Номер провадження: 11-кп/813/162/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та представник потерпілої адвоката ОСОБА_10 на вирок Приморського районного суду м. Одеси, від 30 січня 2017 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000001, від 21.11.2012 року, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Троїцьк, Челябінської області, Російської Федерації, є громадянином України, має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2011 р.н. та 2012 р.н., не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинувачений у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 365 ч. 2, 366 ч.1, 371 ч. 3, 366 ч.2, 382 ч.2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення і обставини встановлені судом 1-ої інстанції
Оскарженим вироком ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. 366 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 49 КК України, ОСОБА_8 звільнено від призначеного судом покарання, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Також, оскарженим вироком ОСОБА_8 виправдано за пред`явленим йому обвинуваченнями у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 365 ч. 2, 371 ч. 3, 382 ч.2 КК України , в зв`язку з недоведеністю наявності в його діяннях складу зазначених злочинів.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .
Відповідно до оскарженого вироку, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, з метою штучного поліпшення показників по розшуку злочинців, 14 вересня 2011 року підготував від імені начальника Хмельницького ВМ завідомо неправдивий документ - лист на адресу судді Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_11 про те, що оголошений у розшук підсудний ОСОБА_12 розшуканий. Зазначений лист ОСОБА_8 обманним шляхом підписав у 1-го заступника начальника Хмельницького ВМ майора міліції ОСОБА_13 і доставив його нарочним до Малиновського районного суду м.Одеси, де на копії листа йому в канцелярії суду проставили відбиток штампу про отримання.
Після цього, ОСОБА_8 заповнив інформаційно-статистичну картку на припинення розшуку ОСОБА_12 , в яку вніс завідомо неправдиві відомості, вказавши, що останній розшуканий та затриманий.
Цього ж дня ОСОБА_8 ввів в оману 1-го заступника начальника Хмельницького ВМ майора міліції ОСОБА_13 , представивши йому вказану постанову про припинення розшуку, копію листа в Малиновський районний суд м.Одеси і картку, яку той підписав.
Цього ж дня, ОСОБА_8 аналогічним чином ввів в оману начальника відділу УКР ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_14 , пред`явивши йому постанову про припинення розшукової справи на ОСОБА_12 і копію листа в Малиновський районний суд м. Одеси про те, що ОСОБА_12 розшуканий. При цьому ОСОБА_14 , діючи від імені начальника УКР ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_15 , підписав інформаційно-статистичну картку на припинення розшуку ОСОБА_12 .
Після чого ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, 14 вересня 2012 року прибув в УІАЗ ГУМВС України в Одеській області де надав копію листа в Малиновський районний суд м.Одеси і постанову про припинення розшуку ОСОБА_12 , яку було відповідним чином зареєстровано, а також передав завідомо неправдивий документ - інформаційно-статистичну картку на припинення розшуку ОСОБА_12 і той був знятий з розшуку, як затриманий.
Крім того, 20 липня 2012 року ОСОБА_8 , вніс до офіційних документів: протоколу огляду ОСОБА_16 на наявність тілесних ушкоджень від 20.07.2012 року, протоколу особистого огляду ОСОБА_17 , доставленого в чергову частину від 20.07.2012 року завідомо неправдиві відомості, а саме: анкетні дані двох понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які не були присутніми при доставці і оглядах ОСОБА_16 та підробив від їх імені підписи в документах.
Крім того ОСОБА_8 , 14 вересня 2011 року за зазначених вище обставин, склавши лист в Малиновський районний суд м. Одеси за №31/18 вих.4928 від 14.09.2011 року і надавши його в канцелярію вказаного суду, а також заповнивши інформаційно-статистичну картку про припинення розшуку підсудного ОСОБА_12 , яку він передав в УІАЗ ГУМВС України в Одеській області, тим самим умисно не виконав постанову судді Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_11 від 10.02.2010 року, про розшук ОСОБА_12 , що набрала законної сили.
Разом з тим, ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ст. 340 КПК України, обвинувався потерпілою ОСОБА_9 у вчиненні злочинів за таких обставин.
19 липня 2012 року приблизно о 9 годині ранку ОСОБА_8 був незаконно затриманий ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та був приводом доставлений в Шевченківський ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.
При доставці в Шевченківський ВМ Приморського РВ ОМУ ОСОБА_8 приховав факт затримання ОСОБА_16 і не зареєстрував його в книзі обліку відвідувачів, запрошених і доставлених у відділ міліції.
