ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/138/19
Номер провадження 11-кп/819/457/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: : ч. 5 ст. 27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0001303 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, раніше не судимого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , строк тримання під вартою до 09.04.2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те що ухвала суду є необґрунтованою, оскільки судом констатовано факт того, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України частково нівелюється наявністю родини та постійного місця мешкання. Отже, для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України та дотримання належної процесуальної поведінки є цілком достатньо застосування меншого за тяжкістю запобіжного заходу, зокрема тримання під домашнім арештом.

Крім того, існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України є виключно припущенням та не підтверджуються фактичною поведінкою обвинуваченого у період часу до застосування запобіжного заходу.

Також зазначає, що з 11.04.2018 року підозрюваний плідно співпрацював з правоохоронними органами.

З 29.12.2018 року по 10.01.2019 року ОСОБА_8 не перебував під дією запобіжних заходів, водночас виконував обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України прибував до слідчого, прокурора та суду, не переховувався та мешкав за місцем реєстрації з своєю родиною.

Зазначає, що ризик можливості знищення, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення є необґрунтованим, оскільки мотивом вчинення вбивства не було повернення грошових коштів. Цінні речі потерпілого, які не було знайдено, в даному кримінальному провадженні не є доказами існування мотиву на вчинення злочину та не ставиться ОСОБА_8 у провину заволодіння коштовними речами ОСОБА_9 .

Що стосується ризику незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, зазначає, що ні прокурором, ні судом не зазначено жодного свідку на яких об`єктивно має можливість вплинути ОСОБА_8 та не взято до уваги поведінку обвинуваченого під час перебування на свободі та наявності двох неповнолітніх дітей.

Просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року про продовження тримання під вартою, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній інстанції:

- захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що суд прийняв необґрунтоване рішення, просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_8

- прокурор вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2019 року відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.03.2019 року, з метою запобігання ризикам переховування від суду, знищення чи можливості сховати або спотворення будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

В подальшому ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 було продовжено.

Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Як слідує з матеріалів провадження, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001303, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України, 10.02.2020 року постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою до 09.04.2020 року, включно стосовно останнього.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , була заслухана думка прокурора, надані пояснення обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_8 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого кримінального правопорушення. Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, оскільки перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, знищити чи сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані та на яких може бути здійснено обвинуваченим незаконний вплив, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними, так як, на даний час судовий розгляд кримінального провадження продовжується, суду необхідно допитати потерпілих та свідків, провести інші процесуальні дії.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наявність у нього родини та постійного місця мешкання є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , відомості про його особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , строк тримання під вартою до 09.04.2020 року включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .