ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/125/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000026 від 02.01.2016 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого приймальником вторинної сировини, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , синдром залежності, раніше судимого:
-03.04.2013 р. Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі;
-27.03.2014 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, 71 КК України до 2 років позбавлення волі;
-13.07.2015 р. Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_8 , а саме: в квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, внаслідок раніше виниклих неприязних відносин на побутовому рівні, наніс два удари по голові ОСОБА_8 , заздалегідь приготувавши для цієї мети предмет, схожий на металеві «нунчаки», завдавши потерпілому ОСОБА_8 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у виді двох забійних ран тім`яної ділянки, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу та втратив свідомість.
Таким чином, ОСОБА_6 завдав потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України не визнав та суду пояснив, що його сестра ОСОБА_9 разом із матір`ю святкували новий 2016 рік у співмешканця сестри - ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 . Він разом з дружиною святкували новий рік у себе в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Під ранок 01.01.2016 р., коли він спав, його розбудив плач матері. Також в кватирі знаходився його брат ОСОБА_7 . На питання, що трапилось, його матір розповіла, що її та його сестру побив співмешканець сестри ОСОБА_8 . Сестра також прийшла до них в квартиру та підтвердила обставини побиття та погроз з боку ОСОБА_8 . Після цього він разом з братом одяглись та разом із сестрою та своєю дружиною направились до місця мешкання ОСОБА_8 , щоб розібратись з ним з приводу неправомірної поведінки відносно їх матері та сестри. Прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_8 , вони намагались увійти до ОСОБА_8 у квартиру, але останній тривалий час вхідні двері квартири не відчиняв. Через деякий час ОСОБА_8 відчинив двері квартири, після чого його сестра разом із дружиною пішли на кухню, а він разом із братом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли у кімнату. В кімнаті ОСОБА_8 присів за стіл, дістав з поясу ніж та поклав на стіл. Його брат намагався з`ясувати у ОСОБА_8 - навіщо той чіпав його матір та сестру, а він в свою чергу дістав металеві нунчаки та наніс ними два удари по голові ОСОБА_8 , від чого останній впав на підлогу. Після цього його брат ОСОБА_7 наказав викликати швидку медичну допомогу, оскільки у ОСОБА_8 була розбита голова. Коли у кімнату зайшла сестра ОСОБА_9 , вона, будучи ображеною на ОСОБА_8 , дозволила йому ( ОСОБА_6 ) взяти свій мобільний телефон, який вона придбала у кредит за власні кошти, у користування, оскільки у нього самого не було мобільного телефону. На наступний день, у зв`язку із потребою у грошових коштах він здав вказаний мобільний телефон у ломбард. Факт заволодіння грошовими коштами потерпілого він заперечував. Обвинувачений припускав, що заява потерпілого до поліції щодо вчинення на нього розбійного нападу була викликана мотивами помсти, оскільки у нього до цього нерідко виникали конфлікти з ОСОБА_8 , у тому числі щодо неправомірної поведінки ОСОБА_8 щодо його сестри.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в обсязі дій, зазначених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що в ніч з 31.12.2015 на 01.01.2016 р. він разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_9 та її матір`ю ОСОБА_10 зустрічали новий рік в квартирі, в якій він мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . Після опівночі йому подзвонили друзі та запросили до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », щоб разом з ними продовжити святкування нового року. Він разом із ОСОБА_9 та її матір`ю ОСОБА_10 поїхали до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Там між ним та його цивільною дружиною ОСОБА_9 виник словесний конфлікт. Для уникнення