Перебуваючи у своєму службовому кабінеті, ОСОБА_8 став вимагати від ОСОБА_16 визнати себе винним в здійсненні вбивства ОСОБА_20 перевищив свої службові повноваження, застосувавши насильство, наніс удари кулаками і ногами по різних частинах тіла ОСОБА_16 , заподіявши йому ряд тілесних ушкоджень, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 390 від 26.10.2012 року, могли утворитися в межах 1-2 діб до моменту смерті ОСОБА_16 . Ці ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями, що не викликають за собою розлад здоров`я.
Після чого ОСОБА_21 змусив ОСОБА_16 визнати себе винним в скоєнні умисного вбивства ОСОБА_20 та оформив від імені ОСОБА_16 пояснення від 19.07.2012 року, яке ОСОБА_16 був вимушений підписати.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_21 незаконно залишив ОСОБА_16 у своєму службовому кабінеті №37 Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ на ніч, та наступного дня, під час перезміни добового наряду, вивів ОСОБА_16 на вулицю, а потім знову завів його у Шевченківській ВМ Приморського РВ ОМУ, зафіксувавши його в книзі обліку відвідувачів і доставлених та передав ОСОБА_16 слідчому Шевченківського ВМ ОСОБА_22
21 липня 2012 року о 01 годині 05 хв. ОСОБА_16 після проведення слідчих дій і проходження медичного обстеження в Одеській обласній клінічній лікарні був доставлений до ІТТ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, де в нічний час у нього сталися напади абстинентного синдрому з корчами, у зв`язку з чим ОСОБА_16 був доставлений в приймальне відділення МКЛ-1 м. Одеси, де, приблизно о 19 годині йому стало погано, він впав на підлогу та під час проведення реанімаційних заходів о 19 год. 40 хв. помер.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за №390 від 26.10.2012 року, смерть ОСОБА_16 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка могла бути отримана в результаті одноразового падіння на спину на площині ("з висоти власного росту") на бетонну або на вистелену кафельною плиткою підлогу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив оскаржуваний вирок скасувати в частині визнання його винним та закрити провадження, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів посилаючись на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необгрунтованим, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме містять істотні суперечності,
Доводи апеляційної скарги обгрунтував тим, що суд першої інстанції невірно зазначив покази свідків, надані під час судового розгляду та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
За таких обставин ОСОБА_8 просив апеляційний суд дослідити такі докази:
-постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 15 листопада 2012 року;
-постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 21 вересня 2012 року;
-постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 13 серпня 2012 року;
-постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 23 жовтня 2012 року;
-постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 27 липня 2012 року;
-наказ ОМУ №414 від 10.09.2012 року;
-ОРС «Розшук» №031172 про розшук ОСОБА_12 .
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 365 ч. 2, 366 ч.1, 371 ч. 3 КК України, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги обгрунтував тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази по справі, які підтверджують вину ОСОБА_8 у вчинені злочинів, за які останній був виправданий.
Також, представник потерпілої просив апеляційний суд задовольнити цивільний позов потерпілої та стягнути з ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 531008 грн.
Крім цього, представник потерпілої виступив з клопотанням про дослідження апеляційним судом оригіналів документів: кримінальної справи №8 за фактом умисного вбивства ОСОБА_20 , пояснень ОСОБА_16 від 19.07.2012 року, протоколу допиту ОСОБА_16 від 20.07.2012 року.
Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила апеляційний суд залишити оскаржений вирок без змін.
Обвинувачуваний ОСОБА_8 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу представника потерпілої та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин виправдання судом першої інстанції ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України учасниками провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з доведеністю його вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України, наполягав на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив апеляційний суд скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів та просив повторно дослідити докази, які підтверджують його невинуватість.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В свою чергу, дослідивши оскаржуваний вирок суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 366 ч.1 КК України.

Так, відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а саме: виготовлення завідомо неправдивого документу листа на адресу судді Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_11 про те, що підсудний ОСОБА_12 розшукуваний та внесення до інформаційно-статистичної картки завідомо неправдиві відомості про припинення розшуку останнього, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- матеріалами дослідчої перевірки № 11-179 пр-12 прокуратури Малиновського району м. Одеси за фактом невиконання судового рішення оперуповноваженим СУР Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_8 ;

- постановою Малиновського районного суду м. Одеси (суддя ОСОБА_11 ) від 11.02.2010 у справі № 1-386 / 10 про оголошення в розшук ОСОБА_12 і обрання йому при затриманні запобіжного заходу взяття під варту. Виконання постанови було покладено на начальника Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області;

- ксерокопією листа судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_23 на ім`я начальника Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ №С-15 від 10.06.2011, з проханням повідомити суду про результати розшуку ОСОБА_12 , з додатком копії постанови суду від 11.02.2010, зареєстрованого в канцелярії Хмельницького ОМ 24.06.2011 за № 1972, з резолюцією керівництва відділу міліції на ім`я ОСОБА_8 від 30.06.2011 року;

- ксерокопією листа керівництва Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ на ім`я голови Малиновського районного суду м. Одеси № 31/18 вих.4928 від 14.09.2011, підготовленого ОСОБА_8 про затримання ОСОБА_12 , раніше оголошеного судом в розшук;

- ксерокопією листа судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_23 на ім`я начальника Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ № С-13 1-496 / 11 від 18.10.2011, з проханням повідомити суду про результати розшуку ОСОБА_12 і місце його знаходження, в зв`язку з раніше спрямованої інформації про його затримання;

- ксерокопією листа керівництва Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ на ім`я голови Малиновського районного суду м. Одеси № 31/18 вх.3307 від 28.12.2011, підготовленого ОСОБА_8 про те, що на затримання ОСОБА_12 орієнтовано особовий склад, місце його знаходження не встановлено, у разі його затримання суду буде повідомлено додатково;

- витягом з ИИПС «Каскад» ГУ МВС України в Одеській області щодо ОСОБА_12 ;

- матеріалами перевірки Управління внутрішньої безпеки в Одеській області за фактом невиконання судового рішення посадовими особами Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ від 14.08.2012 року;

- висновком за результатами службового розслідування за фактом невиконання судового рішення посадовими особами Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ від 14.11.2012 Управління внутрішньої безпеки в Одеській області;

- ксерокопією інформаційно - статистичної картки на припинення розшуку ОСОБА_12 . УІАО ГУ МВС України в Одеській області від 14.09.2011, яка була підписаної оперуповноваженим СУР Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ОСОБА_8 , заступником начальника Хмельницького ОМ ОСОБА_24 , та узгодженої з керівництвом УКР ГУ МВС України в Одеській області;

- функціональними обов`язками старшого групи з розшуку безвісти зниклих громадян, осіб, які переховуються від органів слідства і суду, щодо встановлення особи невпізнаних трупів оперуповноваженого СКР Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 ;

- ксерокопією листів книги обліку осіб, доставлених до чергової частини Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ № 854, заведеній 1.01.2011, з яких видно, що ОСОБА_12 в черговій частині відділу міліції не утримувався;

- ксерокопією листів книги обліку осіб, утримуваних в ІТТ ОГУ ГУ МВС України в Одеській області № 478 тому № 3, заведеної 12.08.2011, з яких видно, що ОСОБА_12 до цієї установи не поміщався;

- ксерокопією постанови про порушення кримінальної справи, винесеної старшим слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОСОБА_25 . Діденкул від 11.05.2009 щодо ОСОБА_12 , за ознаками ст. 309 ч.1 КК України;

- довідкою з вивчення оперативно - розшукової справи Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ № 031172 по розшуку ОСОБА_12 , складеної 20.09.2012 старшим слідчим прокуратури Малиновського району м. Одеси ОСОБА_26 ;

