УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000632 від 05.11.2019за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000632 від 05.11.2019за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України.

Згідно клопотання, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України.

Згідно клопотання, під час оперативних заходів та слідчих дій, була отримана інформація, що ОСОБА_3 , за місцем свого фактичного мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_1 ) незаконно зберігає та збуває наркотичний засіб, та за місцем його мешкання можуть зберігатися речі, які він разом з вищевказаними особами заволоділи під час розбійного нападу.

Під час розслідування керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінальних правопорушення останнім, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження, 16.12.2019 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобів, а також осіб, які ймовірно причетні до скоєння вказаних та аналогічних злочинів.

Так, в ході проведення обушуку квартири за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_1 ), було виявлено та вилучено зазначені у клопотанні речі та документи.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що вище зазначені речі та документи є об`єктом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на таке майно.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, разом з тим слідчим було подано заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання, звернувши увагу слідчого судді на відсутності правових підстав для проведення обшуку, не долучення стороною обвинувачення ухвали слідчого судді, якою б такий обшук був легалізований. Крім того, стороною обвинувачення було допущено низку порушень при самому проведенні обшуку. Будь-які підстави для проведення обшуку, передбачені ч. 3 ст. 233 КПК України були відсутні. Слідчому судді не було надано додатків до протоколу обшуку. З огляду на викладене, в задоволенні поданого клопотання просив відмовити.

Власник майна в судовому засіданні підтримав думку свого представника, зазначивши, що його сім`ю було позбавлено джерел для існування, в зв`язку з чим просив не накладати арешт майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідно обґрунтування необхідності арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З клопотання сторони обвинувачення вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України.

Разом з цим, у клопотанні сторони обвинувачення не зазначено, яке відношення вилучені речі та документи мають для розслідування факту можливого вчинення вищевказаних протиправних дій, як і належним чином не обґрунтовано, на підставі яких відомостей слідчий відніс вилучені речі та документи до категорії речових доказів, а саме, які слідові інформацію такі речі та документи містять та на підставі яких відомостей, слідчий вважає, що такі речі та документи є об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того, як вбачається з поданого клопотання про арешт майна, під час розслідування керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінальних правопорушення останнім, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження, 16.12.2019 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобів а також осіб, які ймовірно причетні до скоєння вказаних та аналогічних злочинів.

Між тим, ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку до матеріалів поданого клопотання долучено не було, в зв`язку з чим слідчий суддя позбавлений можливості перевірити правомірність вилучення зазначеного у клопотанні майна.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, таке клопотання підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000632 від 05.11.2019за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України повернути прокурору.
Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1