Справа № 464/4643/18
пр.№ 1-кп/464/61/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0002469, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2018,що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Чорнушовичі, Пустомитівського району Львівської області,, що має вищу освіту, без визначеного місця проживання, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України є такою, що не має судимості,

у скоєнні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 03.08.2018, близько 13:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 під час конфлікту із потерпілою ОСОБА_5 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень, умисно схопила потерпілу обома руками за шию та почала душити. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 умисно схопила обома руками за плече лівої руки потерпілу ОСОБА_5 та в подальшому за кисть лівої руки, після чого відпустивши умисно завдала декілька ударів рукою в область плеча лівої руки та лиця. Через короткий проміжок часу схопила за волосся ОСОБА_5 та почала тягнути.

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_4 спричинила потерпілій ОСОБА_5 , згідно записів травматологічного пункту множинні забійні садна обличчя, шиї зліва, лівого плеча, лівої кисті.

На час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_5 виявлено дві плями на шкірі лівого плеча - сліди загоєних саден. Садна утворились від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, могли виникнути від контакту з вільними краями нігтьових пластинок пальців, які не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому їй злочині не визнала повністю. Щодо обставин вчиненого злочину, повідомила, що 03.08.2018, близько 13:00 год., неподалік будинку №1, що по вул. Кавалерідзе у м. Львові її зустріла ОСОБА_5 , яка, вимагаючи повернення боргу, голосно кричала на неї, обзивала, потім схопила її руками за волосся, нагнула до землі, спричиняючи їй біль. Вона намагалася вирватися з рук ОСОБА_5 , при цьому могла завдати ОСОБА_5 шкоди. Потім їх розняли два чоловіки. Вона оборонялася від дій ОСОБА_5 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї винуватості в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю та об`єктивно стверджується зібраними в ході судового слідства доказами:

особистими показами обвинуваченої, надані нею в судовому засіданні;

повідомленням від 03.08.18 зі служби 102 про побиття ОСОБА_4 ОСОБА_5 (а.с. 98);

даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03.08.18, згідно якого ОСОБА_5 повідомила про те, що ОСОБА_4 нанесла їй тілесні ушкодження (а.с.99).

показаннями потерпілої ОСОБА_5 даними в судовому засіданні про те, що 03.08.2018, близько 13:00 год., неподалік будинку №1, що по вул. Кавалерідзе у м. Львові вона зустріла ОСОБА_4 , вони, почали сваритися за борг, ОСОБА_4 почала шарпати та бити її руками по різних частинах тіла. Вона, намагаючись вирватися з рук ОСОБА_4 , голосно кричала та кликала поліцію. Потім їх розняли невідомі чоловіки. Після того приїхала поліція, який вона повідомила про обставини її побиття. Під час сварки ОСОБА_4 вибила з її рук телефон, який пошкодився в результаті падіння. Діями ОСОБА_4 їй спричинена матеріальна шкода на суму 1500 грн. та моральна шкода на суму 15000грн. Просила позов задовольнити;

показаннями свідка ОСОБА_6 даними в судовому засіданні про те, що він працює чоботарем, в 2018 році від клієнтки почув, що неподалік будинку АДРЕСА_2 б`ються жінки. Вийшов подивитися. Побачив, що неподалік цього будинку стоять дві жінки, а між ними два чоловіки. Серед жінок він впізнав ОСОБА_4 ;

показаннями свідка ОСОБА_7 працівник УПП, даними в судовому засіданні про те, що приїхали на виклик, бачив подряпини на шії ОСОБА_5 та пояснювала, що тілесні ушкодження їй завдала ОСОБА_4 ;

показаннями свідка ОСОБА_8 даними в судовому засіданні про те, що знаходився в кафе, почув « ОСОБА_9 не бий мене», вийшов з теріторії кафе побачив жінки шарпалися він розняв їх бачив що ОСОБА_10 вдарила ОСОБА_5 , бачив поцарапану шию потерпілої. Після того, як він розняв жінок. ОСОБА_4 продовжувала наносити удари.

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21.12.18, за змістом якого проводилось відтворення подій котрі відбулися 3 серпня 2018р., близько 13:00 год., неподалік будинку №1, що по вул. Кавалерідзе у м. Львові, за участі потерпілої ОСОБА_5 , яка, повідомила про час, місце та обставини спричинення їй ОСОБА_4 тілесних ушкоджень(а.с.103-104);

довідкою № 160 від 3 серпня 2018р., відповідно до якої, при зверненні ОСОБА_5 до міського травматологічного пункту №2 м. Львова черговим лікарем при обстеженні в неї були виявлені: множинні забійні садна обличчя, шиї зліва, лівого плеча, лівої кисті (а.с.100);

висновком судово-медичної експертизи № 796 з якого убачається, що відповідно до записів довідки №160 видно, що гр. ОСОБА_5 3 серпня 2018р. зверталася в ТП №2 м. Львова, де була обстежена лікарем і приводу: «Множинні забійні садна обличчя, шиї зліва, лівого плеча, лівої кисті». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлені 2 плями на шкірі лівого плеча - сліди загоєних саден. Садна утворились від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, могли виникнути від контакту з вільними краями нігтьових пластинок пальців 3 серпня 2018р., як вказує потерпіла, і відносяться до легкого ступеня тяжкості (а.с.103-104);

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченої та досудова доповідь (а.с.57-58, 117-133).