загострення цього конфлікту він вирішив піти до батьків. Він взяв мобільний телефон дружини та пішов до батьків. В цей час йому зателефонувала теща ОСОБА_10 та попросила, щоб він забрав їх з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого він повернувся до них. ОСОБА_9 та її матір перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. Між ним та його дружиною знов почався конфлікт, в який намагалась втрутитись її матір ОСОБА_10 . Він схопив дружину та почав відходити до батьків. Дійшовши до будинку батьків ОСОБА_10 почала неадекватно себе поводити, голосно кричати, дзвонити у домофон, після чого він відштовхнув її в сніг, розвернувся та пішов додому за адресою: АДРЕСА_3 . Прийшовши до квартири, він ліг спати. Через декілька годин, приблизно о 07-00 год., він почув стуки в двері. Він подивився у вічко та побачив дружину ОСОБА_11 , обвинувачених, а також дружину обвинуваченого ОСОБА_6 . Він відчинив їм двері. Обвинувачений ОСОБА_7 запропонував йому поспілкуватись, на що він погодився та запросив їх до своєї кімнати. Перебуваючи в кімнаті, він запропонував обвинуваченим випити з ним по 50 гр. алкоголю з нагоди святкування нового року та нахилився, щоб дістати пляшку алкогольного напою. Підіймаючись, він відчув декілька ударів металевими нунчаками по голові, які наносив йому обвинувачений ОСОБА_6 . Взагалом він отримав приблизно три удари по голові, після чого на декілька хвилин втратив свідомість. Коли він прийшов до свідомості, обвинувачені наносили йому тілесні ушкодження по тулубу. Після цього обвинувачений ОСОБА_6 почав нишпорити у нього по заднім карманам брюк, звідки забрав грошові кошти в приблизній сумі 800 грн., тримаючи в руках металеві нунчаки. Обвинувачений ОСОБА_7 в цей час перебував біля нього з ганчіркою, щоб зупинити кровотечу. Хто саме наносив йому тілесні ушкодження ногами він конкретно вказати не зміг. Також потерпілий додав, що у нього в користуванні був мобільний телефон «Lenovo P70». Цей телефон був придбаний його дружиною ОСОБА_9 в кредит для нього особисто. В момент, коли йому наносили тілесні ушкодження, цей мобільний телефон знаходився на дивані. Після того, як він прийшов до тями та йому перестали наносити тілесні ушкодження, обвинувачений ОСОБА_6 взяв з дивану його мобільний телефон та спитав, кому він належить, на що ОСОБА_12 повідомила, що цим телефоном користується він, але вона сплачує за нього кредит. Після цього ОСОБА_6 сказав, що сплатить решту кредитних коштів за телефон та забрав його. Після цього приїхала бригада швидкої медичної допомоги, та йому почали надавати першу медичну допомогу. Потім йому стало відомо, що мобільний телефон, який забрав ОСОБА_6 , був зданий в ломбард. Також потерпілий додав, що у нього не було при собі ножа.
Свідок ОСОБА_13 дружина обвинуваченого ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що 01.01.2016 вона разом із чоловіком ОСОБА_6 спали вдома. Також вдома знаходився брат обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 . Приблизно о 08-00 год. їх розбудила мама ОСОБА_6 , яка прийшла до них додому в сльозах та розповіла, як її зять ОСОБА_8 побив її та її доньку. Також вона повідомила, що її донька ще знаходиться у ОСОБА_8 та вона дуже хвилюється за неї. Почувши це, її чоловік ОСОБА_6 разом із братом ОСОБА_7 почали одягатись, щоб піти до ОСОБА_8 . В цей час до них прийшла ОСОБА_12 в сльозах та повідомила, що ОСОБА_8 бив її, а також її матір, прикладав до горла останньої ніж. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирішили зустрітись із ОСОБА_8 та з`ясувати у нього, чому він образив маму та сестру. Вона разом із ОСОБА_14 та обвинуваченими поїхали до будинку АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_8 . Вони подзвонили в двері квартири АДРЕСА_5 , де проживав потерпілий, але останній їм спочатку не відчиняв, а через двері ображав їх нецензурною лайкою. Коли він відчинив двері, вона помітила, що ОСОБА_8 був в стані алкогольного сп`яніння, та у нього був ніж, який був закріплений у нього на поясі. Після цього вони увійшли в квартиру. Вона разом із ОСОБА_14 зайшли на