Справа № 487/7808/19
Провадження № 1-кп/487/379/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосілка Макарівського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Потерпіла ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 25.05.2019 виїзджала за межі території України на тривалий час та з метою догляду за вказаним будинком залишила ключі обвинуваченому ОСОБА_4 .
Знаходячись за вказаною адресою у проміжок часу між 25.05.2019 та 26.05.2019 у ОСОБА_4 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_5 та відсутністю уваги інших осіб, обвинувачений ОСОБА_4 таємно, шляхом вільного доступу, викрав із приміщення вказаного будинку монітор 19TFT-LCD BENQ G900, вартістю 235 гривень, та піч мікрохвильову GORENJE MO-17MW, вартістю 347 гривень.
Після цього ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 582 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав в повному обсязі, щиро розкаявся, просив суд не позбавляти його волі. Пояснив, що дійсно викрав монітор та мікрохвильову піч, що належать потерпілій ОСОБА_5 , які в подальшому здав до ломбарду, де отримав близько 500 грн.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні 28.01.2020р. пояснювала, що обвинувачений проживав у неї в квартирі на час її відсутності в країні з 26.05.2019р. по 23.08.2019р., доглядав за будинком. Коли вона повернулась додому, обвинуваченого не було, в будинку був безлад, зникли мікрохвильова піч, монітор та деякі інші речі. Обвинувачений повернув їй мікрохвильову піч та сплатив 2000 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, здійснивши подальший розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував думку учасників судового розгляду, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною, а також роз`яснив їм наслідки такого розгляду справи, а саме що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи досліджені по справі докази, зокрема, покази потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню, відповідно до якого 24.08.2019р. було зареєстроване кримінальне провадження №0003337 за заявою ОСОБА_6 від 23.08.2019р., яка просила вжити заходів до ОСОБА_4 , який, проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 25.05.2019 по 23.08.2019 таємно викрав майно, спричинивши матеріальну шкоду на суму близько 10 000 грн., суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у викраденні майна потерпілої ОСОБА_5 , а дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за частиною 1 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.1 ст. 185 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого: ОСОБА_4 раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, перебуває на обліку в Вознесенській міськрайонній філії Миколаївського обласного Центру зайнятості з 27.01.2020 року як безробітний, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе з призначенням покарання у виді штрафу, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім.
Судом встановлено, що у даній справі ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України у травні 2019 року. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 засуджений 23.10.2019 року вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Однак, оскільки виходячи з положень ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають, ці покарання підлягають самостійному виконанню.
Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів й за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного виконання цих покарань. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові провадження № 51-8492км18 (справа №756/2336/17-к) від 03 квітня 2019 року.
Таким чином, остаточне покрання ОСОБА_4 повинно бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази і судові витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, су,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 4 ст. 70, з урахуваннням положень ч. 3 ст. 72 КК України, визначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді 3 років позбавлення волі, від відбування якого його звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, призначене за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.10.2019 року, та у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, призначеного за цим вироком.
Покарання у виді штрафу, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.02.2020 року, виконувати самостійно.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1