Відповідно до ст.22 КПК України судом створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченої в межах пред`явленого їй обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Проаналізувавши і оцінивши вищевикладені докази в їх сукупності суд вважає, що вина підсудної ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в описовій частині вироку, доведена повністю.

Те, що ОСОБА_4 3 серпня 2018р. спричинила ОСОБА_5 тілесні ушкодження підтверджується частково її поясненнями, показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 а також довідкою міського травматологічного пункту №2 м. Львова № 160 від 3 серпня 2018р.та висновками судово-медичної експертизи № 796.

Вказані докази суд вважає достовірними, так як вони відповідають фактичним обставинам, узгоджуються між собою та іншими доказами, тому суд кладе їх в основу вироку, розглядаючи покази обвинуваченої ОСОБА_4 , як тактику її захисту.

Суд звертає увагу, що протягом судового розгляду обвинувачена не висловлювала сумнівів щодо достовірності даних у досліджених доказах та не заявляла відповідних клопотань.

Розглядаючи питання достатності доказів, узгодження із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», суд враховує наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄС від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).

Із сукупності зазначених ознак та неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, випливає, що винуватість ОСОБА_4 , яка притягується до кримінальної відповідальності, за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, доведена «поза розумним сумнівом».

Аналізуючи покази обвинуваченої щодо заперечення своєї вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд приходить до висновку, що такі є частково неправдивими та частково не відповідають зібраним об`єктивним доказам по справі.

Показання обвинуваченої в тій частині, що в її діях мала місце необхідна оборона, суд оцінює критично.

Частиною 1 статті 36 КК України встановлено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Суд вважає, що стороною захисту не надано доказів, які б підтвердили версію обвинуваченої щодо того, що вона діяла у стані необхідної оборони і які б спростовували висновки суду.

ОСОБА_4 не надано жодних доказів того, що 3 серпня 2018р. ОСОБА_5 спричинила їй будь-які тілесні ушкодження.

Крім того, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні стверджував про те, що після того, як він розняв жінок, ОСОБА_4 продовжувала наносити удари потерпілій. Пояснення останнього також свідчать про те, що реальне посягання з боку ОСОБА_5 було відсутнє, а по тому, на думку суду, вона діяла не у стані необхідної оборони.

Невизнання ОСОБА_4 своєї вини є голослівним, жодними належними і допустимими доказами у розумінні ст.84 КПК України не підтвердженим та таке, що спростовується вищенаведеними даними та встановленими у суді обставинами. На думку суду пояснення ОСОБА_4 , котрі дані нею в суді, спрямовані на намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

ОСОБА_4 заявлено про порушення права на захист під час досудового слідства.

З досліджених судом пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваної та протоколу роз`яснення права на захист убачається, що ОСОБА_4 в ході досудового слідства роз`яснювалося право на захист, в тому числі, безоплатно за рахунок держави, але вона відмовилася скористатися цім правом та бажала захищати себе самостійно, без участі адвоката (а.с.153-157).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, про відсутність порушень під час досудового розслідування в даному випадку норм КПК України.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 своїми діями вчинила умисне легке тілесне ушкодження,.

Ці дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії невеликої тяжкості, обставини справи, особу обвинуваченої, яка відповідно до ст.89 КК України не судима, не працює, має на утриманні дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, її сімейне і матеріальне становище, наслідки, що настали, її поведінку та оцінку скоєному, форму вини.

Відповідно до ст.50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Згідно досудової доповіді філії ДУ «Центр пробації» ризик вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній; виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, також характер, ступінь та обставини її участі у вчинені злочину, історію правопорушень, дані про особистість обвинуваченої та спосіб її життя, висновки ДУ «Центр пробації», а також поведінку потерпілої, яка, на думку суду, стала ініціатором конфлікту, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за скоєний злочин покарання, передбачене ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робот, а не інше покарання.

Дана міра покарання відносно обвинуваченої, на думку суду, є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченої.

При розгляді цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1500 грн. та моральної шкоди у сумі 15 000,00 грн., суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1, 2ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, враховуючи, що цивільним відповідачем ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду ОСОБА_5 в результаті вчинення кримінальної правопорушення (злочину), в судовому засіданні повністю підтверджено вартість шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням (злочином), при обставинах, викладених в обвинувальному акті, що цивільним позивачем не оспорюється, визнається в повному обсязі, тому суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі, підтвердженому довідкою СЦ ФОП ОСОБА_11 в сумі 1500 грн.

Разом з тим, при розв`язанні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного.

Так, відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що вина ОСОБА_4 спричиненні неправомірних дій цивільному позивачу ОСОБА_5 підтверджується фактичними обставинами справи. Винні дії відповідача знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу, суд вважає, що моральна шкода , в даному випадку, це втрати немайнового характеру, які цивільний позивач зазнав внаслідок моральних страждань, заподіяних їй незаконними діями відповідача, тож, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру і глибини моральних страждань, яких зазнав цивільний позивач, суд дійшов висновку щодо стягнення на користь цивільного позивача у відшкодування моральної шкоди грошей в сумі 1000грн.

При вирішенні питання про речові докази, суд враховує, що останніх у справі немає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робот на строк 100 годин.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 1500грн., моральної шкоди 1000грн. В задоволенні решти вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Сихівський районний суд м.Львова області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку, визначеному КПК України.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1