Справа № 199/2277/20
УХВАЛА
іменем України

2020 року квітня місяця 17 дня м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровськ, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, на утриманні маючого малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,

якому 17.04.2020 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання слідчого Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 17.04.2020, погодженого з повноважним прокурором, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовується тим, що 15.04.2020 у період часу з 05 години 53 хвилин до 07 години 32 хвилин слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, при проведенні санкціонованого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності двох понятих в ході даного обшуку в одній із кімнат в шафі було виявлено та вилучено предмет схожий на гранату типу Ф-1.

Згідно з висновком судової експертизи зброї № 19/104-11/1/106 від 15.04.2020, вилучений за адресою: АДРЕСА_1 , являються: - конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин. Наданий на дослідження корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 придатний до виробництва вибуху.

16 квітня 2020 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 об`єднано матеріали кримінальних проваджень № 0002065 від 16.12.2019 та №000594 від 15.04.2020.

17 квітня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 187 та ч.1 ст. 263 КК України.

Досудовим слідством в рамках кримінального провадження № 0002065 від 16.12.2019 встановлено, що 15.12.2019, близько 23:00 години, потерпілий ОСОБА_8 разом із ОСОБА_4 та його братом ОСОБА_9 розпивали алкогольні напої за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі цього ж дня, 15.12.2019 приблизно о 23 годині 30 хвилин, в ході розпиття алкогольних напоїв, ОСОБА_9 побачив на ОСОБА_8 золоті вироби, а саме: золотий ланцюг із хрестом, який перебував у нього на шиї та золоту обручку одягнену на безіменний палець лівої руки, а також припустив, що він має при собі грошові кошти. Керуючись корисливим умислом, ОСОБА_9 запропонував своєму брату ОСОБА_4 спільно вчинити напад, спрямований на заволодіння майном потерпілого, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

В цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел спрямований на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_8 поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи який він на пропозицію свого брата та дав свою добровільну згоду на вчинення вказаного злочину.

Далі, в цей же день, близько 23 години 40 хвилин реалізуючи свій спільний злочинний умисел спрямований на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , поєднаний із насильством, небезпечний для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 підійшов до потерпілого, який сидів на стільці та наніс йому кулаком своєї правої рукою один удар в область лівої частини обличчя. Від вказаного удару ОСОБА_8 впав спиною на підлогу, після чого до нього підбіг ОСОБА_4 та відповідно до відведеної йому ролі наніс кулаком своєї правої руки не менше дев`яти ударів в область лівої частини обличчя та не менше шести ударів своєю правою ногою в область тулубу справо. Після цього ОСОБА_9 знову наніс кулаком своєї правої руки не менше десяти ударів потерпілому ОСОБА_8 в область обличчя, з ліво та своєю правою ногою в область тулубу та голови, з ліво. Далі ОСОБА_9 схопив своєю правою рукою золотий ланцюг із хрестом, який перебував на шиї потерпілого ОСОБА_8 та почав тягнути його вбік і в гору, намагаючись його зірвати, в результаті чого потерпілий втратив свідомість. Через декілька секунд ОСОБА_8 прийшов до тями та побачив, що ОСОБА_9 продовжує зривати з його шиї вищевказаний золотий ланцюг із хрестом, а ОСОБА_4 , перебуваючи справо від нього, знімає із його безіменного пальця золоту обручку. Побачивши, що потерпілий прийшов до тями, ОСОБА_4 наніс йому один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя, з право в результаті чого він втратив свідомість.

Доводячи спільний злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 діючи в групі з ОСОБА_9 , спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження, небезпечні для життя чи здоров`я особи, зняли з його шиї золотий ланцюг вагою 72 гр. 585 проби із золотим хрестом вагою 16 гр. 585 проби, із безіменного пальця правої руки золоту обручку вагою 12 гр. 585 проби, обшукали вміст кишень та з правого карману одягнених на потерпілому штанів заволоділи грошовими коштами у розмірі 12 000 гривен та мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi Note 5 3/32 GB Black».

Своїми умисними діями ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозгової травми струсу головного мозгу, параобітальних гематом праворуч та ліворуч, субконюнктивальних крововилив правого та лівого ока, з розвитком травматичного конюктивиту обох очей, саден та підшкіряних гематом м`яких тканин волосистої частини голови, рубця на злизовій оболонці верхньої губи ліворуч, що може бути наслідком загоєння поверхневої рани чи глибокого садна.
Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травматичного предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів).
Враховуючи характер, локалізацію та ступень ознак загоєння виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування МКЛ №6, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.
Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 769-20 від 25.02.2020 вартість золотих виробів та мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 5 3/32 GB Black» становить 124 924 гривень, таким чином потерпілому ОСОБА_8 було завдано матеріальних збитків на загальну суму 136924 гривен.

