справа № 173/997/17
провадження № 1-кп/208/78/20
УХВАЛА

10 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001375, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, п.12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.1,12,13 ч.2 ст.115 КК України,

Під час судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду місті Дніпродзержинська знаходиться матеріали обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0001375за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, п.12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.1,12,13 ч.2 ст.115 КК України, під час судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого спливає 22.02.2020р.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України не зменшилися, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає.

Потерпіла ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 у судовому засідання проти задоволення вказаного клопотання заперечив, вказав що ризики прокурором не доведені. Заявив клопотання щодо заміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, клопотання обґрунтовував що його підзахисний має ряд хронічних тяжких захворювань, являється інвалідом 3 групи. На даний час стан здоров`я хворого значно погіршився. На теперішній час ОСОБА_8 потребує термінового ретельного огляду, обстеження та довгострокового лікування в стаціонарному відділенні в закладі МОЗ, після огляду на консультації лікаря невропатолога, було прийнято рішення що хворий ОСОБА_8 не може знаходитися в умовах камерної системи та перебувати у ДУ ДУВП № 4).

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав захисника, посилається на наявність міцних соціальних зв`язків, поганий стан здоров`я, він признаний по життєво інвалідом третьої групи, йому необхідно терміново проходити лікування, недоведеність його вини жодним доказом, обмова його з боку потерпілих та свідків, та на лікарський висновок про неможливість тримання в умовах камерної системи та перебувати в СІЗО.

При вирішенні вказаного питання судом приймається до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_8 особливо тяжких злочинів, та на даній стадії судового розгляду суд не має повноважень давати оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому суд має керуватися практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Суд вважає, оскільки обвинувачений не має постійного офіційного місця роботи, проживає та зареєстрований не за місцем вчинення судочинства, то може ухилитися від суду, а при наявності обґрунтованої підозри, та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, обвинувачений може переховуватися від суду, таким чином, суд приходить до висновку, що існує ризик втечі обвинуваченого та ухилення від правосуддя.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, тобто останній не дотримується норм суспільної моралі та загальноприйнятих правил поведінки у соціумі, а отже може вчинити новий злочин.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що раніше обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому строк тримання під вартою обвинуваченого має бути продовжений, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинуваченого на свободу. Від цього підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі № 3-208/ 2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. 139, 140, 143 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_8 під вартою на 60 днів, тобто до 08.04.2020 включно.

На підставі ч.1 ст.206 КПК України, п. 2.8 розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, дозволити керівництву державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» () перевезення обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідного закладу охорони здоров`я з метою медичного обстеження та надання йому своєчасної, належної та достатньої медичної допомоги.

Зобов`язати керівництво державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» () організувати та забезпечити цілодобову охорону обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час лікування у відповідному закладі охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Медичну документацію щодо надання обвинуваченому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 медичної допомоги, документи щодо дій, вчинених службовими та/або посадовими особами державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» () з метою надання обвинуваченому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 медичної допомоги невідкладно направити до суду.

Копію ухвали надіслати до медичної частини № 4 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях для виконання. (49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко № 80).

Про результати виконання ухвали негайно повідомити суд першої інстанції.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу про продовження терміну тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3