- матеріалами оперативно-розшукової справи № 031172 Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ про оголошення в розшук ОСОБА_12 ;

- постановою про заведення оперативно-розшукової справи категорії «Розшук» щодо ОСОБА_12 від 6.09.2011, винесеного оперуповноваженим СУР Хмельницького ОМ капітаном міліції ОСОБА_27 , і затвердженого керівництвом Хмельницького ВМ в той же день;

- показаннями свідка ОСОБА_28 - оперуповноваженого СКР Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ, який під час допиту в суді першої інстанції показав, що з 2009 по 2011 він працював на лінії розшуку зниклих від слідства і суду злочинців. Разом з ним на цій лінії також працював ОСОБА_8 . Оперативно - розшукова справа відносно ОСОБА_12 було заведено ним. В процесі роботи місце знаходження ОСОБА_12 встановлено не було, він його особисто ніколи не бачив і не затримував. Він заповнив інформаційно - статистичну картку на розшукуваного ОСОБА_12 , і підписав її, та особисто відніс до Управління інформаційно - аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Одеській області. 14.09.2011 він ОСОБА_12 з розшуку не знімав, і хто заповнив інформаційно - аналітичну картку про припинення розшуку ОСОБА_12 він не знає;

- оригіналами інформаційно-статистичної картки на розшукуваного ОСОБА_12 від 8.09.2011 та інформаційно - статистичної картки на припинення розшуку ОСОБА_12 від 14.09.2011 року;

- показаннями свідка ОСОБА_24 - першого заступника начальника Хмельницького ОМ Малиновського РВ ОМУ, який під час допиту в суді першої інстанції показав, що у 2011 році на лінії розшуку злочинців, безвісти зниклих осіб та невпізнаних трупів працювали оперуповноважені СУР ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , які розміщувалися в кабінеті № 18. Про незаконне припинення розшуку ОСОБА_12 йому стало відомо, тільки після виклику його в прокуратуру Малиновського району м. Одеси. Він дійсно затвердив постанову про заведення оперативно - розшукової справи від 6.09.2011 щодо ОСОБА_12 . В інформаційно-статистичний картці на оголошення в розшук ОСОБА_12 стоїть його підпис.В інформаційно-статистичній картці про припинення розшуку ОСОБА_12 також стоїть його підпис. Ця картка була йому надана оперуповноваженим СУР Бобровником разом з поясненням ОСОБА_12 , рапортом ОСОБА_29 про затримання ОСОБА_12 який перебував у лікарні і зобов`язанням ОСОБА_12 прибути в суд. Тільки після цього він підписав цю картку. Він також підписав підготовлений ОСОБА_8 лист на ім`я судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 від 14.09.2011 про те, що підсудного ОСОБА_12 було розшукано.Крім того, він підписав лист на ім`я того ж судді від 28.12.2011 про те, що особовий склад Хмельницького ОМ орієнтований на розшук ОСОБА_12 . Даний лист був також підготовлено оперуповноваженим СУР ОСОБА_8 . За яких обставин він підписав цей лист, вже не пам`ятає;

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 9909 / 02 від 6.12.2012, згідно якого підпис від імені ОСОБА_8 в інформаційно-статистичній картці на припинення розшуку ОСОБА_12 від 14.09.2011 виконаний самим ОСОБА_8 ;

- ксерокопією архівної особової справи ОСОБА_12 , звільненого з-під варти в Одеському слідчому ізоляторі 11.07.2009, в зв`язку з не надходженням листа прокуратури про перерахування слідчим ОСОБА_12 за судом і закінченням терміну його утримання під вартою;

- листом головного лікаря Медичного центру «Ваше здоров`я» ОСОБА_31 від 10.12.2012 №104, згідно якого ОСОБА_12 дійсно добровільно пройшов курс амбулаторного лікування з приводу психічного і поведінкового розладу, викликаного вживанням опію, з 16.09.2011 по 26.09.2011, про що є відповідні записи в журналі відвідування хворих за 2011, заведена медична карта амбулаторного хворого №27 від 16.09.2011 року;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що він раніше неодноразово судимий і в лютому 2012 року утримувався в ОСІ за замах на вчинення грабежу. Справа розглядалась суддею Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 . Раніше він був притягнутий до відповідальності за ст. 309 ч.1 КК України. Справа розслідувалася Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ і він також перебував в ОСІ. Після ознайомлення з матеріалами справи його звільнили з ОСІ, оскільки закінчився термін його утримання. Коли він прибув додому, то відразу ж був затриманий співробітником ВБНОН Хмельницького ОМ. Його доставили до відділу міліції і він три доби знаходився там, в камері доставлених. У 2011 році хтось із співробітників Хмельницького ОМ подзвонив до нього додому і сказав, щоб він прийшов у відділ міліції. У зв`язку з чим його викликали в міліцію він не знав. Про те, що суд його оголосив в розшук йому відомо не було. Він попросив матір сходити у відділ міліції, так як погано себе почував. Коли мати приїхала додому, то вона сказала, що працівники міліції вимагають щоби до РО з`явився він особисто для підписання якихось документів. Але він в цей момент проходив курс лікування в медичній клініці. Працівники міліції знову стали дзвонити і тоді його цивільна дружина ОСОБА_32 , відвезла їм медичну довідку про те, що він дійсно проходив курс лікування в клініці на вул. Ніжинській. 25.02.2012 він був затриманий співробітниками міліції за підозрою в пограбуванні.

Крім цього, відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а саме: внесення до протоколу особистого огляду ОСОБА_33 завідомо неправдивих відомостей стосовно анкетних даних понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які не були присутніми при доставці і оглядах ОСОБА_17 та підробив від їх імені підписи в документах, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 8050 / 02 від 27.09.2012, з якого випливає, що підписи від імені понятих ОСОБА_18 і ОСОБА_34 в протоколі огляду ОСОБА_17 на наявність тілесних ушкоджень від 20.07.2012 та протоколі особистого огляду ОСОБА_17 , як особи, доставленого до чергової частини від 20.07.2012, виконані не ОСОБА_18 і не ОСОБА_35 , а іншою особою;

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 9334 / 02 від 09.11.2012, з якого випливає, що в протоколі огляду ОСОБА_17 на наявність тілесних ушкоджень від 20.07.2012 та в протоколі особистого огляду ОСОБА_17 , як особи, доставленої до чергової частини від 20.07.2012, рукописних записах виконані ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_36 , який під час допиту в суді першої інстанції показав, що він у 2012 році був студентом 4 курсу Одеського національного економічного університету та проживав в АДРЕСА_2 . В кінці липня 2012 року він зі своїм товаришем і сусідом ОСОБА_18 домовився піти пообідати в кафе «Топ Сендвіч», розташованому по вул. Канатна, на тій же стороні, де розташований Шевченківський ОМ. В обідній час він зустрівся з ОСОБА_18 близько цього кафе, де вони стали очікувати їхнього товариша і сусіда ОСОБА_37 , який працюв в Шевченківському відділі міліції. З ОСОБА_38 вони домовилися про зустріч заздалегідь, але той на зустріч не прийшов. При цьому ні він, ні ОСОБА_18 по телефону ОСОБА_39 не дзвонили, так як думали, що останній зайнятий по роботі і сам підійде в кафе. Під час очікування до них підійшов чоловік, який представився співробітником міліції і пред`явив своє службове посвідчення. Він попросив їх пройти до Шевченківського відділу міліції для того, щоби в якості понятих прийняти участь в якихось процесуальних діях, на що вони дали згоду. При вході до відділу міліції і виходу з нього їх ніхто в журнал не записував. Працівник міліції провів їх довгим коридором і завів в один із кабінетів. У цьому кабінеті знаходився раніше незнайомий чоловік, зовні схожий на особу без певного місця проживання, який був неохайно одягнений і від нього погано пахло. Йому на вигляд було 30-40 років, слов`янської зовнішності, міцної статури, волосся рудувате розпатлане, обличчя опухле, був одягнений в майку, шорти і шльопанці. Працівник міліції в їх присутності оглянув кишені одягу цього чоловіка і нічого не знайшов. Далі працівник міліції попросив цього чоловіка зняти з себе майку для того, щоб вони подивилися, чи є у нього які-небудь тілесні ушкодження. В даний час він не пам`ятає, які це були ушкодження. У цього чоловіка було побите обличчя, були садна і синці, однак він не пам`ятає, де саме вони розташовувалися. Після цього працівник міліції заповнив два бланка документів, назву яких він не пам`ятає, після чого дав їх прочитати і підписати. При цьому він запитав у кожного прізвища, ім`я, по батькові, рік народження і домашню адресу. Чому в протоколах неправильно вказано його день народження і номер будинку він не знає. Так як в документах, все написане відповідало дійсності, то він і ОСОБА_40 їх підписали. Після чого вони покинули Шевченківський ОМ, їх ніхто не проводжав, з відділу міліції вони вийшли самі. Після чого передумали йти в кафе і роз`їхалися по домівках. У Шевченківському ОМ вони ОСОБА_41 , не бачили. Підписи, від його імені в протоколі огляду ОСОБА_17 на наявність тілесних ушкоджень від 20.07.2012 та в протоколі особистого огляду ОСОБА_17 , доставленого до чергової частини від 20.07.2012, складеного оперуповноваженим СКР Шевченківського ВМ ОСОБА_8 , були виконані ним власноручно, та проставлені його рукою. Він не може пояснити, чому експерти прийшли до висновку про те, що підписи виконані не ним, а іншою особою з наслідуванням його підписів . Він як понятий був присутній при складанні даних протоколів.

- роздруківкою телефонних з`єднань мобільного телефону ОСОБА_41 , отриманих згідно постанови апеляційного суду Одеської області, з якої випливає, що в період з 18 по 21 липня 2012 року з`єднань з ОСОБА_18 і ОСОБА_35 не було.

При цьому, апеляційний суд критично оцінює довід ОСОБА_21 про те, що він не визнає свою вину.

На думку апеляційного суду, твердження ОСОБА_21 щодо недоведенності його вини у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.366 КК України спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_21 апеляційний суд розцінює, як намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України, та доведеності його вини у вчиненні цих злочинів.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що злочини, за вчинення яких ОСОБА_8 було визнано винуватим були вчинені ним 14 вересня 2011 року та 20 липня 2012 року.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Згідно з положеннями ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального закону, обґрунтовано дійшов висновку про звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілої про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази по справі, які підтверджують вину ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.3 ст.371 КК України, апеляційний суд вважає такі твердження безпідставними, з огляду на таке.

В ході апеляційного провадження за клопотанням представника потерпілої були повторно досліджені письмові докази:

- висновок експерта №90-2334/12 від 13.08.2012 року;

- журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Шевченківського ВМ;

- висновок комісії експертів №390 від 26.10.2012 року;

- протокол очної ставки від 05.11.2012 року;

- висновок комісії експертів №445 від 09.11.2012 року;

- медична довідка від 21.07.2012 року

- висновок експерта №2325 від 24.07.2012 року;

-свідоцтво про смерть ОСОБА_42 ;

-повідомлення начальника управління карного розшуку від 15.02.2016 року;

- журнал судового засідання від 18.08.2016 року, а саме а.с.150 Том 4;

-протокол виїмки від 02.08.2012 року

- протокол перегляду відеозапису очної ставки від 05.11.2012 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник потерпілої посилаючись на дослідженні під час апеляційного розгляду докази зазначив про доведеність вини ОСОБА_8 щодо незаконного приводу ОСОБА_16 , що спричинило тяжкі наслідки та перевищення службових повноважень ОСОБА_8 під час здійснення оперативних (розшукових) дій за участю ОСОБА_16 .

Зокрема, представник потерпілого вказує на те, що висновки експертів доводять нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 саме під час його перебування в Шевченківському ВМ, що також підтверджується повідомленням начальника управління карного розшуку від 15.02.2016 року про те, що в період 19-20 липня 2012 року ОСОБА_8 безпосередньо доставив ОСОБА_16 до приміщення Шевченківського ВМ та проводив з ним оперативні (розшукові) дії.

