугу зустрічного руху під автомобіль потерпілого, де відбулось зіткнення. Він згодом добровільно відшкодував частину витрат на лікування потерпілого, а також витрати із транспортування та зберігання його пошкодженого транспортного засобу. Про вчинене обвинувачений в даний час жалкує, щиро кається.

Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманого обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів.

При цьому суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 близько 07 години 38 хвилин 01 березня 2019 року, керуючи в світлий час доби та в умовах достатньої видимості технічно справним автомобілем «ВАЗ-211540», н/з НОМЕР_1 , по вул. Вапняній в м. Одесі з боку вул. Дорожньої в напрямку 3-го Вапняного провулку, при наближенні до Т-образного перехрестя вулиць Хаджибеївської та Вапняної, впорушення п.п.12.1.,12.4.,12.9.«б» ПДР, вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволила безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, не впорався з керуванням автомобіля, допустив його виїзд на зустрічну смугу руху, чим здійснив зіткнення з рухаючим в попутному напрямку автомобілем «ВАЗ-21103», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП ОСОБА_4 спричинені середньої тяжкості за критерієм небезпеки для життя наступні тілесні ушкодження: переломи V-VІІ лівих ребр, забій обох легень, закритий перелом міжвиросткового підвищення правої великогомілкової кістки, накопичення крові в правому колінному суглобі, тромбоз підколінної вени, садна в ділянці правого колінного суглобу.
Вчинені ОСОБА_7 дії суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Судом розглянуто цивільний позов, заявлений до обвинуваченого потерпілим ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ПрАТ «Київський страховий дім», ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в уточненому розмірі 118281,64 грн та моральної шкоди в розмірі 100000 грн, який ОСОБА_7 визнав частково.

В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив про: 1) ринкову вартість пошкодженого автомобіля «ВАЗ-21103», н/з НОМЕР_2 , в розмірі 63219 грн, що підтверджено висновком автотоварознавчої експертизи від 14 липня 2019 року №6493; 2) витрати, пов`язані із безпосереднім проведенням даної експертизи, в розмірі 2000 грн, що підтверджено рахунком №61 та квитанцією №41 від 10 червня 2019 року; 3) вартість придбання медичних послуг, препаратів, лікарських засобів при проходженні лікування та реабілітації після ДТП, що фактично підтверджено в суді відповідними чеками, накладними, на загальну суму 54188,08 грн.

Обвинувачений пояснив про часткове добровільне відшкодування потерпілому вартості його лікування в розмірі 5004,85 грн, що підтверджено відповідними платіжними квитанціями та не заперечується в суді і ОСОБА_4 .

Представники третіх осіб, будучи належним чином сповіщеними про час і місце судового розгляду, до суду не прибули, будь-яких письмових пояснень не надали.

Вирішуючи зазначений позов в цій частині суд зазначає, що відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду. В силу положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Положеннями ст.ст.22 - 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентована і відповідальність страховика у разі настання відповідного страхового випадку.

Згідно полісу №АМ/3663947, укладеному 30 квітня 2018 року між ОСОБА_8 та Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім», останнє товариство є страховиком щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначеного страхувальника щодо шкоди, спричиненої третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «ВАЗ-211540», н/з НОМЕР_1 , з лімітами відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 200000 грн, заподіяну майну 100000 грн, франшиза 2000 грн.

Крім того, як вбачається з полісу №АМ/8334549, укладеному 18 листопада 2018 року між ОСОБА_7 та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», останнє товариство є страховиком щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначеного страхувальника щодо шкоди, спричиненої третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «ВАЗ-211540», н/з НОМЕР_1 , з лімітами відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 200000 грн, заподіяну майну 100000 грн, франшиза 2000 грн.

Таким чином, кожне із вищезазначених товариств повинно бути належним відповідачем у вимогах потерпілого про стягнення шкоди, заподіяної життю і здоров`ю в розмірі 200000 грн та майну в розмірі 100000 грн.

Оскільки заявлений потерпілим в суді розмір шкоди, заподіяної життю і здоров`ю, в частині витрат на лікування та реабілітацію (дорівнює 54188,08 грн), а також іншої майнової шкоди (дорівнює 65219 грн), повністю покривається вищезазначеними розмірами відповідних страхових відшкодувань, а добровільно відшкодована обвинуваченим матеріальна шкода (в розмірі 5004,85 грн) перевищує загальний розмір франшизи, то ОСОБА_7 стосовно заявлених до нього майнових вимог не є належним відповідачем, а відтак в задоволенні щодо нього позову в цій частині слід відмовити.

При вирішенні даної частини позову суд використовує відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, в провадженні №14-176цс18.

В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпілий в позовній заяві та усно в суді зазначив, що отримання тілесних ушкоджень призвело до фізичної шкоди його здоров`ю, порушення функції опорно-рухомого апарату, психологічного стресу, страху за життя і здоров`я, душевного болю, який з часом він продовжує відчувати, а також до моральних страждань, що порушило умови його повсякденного життя, позбавило можливості працювати за раніше обраною спеціальністю та примусило змінити роботу.

Викладені обставини підтверджено: висновком судово-медичної експертизи від 12 червня 2019 року №1101; численними листками непрацездатності, квитанціями, чеками, накладними на придбання медичних послуг, препаратів, лікарських засобів при проходженні лікування та реабілітації після ДТП; а також копією трудової книжки на ім`я потерпілого серії НОМЕР_3 .

Вирішуючи цю частину позову суд виходить із того, що при встановлених в суді обставинах отримання потерпілим ушкодження здоров`я в дорожньо-транспортній пригоді та наступного погіршення стану його здоров`я, з проведеним оперативним втручанням, з вини обвинуваченого, це безумовно, потягло для ОСОБА_4 позбавлення певних елементів благополуччя, а також до психологічних страждань і суттєвих негативних змін в його подальшому житті. Беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань потерпілого, обставини, при яких була спричинена йому моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненому, добровільно частково відшкодував заподіяну шкоду, а також враховуючи вимоги ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди в розмірі 50000 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

Процесуальні витрати, пов`язані з вартістю проведених експертиз в загальному розмірі 8792 грн, відповідно до положення ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття, факт першого притягнення до кримінальної відповідальності, добровільне часткове відшкодування спричиненої шкоди, а також публічне вибачення в суді перед потерпілим в якості обставин, які пом`якшують покарання.

Суд констатує про відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Суд також враховує дані про ОСОБА_7 , як про особу, яка має постійне місце проживання, офіційне працевлаштування, висловлені наміри якнайшвидшого відшкодування заподіяної шкоди у визначеному судом розмірі, висновок досудової доповіді про низькі рівні ризику повторного вчинення злочину та небезпеки для суспільства, а також позицію прокурора та потерпілого, які не вимагали призначення реального суворого покарання.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу. Окрім того, оскільки керуванням транспортного засобу є одним із джерел матеріального забезпечення обвинуваченого, суд вважає доцільним не позбавляти ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами.

Долю долучених до кримінального провадження речових доказів слід вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України, із скасуванням накладеного на них арешту.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 5100 (п`яти тисяч ста) грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в розмірі 8792 (восьми тисяч сімсот дев`яносто двох) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», код ЄДРПОУ 20602681, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», , відмовити.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів:
- автомобілі «ВАЗ-211540», н/з НОМЕР_1 , та «ВАЗ-21103», н/з НОМЕР_2 , - вважати повернутими відповідно ОСОБА_7 та потерпілому ОСОБА_4 ;
- диск з відеозаписом зберігати в матеріалах досудового розслідування.
Арешт, накладений на вищезазначені транспортні засоби скасувати.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1