кухню, а обвинувачені пішли до кімнати спілкуватись із ОСОБА_8 . Через деякий час вона почула шум, який доносився із кімнати, після чого вона зайшла в кімнату та побачила, що ОСОБА_8 лежав на підлозі з розбитою головою, а біля нього перебували обвинувачені. Вона викликала швидку медичну допомогу, працівники якої по приїзду почали надавати потерпілому першу медичну допомогу. ОСОБА_12 спитала у ОСОБА_6 де його мобільний телефон, на що він повідомив, що не має наразі мобільного телефону, після чого в її присутності ОСОБА_12 надала ОСОБА_6 свій мобільний телефон до того часу, поки він не придбає собі мобільний телефон, та пояснила, що цей мобільний телефон належить їй, та їм мав право користуватись також ОСОБА_8 . Цей телефон в той час знаходився на дивані. Після цього вона разом з обвинуваченими вийшли з квартири. Свідок ОСОБА_13 також додала, що ОСОБА_12 їй повідомила, що у ОСОБА_8 не було грошей, оскільки вони разом витратили усі гроші в новорічну ніч в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Їй також відомо зі слів ОСОБА_15 , що ОСОБА_8 розбив телевізор, у зв`язку з чим вона просила у ОСОБА_6 гроші на купівлю телевізора. У зв`язку з цим ОСОБА_6 здав належний ОСОБА_16 мобільний телефон у ломбард.
Свідок ОСОБА_10 , матір обвинувачених, суду пояснила, що 31.12.2015 її запросила донька ОСОБА_12 зустріти новий рік у неї дома, де вона проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 . Спочатку вони святкували вдома за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 21/4, а потім направились до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », куди їх запросили друзі ОСОБА_8 . В кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вони святкували приблизно до 04.00 год. Потім ОСОБА_8 кудись зник, та вона запропонувала доньці піти до неї додому по АДРЕСА_6 . Вийшовши з кафе, до них підійшов розлючений ОСОБА_8 , який штовхнув її на землю, потім достав ніж та притулив його до її горла, після чого почав ображати її та її доньку. Вона побігла додому по АДРЕСА_6 , де перебували її сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розповіла останнім про поведінку ОСОБА_8 та повідомила їм, що ОСОБА_8 агресивно налаштований до її доньки. Обвинувачені одяглись та пішли до ОСОБА_8 , а вона лягла спати. Приблизно о 10-00 год. вона прийшла до дому, де проживала її донька та від працівників поліції дізналась, що її сини побили ОСОБА_8 . Також свідок повідомила, що той мобільний телефон, який її син здав в ломбард, належить її доньці ОСОБА_16 та вона сама його надала в тимчасове користування ОСОБА_6 . Також їй відомо, що у ОСОБА_8 не було грошей, та він розраховувався в кафе за допомогою платіжної картки.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.01.2016 р. в цей день потерпілий ОСОБА_8 звернувся до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що 01.01.2016 р. о 09-00 год. за адресою: АДРЕСА_3 обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 нанесли тілесні ушкодження та заволоділи грошовими коштами в сумі 1000 грн. /т.2 а.с. 1/
Протоколом огляду місця події від 02.01.2016 р. зафіксовано приміщення квартири АДРЕСА_2 . В квартирі на одній з кімнат на підлозі та на пляшці виявлені плями бурого кольору, з яких зроблено змиви /т.2 а.с. 2-8/.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.01.2016 р. в приміщенні ТВП № 1 за адресою: м. Київ, вул.. Російська, 34 були оглянуті металеві нунчаки, які були виявлені у ОСОБА_6 , а також вилучена квитанція з ломбарду «Парус», де зазначено, що предметом закладу є мобільний телефон «Леново» /т.2 а.с. 9-13/.
Згідно з протоколом огляду предмету від 04.01.2016 р. був оглянутий дублікат договору № 021162, відповідно до якого заставодавець ОСОБА_6 заклав мобільний телефон «Леново» та отримав грошові кошти в сумі 2340 грн. /т.2 а.с. 16-18/.
Висновком експерта № 407/Е від 29.03.2016 р. встановлено, що під час звернення за медичною допомогою у потерпілого ОСОБА_8 мали місце наступні тілесні ушкодження: дві забійні рани тім`яної ділянки, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я /т.2 а.с. 32-34/.
З урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_6 , а також сукупності наведених доказів, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України у судовому засіданні підтверджена повністю.
Разом з тим, аналізуючи правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК України та доведеність належними доказами зазначеної кваліфікації дій обвинувачених, суд враховує, що органом досудового слідства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що 01.01.2016 приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_8 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , вчинили розбійний напад на ОСОБА_8 , який виразився в тому, що ОСОБА_6 першим наніс два удари по голові ОСОБА_8 , заздалегідь приготувавши для цієї мети предмет, схожий на металеві «нунчаки», внаслідок чого останній впав на підлогу та втратив свідомість. В цей час ОСОБА_7 знаходився безпосередньо поруч з потерпілим ОСОБА_8 з метою подолання опору останнього.
Згодом, коли ОСОБА_8 прийшов до свідомості, ОСОБА_7 з метою подолання волі потерпілого, почав наносити ОСОБА_8 удари ногами в різні частини тіла, завдаючи останньому, відповідно до висновку експерта № 407/Е від 29.03.2016 року легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином воля ОСОБА_8 до опору була повністю подавлена вчиненим на нього нападом, переважаючою кількість нападників та застосованим насильством у вигляді нанесення ударів, а також, застосуванням приготовленого предмета, схожого на металеві «нунчаки», які згідно висновку експерта № 32 від 15.01.2016 року не є холодною зброєю.
В подальшому, ОСОБА_8 , реально сприймаючи дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як небезпечні для власного життя та здоров`я, не став чинити опору, після чого ОСОБА_7 відкрито заволодів майном ОСОБА_8 , діставши з кишені брюк останнього гроші в сумі 1000 грн. та мобільний телефон марки «Леново П-70А» вартістю 8000 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилися кошти в сумі 15 гривень. А всього на загальну суму 9040 гривень 00 копійок.
Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з зазначеним майном з місця вчинення злочину зникли.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України не визнав та суду пояснив, що в ніч з 31.12.2015 на 01.01.2016 р. він разом з друзями зустрічали новий рік. Його сестра ОСОБА_9 запросила їх маму до себе, щоб зустріти новий рік разом із співмешканцем сестри. 01.01.2016 р. він прийшов додому за адресою: АДРЕСА_1 під ранок та ліг спати. Через деякий час він прокинувся від плачу матері, яка йому повідомила, що її побив співмешканець сестри ОСОБА_8 . Його брат ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною також перебував в квартирі та чув розмову матері. Вони одразу одяглись та пішли до місця мешкання сестри з ОСОБА_8 , щоб захистити матір. Прибувши до квартири АДРЕСА_2 , вони подзвонили у вхідні двері, після чого двері квартири відчинив ОСОБА_8 та пішов до себе в кімнату. Він разом з братом ОСОБА_6 пішли за ним в кімнату, а сестра з дружиною ОСОБА_6 пішли на кухню. В кімнаті він спитав у ОСОБА_8 , що він зробив, після чого його брат наніс два удари металевими палицями по голові ОСОБА_8 , після чого потерпілий впав та у нього почала текти кров, після чого він зупинив свого брата та попросив викликати швидку медичну допомогу, яка по приїзду почала надавати потерпілому першу медичну допомогу. В його присутності сестра ОСОБА_9 взяла на дивані мобільний телефон «Леново» та віддала його братові ОСОБА_6 , оскільки цей мобільний телефон фактично належав їй та вона його придбала у кредит. Що стосується грошових коштів потерпілого, то особисто він, або його брат грошових коштів не брали. Він також зазначив, що у потерпілого з сестрою нерідко виникали сварки і конфлікти. Обвинувачений припускав, що заява потерпілого до поліції щодо вчинення розбійного нападу була викликана мотивами помсти, оскільки у нього, як і у брата, склались неприязні відносини з потерпілим.
Внаслідок аналізу сукупності наведених доказів, досліджених у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України з наступних підстав.
Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 187 КК України характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад - заволодіння чужим майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п.2 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 - під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 стверджував, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до нього у квартиру у зв`язку з тим, що він начебто вдарив матір обвинувачених. Сам факт виникнення конфлікту між ним та матір`ю обвинувачених потерпілий в судовому засіданні підтвердив. Крім того, потерпілий ОСОБА_8 не заперечував, що якби не конфлікт, який виник між ним та тещею, то обвинувачені не прийшли до нього та не стали наносити йому тілесних ушкоджень. Потерпілий також зазначив, що вже після того, як обвинувачені нанесли йому тілесні ушкодження обвинувачений ОСОБА_6 помітив на дивані належний йому мобільний телефон, який з дозволу дружини потерпілого забрав собі. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном вже після того, як наніс потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодженні та до побиття останнього обвинуваченому не було відомо про існування цього мобільного телефону. Також потерпілий підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_6 спитав, кому належить мобільний телефон, на що ОСОБА_12 повідомила, що вона сплачує за цей мобільний телефон кредит, тобто фактично був придбаний нею, та вже після отримання вказаної інформації, ОСОБА_6 заволодів зазначеним мобільним телефоном. Зазначені обставини свідчать про відсутність у обвинувачених корисливого умислу та мети заволодіти належним потерпілому майном та характер їх дій не свідчить про те, що ці дії були спрямовані на негайне вилучення майна потерпілого шляхом застосування до нього фізичного насильства. Крім того, покази потерпілого та свідків не узгоджуються із формулюванням обвинувачення в тій частині, що мобільний телефон знаходився в кармані потерпілого та те, що саме ОСОБА_17 заволодів цим мобільним телефоном, оскільки свідок ОСОБА_13 та сам потерпілий ОСОБА_8 стверджували, що мобільний телефон знаходився на дивані, а потерпілий ОСОБА_8 , крім того, стверджував, що цим мобільним телефоном заволодів виключно ОСОБА_6 , а не його брат - ОСОБА_7 .
Обговорюючи можливість зміни правової кваліфікації дій обвинувачених на менш тяжкий злочин проти власності відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України, суд враховує, що прокурором не надано суду належних доказів протиправного заволодіння обвинуваченими мобільним телефоном потерпілого. Судом встановлено, що мобільний телефон «Леново П-70А», яким заволодів обвинувачений ОСОБА_6 , був придбаний в кредит сестрою обвинувачених - ОСОБА_9 . Саме з дозволу останньої ОСОБА_6 , дізнавшись, що цей мобільний телефон не належить потерпілому, взяв цей телефон та повідомив, що решту кредитних коштів за телефон він сплатить самостійно. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , а також сам потерпілий ОСОБА_8 , який пояснив, що після того, як обвинувачені його побили, ОСОБА_6 спитав, кому належить мобільний телефон «Леново П-70А», на що ОСОБА_9 повідомила, що цей мобільний телефон був придбаний нею в кредит. Аналіз сукупності вказаних обставин свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном правомірно, тобто з дозволу власника цього телефону.
