Справа № 522/1073/20
Провадження №1-кп/522/313/20
УХВАЛА
24 січня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006306 від 27.11.2019 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Очамчилі, Абхазія, Грузія, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 5 ст. 185 КК України, раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії, уродженця м. Окумі, Кальський район, Абхазія, Грузія, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має посвідку на тимчасове мешкання на території України, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006306 від 27.11.2019 рокувідносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Очамчилі, Абхазія, Грузія, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії, уродженця м. Окумі, Кальський район, Абхазія, Грузія, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має посвідку на тимчасове мешкання на території України, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акту не пізніше п`яти днів з дня його надходження, суддя призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
Ухвалою суду від 22.01.2020 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0006306 на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.
Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ризики, передбачені у п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, ще мають місце, і на обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 посилається на те, що існує необхідність запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики не доведені та висунуте обвинувачення необґрунтоване і безпідставне, просили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілий в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, за визначенням ЕСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у пп. с п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Підозра, висунута ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Таким чином, суддя вважає, що під час судового засідання доведені конкретні обставини, які свідчать про вірогідну причетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, підозру в яких йому висунуто.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є запобігання спроб переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений не має офіційного місця роботи, отже не володіє стабільним джерелом прибутків, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного корисливого кримінального правопорушення, і сукупність цих обставин вказує на наявність ризиків щодо ухилення від суду чи перешкоджання кримінальному провадженню у будь-який спосіб.
Прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо доказів, які свідчать, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне розмір застави не визначати, в зв`язку з тим, що в даному випадку ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.
Крім того, у підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про призначення медичного обстеження обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки його стан здоров`я погіршується.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав дане клопотання, просив призначити відповідне медичне обстеження.
Заслухавши учасників процесу, вивчивши доводи клопотання, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з частиною 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимогКонституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтею 206 КПК України визначено загальні обов`язки суду щодо захисту прав людини.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Як зазначив ЄСПЛ у справі «Коваль проти України», незважаючи на те, що стаття 3 Конвенції не може тлумачитись як така, що закріплює загальний обов`язок звільнення затриманих у зв`язку зі станом здоров`я, вона покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі, наприклад, шляхом надання їм необхідної медичної допомоги.
Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.
Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, яке дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених (далі Порядок).
Пунктом 2.3 зазначеного Порядку передбачено, що медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.
Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.
Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Поряд із цим, відповідно до п. 2.6 зазначеного Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.
Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Пунктом 2.7 Порядку передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.
Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Підсумовуючи все вищевикладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, Конституції України, суд вважає, що в даному випадку можливо застосувати норму пункту 1 частини 6ст. 206 КПК України судом та доручити начальнику Одеської установи виконання покарань управління ДПтС України в Одеській області №21 негайно організувати та забезпечити медичне обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178,194, 197, 206, 291, 314-317, 369-372, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , громадянина Грузії, ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) діб в Одеському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області.
Розмір застави не визначати.
Строк дії запобіжного заходу обчислюється з моменту винесення ухвали суду, тобто з 24 січня 2020 року по 23 березня 2020 року включно.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про призначення медичного обстеження, задовольнити.
Доручити начальнику Одеської установи виконання покарань управління ДПтС України в Одеській області №21 негайно організувати та забезпечити медичне обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104.
Копію ухвали направити начальнику Одеської установи виконання покарань управління ДПтС України в Одеській області №21 для негайного виконання.
Про результати виконання ухвали повідомити у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання копії даної ухвали.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 27.01.2020 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3