Справа № 365/611/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2,

секретарі ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 вересня 2019 року за № 0000066 за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Великий Крупіль, Київської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2008 року за ч. 2 ст. 186 КК України; вироком Згурівського районного суду Київської області від 24 грудня 2009 року за ч. 3 ст. 185, ст.71 КК України; вироком Баришівського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ст.71 КК України; вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 289, ч.2 ст.185, ст.70 КК України; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 395 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 встановлено адміністративний нагляд терміном на два роки з обмеженнями, передбаченими ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі», а саме: заборона залишати своє місце проживання із 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку кожної доби; заборона відвідування місця, де дозволена торгівля та розпивання спиртних напоїв; чотири рази на місяць з`являтися на реєстрацію до ВП ГУ національної поліції; заборона виїзду за межі місця проживання без дозволу ВП ГУ Національної поліції.

04 січня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з Державної установи «Бучанська виправна колонія № 85» по відбуттю строку покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В день звільнення, тобто 04 січня 2019 року ОСОБА_1 під підпис ознайомлено з ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2018 року про встановлення відносно нього адміністративного нагляду, попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 395 КК України за порушення правил встановленого нагляду та зобов`язано прибути і зареєструватися в триденний термін, не пізніше 08 січня 2019 року у Згурівське відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області.

Разом з цим, ОСОБА_1 прибув до Згурівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області 15 січня 2019 року, де його взято на реєстраційний облік. Цим самим, ОСОБА_1 порушив п. «а» ч. 1 ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», щодо прибуття у визначений установою виконання покарань термін в обране ним місце проживання і реєстрації в органі Національної поліції.

30 серпня 2019 року ОСОБА_1 , будучи належним чином ознайомленим з вимогами ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2018 року про встановлення адміністративного нагляду та встановленими відповідно до неї обмеженнями, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин, самовільно, без дозволу Згурівського відділення поліції Переяслав- Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області, умисно залишив місце свого постійного проживання в с. Великий Крупіль, Згурівського району Київської області та поїхав до м. Києва, де перебував до 18 жовтня 2019 року.

18 жовтня 2019 року працівниками СВ Дніпровського УП ГУ НІГ в м. Києві ОСОБА_1 затримано за підозрою у вчинені ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке він вчинив на території Дніпровського району м. Києва.

В подальшому ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, напередодні звільнення з виправної колонії, де він відбував покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року, відносно нього буловстановлено адміністративний нагляд з певними обмеженнями, які були доведені до його відома, серед яких, зокрема була заборона виїзду за межі проживання без дозволу відповідного органу Національної поліції України. З 30 серпня 2019 року без відповідного дозволу він перебував в м. Києві, де в подальшому за вчинення злочинів був затриманий працівниками поліції.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.395 КК України, а саме - у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_1 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_1 суд визнає щире каяття у вчиненні злочину, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_1 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецедив злочинів.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_1 на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується з негативної сторони, спосіб життя (раніше судимий, офіційно не працює, неодружений, має задовільний стан здоров`я, на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 395 КК України у виді арешту.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_1 у виді арешту пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Крім того, з урахуванням наявності вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року та скоєння нового злочину обвинуваченим за даним вироком до постановлення попереднього вироку, суд призначає остаточне покарання ОСОБА_1 , у порядку ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року, із застосуванням вимогст. 72 КК України

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Також слід зазначити, що відповідно до п.21. Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» п ри вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені - відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені - відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 395 КК України та призначити покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком

Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року, остаточно призначити ОСОБА_1 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 - відраховувати з моменту його затримання, а саме з 18 жовтня 2019 року.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя