Провадження №1-кс/522/141/20
У Х В А Л А
в порядку ст. 331 КПК України
25 березня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі питання про доцільність продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0011225 від 14.10.2013 року обвинуваченого:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянин України, з середньою освітою, одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України.
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - ОСОБА_5
в с т а н о в и в:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України.
Суд з власної ініціативи ставить на розгляд питання стосовно доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.
Під час судового засідання прокурор вважав за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому, з тих підстав, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, тривалий час не з`являвся до судових засідань, був оголошений у розшук, судове провадження було зупинено до встановлення його місцезнаходження крім того обвинувачений може вчиняти інші злочини чи вплив на потерпілих.
Захисник обвинуваченого, заперечила проти запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила змінити на домашній арешт.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді утримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Суд зобов`язаний до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Як встановлено судом, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, за яке законом передбачене покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, та у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.
Так, судом раніше було зазначено, що існує ризик, що ОСОБА_3 підозрюючись у вчиненні кількох злочинів, може переховуватися від суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім цього, суд вказує, що даний ризик підтверджується також тією обставиною, що обвинувачена в порушення вимог чинного законодавства, при зміні місця проживання не зареєструвала своє місце проживання, як того вимагає п. 4 Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207. Така обставина, свідчить про імовірність зміни місця проживання особи без повідомлення про це компетентних органів, що в свою чергу свідчить про порушення ОСОБА_3 своїх обов`язків, як особи, котра проживає на території України. Варто зазначити, необхідність реєструвати своє поточне місце проживання, є законодавчо закріпленою задля можливості ведення офіційної переписки із особою, а також можливістю встановити її місце знаходження у разі потреби. При цьому, ОСОБА_3 , переховувався від суду, перебував у розшуку та його місцезнаходження не можливо було встановити.
При цьому, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.
Крім того, як вбачається із реєстру досудових розслідувань, в даному кримінальному провадженні наявні свідки, зі сторони обвинувачення, які безпосередньо суду не давали своїх показань, зважаючи на що, суд вбачає ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, обвинувачується у вчиненні умисного злочину. Крім того, останній обвинувачується у вчиненні двох злочинів, які вчинені у різний період часу, зважаючи на що, суд вбачає також реальним ризик, що у разі не застосування запобіжного заходу обвинувачений може вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій суд також враховує положення ст. 9 Конституції України, та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим у зазначеній справі, так як є специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає правило поваги до свободи особи (рішення Європейського суду «W. v/ Switherlandjudgement» of 26 January 1993. SeriesAno.254-A, p.15, §30).
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд також бере до уваги вагомість доказів, тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченого під вартою, наявність двох повідомлень про підозру у вчиненні злочинів, які посягають на різні суспільні відносини, відсутність стійких соціальних зв`язків у вигляді постійного зареєстрованого місця проживання, місця роботи.
За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 331, 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197 КПК України, суд
у х в а л и в:
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят днів).
Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою обчислюється з 25 березня 2020 року по 23 травня 2020 року.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "ОУВП (№21)" Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України - для відома.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя:

25.03.2020