ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/377/20 Справа № 192/1816/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія № 21 МЮУ про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», засудженого вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Рішення суду обґрунтовано тим, що наявні матеріали справи, не підтверджують позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки засуджений порушував режим утримання за весь період відбування покарання. При цьому при визначенні ступеню поведінки засудженого, судом враховано, що засуджений на даний час приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, входить до складу ради колективу засуджених, але така соціальна активність засудженого є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення. При цьому, згідно характеристики на засудженого, що мається в матеріалах особової справи (а.о.с. 25), засуджений станом на лютий 2019 року характеризувався посередньо і соціальної активності не проявляв.
Засуджений не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить переглянути його справу та прийняти законне рішення.
Посилається на те, що з вересня 2018 року працевлаштований, до праці ставиться сумлінно, приймає активну участь в житті відділення СПС № 3 де відбуває покарання, бере участь в спортивних заходах установи, за що був заохочений 3 рази, допустив одне стягнення яке погашене в установленому порядку, підтримує соціальні зв`язки з рідними.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити. Застосувати вимоги ст. 82 КК України.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 17 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», встановлено, що судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Вимогами ст. 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Згідно зі ст. 8 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідністю інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК України, засуджений і набуває права, у тому числі і на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке може бути застосоване лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Із матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.12.2016 року за ч.2 ст. 186 КК України, у види позбавлення волі на строк 4 роки.
Початок строку відбування покарання: 18.09.2017 року.
Кінець строку 18.09.2021 року.
В установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 20.09.2017 року.
За період відбування покарання у Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався задовільно, стягнень та заохочень не мав.
З 05.10.2017 року знаходиться в Солонянській виправній колонії, працевлаштований старшим днювальним відділення.
За час відбування покарання характеризується добре, має 4 заохочення та 1 стягнення.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки, адекватно реагує на критику, дотримується правомірних і вічликих взаємовідносин з персоналом установи.
15.02.2019року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов триманні, відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України.
Збитки має.
За висновком комісії установи від 09.09.2019 року, засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення, тому до нього доцільно застосувати вимоги ст. 82 КК України.
У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.
Враховуючи викладене те, що переважний час строку відбування покарання поведінка засудженого була пасивною, він не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення за весь час відбування покарання, і лише в 2019року його поведінка покращилась, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього вимог ст. 82 КК України.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також щодо його незгоди з оскарженою ухвалою.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія № 21 МЮУ про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4