Справа №635/8998/19
Провадження по справі 1-в/635/865/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
представника Державної установи «Хролівський випраний центр (№140)» ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого:
- 26 грудня 2007 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст.69, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі;
- 17 червня 2008 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі, постановою Балаклейського районного суду Харківської області від 11 вересня 2012 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 20 днів,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
12 грудня 2019 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Зазначив, що вину свою визнає, проте не погоджується із кваліфікацією кримінального правопорушення, оскільки на його думку сталася банальна ситуація, а саме словесний конфлікт між ним та охоронцем магазину, проте його дії були кваліфіковані як розбій.
Представник Державної установи «Хролівський випраний центр (№140)» ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання, вважав можливим звільнити засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково.
Суд, вислухавши думку прокурора, засудженого та представника адміністрації виправного центру, дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17 червня 2008 року ОСОБА_3 засуджений Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2012 року невідбута частина покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 червня 2008 року у виді 1 року 10 місяців 21 дня позбавлення волі замінена ОСОБА_3 на обмеження волі на той же строк.
Постановою Балаклейського районного суду Харківської області від 11 вересня 2012 року ОСОБА_3 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 20 днів.
Після звільнення ОСОБА_3 на шлях виправлення не став та в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий умисний злочин.
12 листопада 2013 року ОСОБА_3 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 187, ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року відносно ОСОБА_3 залишений без змін.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 лютого 2016 року зараховано ОСОБА_3 , засудженому за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року за ч.2 ст. 187, ст. 71 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з 19 січня 2013 року по 30 січня 2014 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2018 року засудженому ОСОБА_3 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 187, ст. 71 КК України замінено більш м`яким у виді обмеження волі на строк 2 роки 11 місяців 07 днів.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 19 січня 2013 року, кінець строку 17 грудня 2020 року.

Судом встановлено, що засуджений з 22 лютого 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Хролівський випраний центр (№140)» згідно ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 січня 2018 року.

Згідно характеристики на засудженого, останній за власною ініціативою з перших днів перебування у виправному центрі виявив бажання працювати. Працевлаштований різноробом в ФОП « ОСОБА_6 ». До поставлених завдань ставиться сумлінно, виконує їх своєчасно та у повному обсязі. Дбайливо ставиться до майна та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. За час відбуття покарання в установі порушень порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, заохочувався адміністрацією установи шість разів, характеризується позитивно.
У відношенні до представників адміністрації ввічливий, виконує їх законні вимоги.
Засуджений ОСОБА_3 за власним бажанням бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення».
До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.
За характером засуджений ОСОБА_3 цілеспрямований, врівноважений, підтримує рівні взаємовідносини з різними категоріями засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу.
Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень.
В скоєному злочині засуджений ОСОБА_3 розкаюється, провину визнав.
Адміністрація виправного центру вважає, що засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і його можливо звільнити умовно-достроково.
Згідно довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_3 , останній з березня 2018 року по теперішній час працевлаштований, отримує заробітну плату.
За час відбування покарання, згідно поданої заяви, з особистого рахунку засудженого ОСОБА_3 на сплату судових витрат утримано 884,40 гривень.
Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_3 неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

Постановою Балаклейського районного суду Харківської області від 11 вересня 2012 рокудо засудженого ОСОБА_3 було застосовано умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк 1 рік 04 місяці 20 днів.

Проте, після звільнення з місць позбавлення волі, засуджений ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочини в період умовно-дострокового звільнення, за що був засуджений до позбавлення волі.

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_3 має стійку тенденцію на систематичне вчинення злочинів, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_3 вбачається, що за період відбування покарання засуджений має шість стягнень, які погашені у встановленому порядку, та дев`ять заохочень.

Враховуючи довідку про стягнення та заохочення, яка відображає процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, слід дійти висновку, що фактично процес виправлення засудженого розпочався лише в 2017 році, до цього часу засуджений мав шість стягнень та жодного заохочення.

Крім того, враховуючи пояснення засудженогов судовому засіданні щодо його ставлення до вчиненого злочину, суд доходить висновку про відсутність критичної оцінки особою своєї протиправної поведінки, визнання провини, що в свою чергу не може свідчити про виправлення засудженого.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, поведінку за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

У Х В А Л И В:
У задоволені клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1