Також в судовому засіданні не здобуто доказів протиправного заволодіння обвинуваченими належними потерпілому грошовими коштами в сумі 1000 грн., як про це зазначено в обвинуваченні. Суд враховує, що потерпілий в судовому засіданні не зміг вказати конкретну суму грошових коштів, які були при ньому, а лише припускав, що в цілому він міг мати при собі грошові кошти в сумі 800 грн. Таку ж саму позицію висловив в судових дебатах прокурор, який підтвердив, що точну суму належних потерпілому грошових коштів, якими обвинувачені заволоділи, встановити не вдалось можливим. Разом з тим, свідок ОСОБА_10 стверджувала в судовому засіданні, що потерпілий ОСОБА_8 неодноразово повідомляв їм про відсутність у нього грошових коштів, та у зв`язку з браком грошей він розраховувался в приміщенні кафе платіжною карткою, а не готівкою. Свідок ОСОБА_13 також стверджувала, що при спілкуванні з ОСОБА_14 , остання їй повідомила, що у ОСОБА_8 не було грошей, оскільки вони разом витратили усі гроші в новорічну ніч в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Будь-які інші відомості, крім показів потерпілого, які б свідчили про наявність у потерпілого грошових коштів, та що цими грошовими коштами заволоділи обвинувачені, матеріали справи не містять. У зв`язку з цим суд не може визнати доказом неправомірного заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 покази останнього, оскільки ці покази не підтверджені іншими належними доказами, а вагомість показів потерпілого в цій частині викликає у суду обгрунтований сумнів в їх достовірності з огляду на те, що обвинувачений згідно наявної в матеріалах справи документації на момент побиття перебував в стані алкогольного сп`яніння після святкування новорічного свята, крім того втрачав свідомість, а також ту обставину, що між потерпілим ОСОБА_8 та обвинувченим ОСОБА_6 склались довготривалі неприязні відносини, чого не заперечував в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , який стверджував, що між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 дійсно неодноразово виникали конфліктні ситуації, у тому числі з приводу права користування квартирою АДРЕСА_2 , в якій проживає потерпілий, та в якій зареєстрований обвинувачений ОСОБА_6 .
Крім того, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, як про це зазначено в обвинуваченні, оскільки потерпілий в судовому засіданні стверджував, що не бачив, як ОСОБА_7 наносив йому які-небудь тілесні ушкодження, а лише припускав про можливість їх нанесення ОСОБА_7 через те, що останній перебував біля нього. Також судом не встановлено викладених в обвинуваченні обставин нанесення обвинуваченими потерпілому тілесних ушкоджень по тулубу, оскільки в матеріалах справи наявний висновок судово-медичної експертизи, в якій зафіксовані лише наявні у потерпілого дві забійні рані на тім`яній ділянці,які виникли від двох ударів ОСОБА_6 нунчаками за вищевикладених обставин.
Покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , товаришів потерпілого ОСОБА_8 , суд не може визнати належними доказами у кримінального провадженні, оскільки ці особи не були очевидцями обставин, які відбувались 01.01.2016 р. в квартирі, де мешкав потерпілий, та ці обставини стали відомі їм зі слів потерпілого.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.
Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.
Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз сукупності вищезазначених показів потерпілого, свідків та письмових доказів, наданих стороною обвинувачення дозволяє суду зробити висновок про те, що зазначені докази не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б вказували на наявність в діянні обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 умислу на заволодіння майном потерпілого та нападу на потерпілого з метою заволодіння належним йому майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ" - недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
За результатами судового розгляду, суд прийшов до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за його обвинуваченням за ч.2 ст. 187 КК України слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки прокурором під час судового розгляду не було надано належних доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб у зв`язку з вищенаведеними мотивами.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Аналіз наведених обставин та положень закону дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.
Разом з тим, враховуючи, що на підставі сукупності досліджених доказів встановлено, що потерпілому внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_6 було спричинено дві забійні рани в тім`яній ділянці голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, суд відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, що покращуватиме становище особи обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому, при перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, суд керується правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена в п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 288/1158/16-к, де констатовано, що навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення. За наявності цих умов або принаймні однієї з них, якщо потерпілий у подальшому не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_8 під час судового провадження не відмовився від притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності, а його позиція навпаки була спрямована на необхідність застосування до обвинувачених кримінального покарання, суд вважає, що перекваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, тобто з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, не суперечить положенням кримінального процесуального законодавства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ч.2 ст.12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Ураховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути покарання у виді арешту.
Відповідно до положень п.2) ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Ураховуючи, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, який є злочином невеликої тяжкості, минуло більше трьох років, та протягом цього часу перебіг давності не зупинявся та не переривався, обвинувачений у розшуку не перебував, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_6 від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі положень ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Визнати винним ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 /три/ місяці.
Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 982 грн. /дев`ятсот вісімдесят дві/ гривні 08 копійок на користь держави.

Речові докази:
дублікат договору № 021162 від 02.01.2016 р. зберігати в матеріалах кримінального провадження;
дві палиці, скріплені між собою металевим ланцюгом, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві - знищити

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1