Ухвала
Іменем України
7 травня 2020 року

м. Київ
справа № 606/629/19

провадження № 51-2176 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст.125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 020 грн.

Апеляційний суд Тернопільської області ухвалою від 12 лютого 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 змінив в частині вирішення цивільного позову. Стягнув з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 1 393 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7 000 грн моральної шкоди в решті вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 26 січня 2019 року, приблизно о 12:40, перебуваючи у приміщенні магазину на території АЗС «ОККО» в м. Теребовлі на вул. Князя Василька, 121, внаслідок словесної суперечки, що раптово виникла між ним та потерпілим ОСОБА_4 , умисно наніс йому два удари кулаком по лівій частині обличчя, в результаті чого потерпілий отримав легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпілий не оспорює факту вчинення ОСОБА_5 злочину, але оспорює та заперечує кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 125 КК, вважає, що в діях останнього є склад злочину, передбачений ст. 296 КК, зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази свідчать про те, що засуджений вчинив хуліганство. Вважає, що місцевий та апеляційний суди безпідставно дійшли висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення на його користь коштів на відшкодування матеріальної шкоди.Просить скасувати вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності, і є обґрунтованим.
Доводи касаційної скарги потерпілого про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій ч. 2 ст. 125 КК при кваліфікації дій засудженого є неспроможними.
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги потерпілого убачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірку в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , які показали, що 26 січня 2019 року на території АЗС «Окко» між потерпілим ОСОБА_4 та засудженим ОСОБА_5 виник конфлікт, внаслідок якого останній наніс удар в обличчя потерпілого, причиною конфлікту стало образливе висловлювання потерпілого в адресу ОСОБА_5 на його запитання щодо характеристик автомобіля марки Пежо.

Відповідні показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Дослідивши вказані докази, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_5 у заподіянні ОСОБА_4 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК кваліфіковані правильно.
Крім того, аналогічні за змістом доводи потерпілого у частині доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, переглядалися в апеляційному порядку. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні вищезазначеного злочину відповідають фактичними обставинами справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків.
Щодо доводів потерпілого про неправильне розв`язання цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає таке.
Усупереч доводам у скарзі, заявлений потерпілим позов суд вирішив із додержанням правил глави 9 КПК, з урахуванням положень статей 23, 1167 ЦК та ст. 81 ЦПК.
Суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 393 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, оскільки саме такий розмір шкоди був підтверджений потерпілим.
Апеляційний суд, перевіривши вирок суду першої інстанції, відповідно до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення.Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим не має.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3