15.04.2020 о 05:52 годині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

17.04.2020 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187 та ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, та наявність ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено строк покарання до 10 років, а тому тяжкість покарання обґрунтовує ризик переховуватися від слідства. Крім того, потерпілій ОСОБА_10 телефонував ОСОБА_9 та пропонував забрати заяву на нього та брата ОСОБА_4 , що свідчить про вплив на свідка, як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти клопотання слідчого щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дитина, інша донька проживає з ним, проте вона повнолітня. Він, хоча і не офіційно, проте працює і займається вантажними перевозками. Крім того пояснив, що з пред`явленою підозрою він не погоджується, оскільки гранати у нього ніколи не було, її було вилучено з дитячої кімнати у дитячій тумбочці. Щодо подій 15.12.2019, то дійсно він з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 находилися у ОСОБА_9 вдома. У ОСОБА_9 і ОСОБА_8 виникла суперечка, ОСОБА_9 приревнував свою дружину до ОСОБА_8 і у них виникла бійка. Він почав рознімати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і отримав удар від останнього. Він також у відповідь наніс один удар рукою ОСОБА_8 і пішов до батька, який проживає рядом з ОСОБА_9 . Що було далі між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 він не бачив і не знає. Золотих речей, телефону та грошей він у ОСОБА_8 не брав.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки прокурором не доведено ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Так, гранату найшли у малолітньої дитини у тумбочці у дитячій кімнаті, де остання гралася, і 15.04.2020 пред`явили підозру у відсутності адвоката. Наразі ОСОБА_4 не допитаний у якості підозрюваного і сторона захисту не мала можливості надати свої докази на переконання його невинуватості. Що стосується підозри по ч.2 ст.187 КК України, то пояснила, що події відбувалися півроку потому і жодного разу ОСОБА_4 до поліції не викликався, а тому ризик переховуватися від органів слідства не доведений. Крім того, органом досудового розслідування не доведено ризик впливу на свідка ОСОБА_10 з боку ОСОБА_4 . Те, що їй дзвонив ОСОБА_9 ніяк не може свідчити про ризик впливу на свідка з боку ОСОБА_4 . Крім того, підозра по ч.2 ст.187 КК України пред`явлена лише 17.04.2020. Також пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 між собою півроку вже не спілкуються. Просила суд врахувати, що підозрюваний має неофіційну роботу, на утриманні малолітню дитину, проживає з дружиною, двома дітьми, позитивно характеризується за місцем проживання. Крім того, під час обшуку квартири ОСОБА_4 жодної речі, яка б належала ОСОБА_8 , не вилучено. За таких обставин, просила обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, оскільки після закінчення карантину ОСОБА_4 необхідно утримувати сім`ю.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , приходжу до наступних висновків.

Так, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002065 від 16.12.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зафіксовано, що до АНД ВП ДВП звернувся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та просив прийняти заходи до невстановлених осіб, які 15.12.2019 близько 22.00 години по вулиці Рабкорівській, 26, за попередньою змовою вчинили розбійний напад на заявника (ЖЄО №40553).

В ході розслідування кримінального провадження №0002065 від 16.12.2019, правова кваліфікація ч.2 ст.187 КК України, було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено предмет за зовнішніми ознаками схожий на корпус гранати (ЖЄО №12094), про що 15.04.2020 внесено відомості до ЄРДР.

Про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повідомлено 15.04.2020.

Про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 та ч.1 ст.263 КК України, повідомлено 17.04.2020.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Відповідно до п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov проти Росії § 140). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov проти Росії, § 183; Lelievre проти Бельгії, § 97; Shabani проти Швейцарії, § 62).

Отже, суд повинен розглянути можливість застосування менш інтрузивних заходів, ніж тримання під вартою (Ambruszkiewicz проти Польщі, § 32).

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Сама лише навіть наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично обґрунтовано лише у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини. Проте, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки органом досудового розслідування не доведено переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0002065 від 16.12.2019 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України, а також вплив саме ОСОБА_4 на свідка ОСОБА_10 .
Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя повинен врахувати дані про особу підозрюваного. Так, ОСОБА_4 має достатні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрацію, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.
Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.110,131,132,176,177,178,181,183,184,186,193,ч.4 ст.194, ст.ст.195, 196, 197, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово без дозволу слідчого, прокурора або суду строком до 13 червня 2020 року включно.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою, утримуватись від спілкування з можливим іншим підозрюваним ОСОБА_9 , свідком ОСОБА_10 , потерпілим ОСОБА_8 , не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово з 17 квітня 2020 року по 13 червня 2020 року включно.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом встановити до 13 червня 2020 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

17.04.2020