Між тим, під час дослідження апеляційним судом висновків експертів встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_16 були отримані в результаті нанесення ударів кулаками рук та ногами. Кількість травматичних впливів при цьому було не менше 23. Дані ушкодження при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш, 6-ти днів і з цього критерію згідно з пунктом 2.3.5. правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Київ, 1995 г.) має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Також в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було встановлено відсутність у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Шевченківського ОМ, запису за 19.07.2012 року про перебування ОСОБА_16 в Шевченківському ВМ Приморського РВ.

При цьому, у досліджених апеляційним судом копіях журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Шевченківського ВМ, міститься запис за 20.07.2012 року про перебування ОСОБА_16 в Шевченківському ВМ Приморського РВ.

З показань свідка ОСОБА_43 , який працював постовим міліціонером ОСОБА_44 , наданих під час судового розгляду в суді першої інстанції вбачається, що всі записи в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Шевченківського ВМ записи за 19.07.2012 були зроблені особисто ним. Він в цей день знаходився на добовому чергуванні. Під час його чергування в Шевченківський ОМ співробітники сектору карного розшуку привели осіб без певного місця проживання і роду занять - ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 і ОСОБА_49 . Всі вони були доставлені в сектор кримінального розшуку - кабінет №37. У зазначеному журналі вказано, що вони прибули в 16 год.30 хв, а покинули відділ міліції о 19 год. 00 хв. Ці особи самі написали, що претензій не мають і самі розписалися в журналі. Ніхто замість них не розписувався. Веденеєва разом з цими особами не було. 19.07.2012 ОСОБА_50 він у відділі міліції не бачив.

З показань свідка ОСОБА_51 , який працював постовим міліціонером ОСОБА_44 , наданих під час судового розгляду в суді першої інстанції вбачається, що 20 липня 2012 року о 9 год. ранку він заступив на чергування міліціонером з охорони адміністративної будівлі відділу міліції і здійснював пропускний режим в приміщення відділу. З 9 до 10 години ранку 20.07.2012 проходила передача чергового наряду і він приймав зміну у ОСОБА_52 . Запис за №996 щодо ОСОБА_16 зробив в журналі він. У журналі вказано, що той прибув в відділ міліції о 10 год. Цей запис він зробив, коли постовий ОСОБА_52 повідомив йому, що тільки що в відділ міліції, в кабінет №21 провели людей. Він доповів про це оперативному черговому ОСОБА_53 і той дав вказівку взяти журнал, піти в кабінет №21 і записати доставленого. Ним виявився ОСОБА_16 , який перебував в кабінеті у слідчого ОСОБА_54 .

З протоколу очної ставки між ОСОБА_8 та ОСОБА_55 вбачається, що ОСОБА_56 не бачив 19.07.2012 року ОСОБА_8 у Шевченківському ВМ.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції. На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, inter allia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин, Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).

Згідно з ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначені положення закону, стосовно того, що всі сумніви мають тлумачитись на користь особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що потерпілою та її представником не доведено того, що ОСОБА_8 здійснив незаконний привід ОСОБА_16 до Шевченківського ВМ та перевищив свої службові повноваження, спричинивши ОСОБА_16 тілесні ушкодження.

За таких обставин, ґрунтуючись на нормах кримінального процесуального закону України та правилах правозастосування, визначених практикою Європейського суду з прав людини, об`єктивно, повно та всебічно дослідивши обставини провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.265, ч.3 ст.271 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу зазначених злочинів.

Згідно з ч.3 ст.129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

За таких обставин, враховуючи виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.265, ч.3 ст.271 КК України, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив потерпілій ОСОБА_9 у задоволенні цивільного позову.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси, від 30 січня 2017 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000001, від 21.11.2012 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст. 366 ч.1 КК України та виправдано за пред`явленим йому обвинуваченнями у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 365 ч. 2, 371 ч. 3, 382 ч.2 КК України, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4