ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 648/3497/19
Номер провадження : 11-кп/819/1131/19 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : про умовно-дострокове звільнення Доповідач: ОСОБА_2
від відбування покарання
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року грудня місяця 24 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Засудженого: ОСОБА_7

Захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції з ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10) матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 31 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 31 жовтня 2019 року задоволено клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцево Донецької області, розлученого, маючого на утриманні двох дітей, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , засудженого вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року за ч.4 ст.186, ч.1 ст.304, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України, від відбування покарання, призначеного вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 6 (шість) місяців, умовно-достроково на 2(два) роки 5 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів.
В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою і такою, яка підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі суду, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своєї апеляції послався на те, що наведені в характеристиці доводи сумлінної поведінки та ставлення до праці засудженого ОСОБА_7 , відповідно до ст.9 та ч.3 ст.107 КВК України, є безпосереднім обов`язком кожного засудженого.

Крім того, вважає, що суд повинен був взяти до уваги, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.304, ч.1 ст. 263, ч.1 ст.70 КК України, тобто за вчинення тяжких злочинів, у томі числі за втягнення неповнолітнього у злочину діяльність. Вироком суду від 20.04.2017 року на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 було зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.05.2016 по день набрання вироком законної сили, а саме до 05.01.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що безумовно не є підставою для відмови в задоволенні клопотання захисника, але вказує на те, що засуджений хоч і формально підпадає під п.2 ч.3 ст.81 КК України за строком відбутого покарання, проте таке право він отримав у зв`язку зі змінами до КК України щодо порядку зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання за рішенням суду, фактично відбувши меншу частину призначеного покарання, ніж передбаченого ст.81 КК України.

Стосовно заохочень, то всі вони були отриманні за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, тобто зазначені заохочення жодного відношення до ставлення до праці не мають, а приймання участі в роботах з благоустрою установи та дотримання правил поведінки, відповідно до ч.1 ст.9 та ч.3 ст.107 КВК України, є обов`язком засудженого і не є безумовною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення.

Натомість матеріали справи свідчать, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення. Так, ОСОБА_7 перебуваючи під вартою з червня 2016 року був працевлаштований лише з жовтня 2018 року, тобто більше ніж два роки він не тільки не виявляв бажання щодо працевлаштування, а і допускав порушення вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення.

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо вжиття засудженим заходів, спрямованих на відшкодування завданої злочином шкоди у розмірі 110236,32 грн. Посилання на те, що до установи виконання покарань не надходили виконавчі листи не може бути обґрунтованою обставиною для неможливості невідшкодування вищезазначених витрат, оскільки засудженому безпосередньо про це було відомо.

Вважає, що висновки суду про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення є передчасними та викликають сумніви, при прийнятті рішення не враховано поведінку засудженого за весь період відбування покарання, оскільки факт його виправлення судом обґрунтовано на поведінці засудженого незадовго до розгляду судом матеріалів про його умовно-дострокове звільнення.

Просить ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 31.10.2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.04.2017 року, відмовити.

На апеляційну скаргу прокурора захисник засудженого адвокат ОСОБА_9 подала заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 31.10.2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію, засудженого та його захисника, які просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 26.05.2016 року. За час перебування в СІЗО м. Миколаєва, Кіровоградської УВП №14 та СІЗО м. Херсона допустив два порушення режиму відбування покарання за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, стягнення на даний час погашені згідно чинного законодавства, адміністрацією установи не заохочувався. В Державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10)» ОСОБА_7 відбуває покарання з 16.05.2018 року. За період відбування покарання в дільниці ресоціалізації установи один раз порушив вимоги режиму утримання за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, стягнення на даний час зняте згідно чинного законодавства. З перших днів перебування у вказаній установі виявив бажання працювати та був працевлаштований у виробничій зоні установи на дільниці пилорами, приймав участь у ремонтних роботах відділення та прилеглої території. За постановою начальника установи 17.05.2019 року ОСОБА_7 був переведений до дільниці соціальної реабілітації ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», де був працевлаштований на контрагентському об`єкті ТОВ «ТПК «Херсонський ливарний завод», має 5 заохочень. До виконання робіт із благоустрою дільниці ставився з розумною ініціативою, поставлені завдання виконує своєчасно, за складом характеру завжди спокійний та врівноважений, за вольовими якостями цілеспрямований, самостійний, по відношенню до своєї особистості вимогливий, по відношенню до представників адміністрації ввічливий, тактовний, на заходи виховного впливу реагує, дотримується всіх вимог санітарної та особистої гігієни.

Разом з цим, в матеріалах справи також містяться данні про те, що протоколами від 26.06.2018 та 24.07.2018 року ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, як такому, що не став на шлях виправлення. Крім того, в місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 26.05.2016 року, а працевлаштувався він лише з жовтня 2018 року. Посилання в оскаржуваній ухвалі на позитивну характеристику засудженого, його працевлаштування, дотримання порядку не є такими, що доводять факт виправлення ОСОБА_7 , а наявність п`яти заохочень не свідчать про його сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, оскільки заохочення він отримав напередодні настання пільги, а саме : 05.11.2018, 04.02.2019, 10.04.2019, 25.07.2019, 15.10.2019, тобто не на протязі всього відбування покарання, починаючи з 03.06.2016 року.

З наявної в матеріалах справи характеристики на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що його було переведено до дільниці соціальної реабілітації, але це жодним чином не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження, а зазначені вище обставини в їх сукупності, свідчить про те, що ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення, відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом, відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд безпідставно звільнив засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, тому апеляція прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 31 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 6 (шість) місяців, умовно-достроково на 2(два) роки 5 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ( три підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2