Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/252/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Алмазний Уральської області Російської Федерації, без громадянства, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого: 02.02.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.115, ч.2 ст.187, ч.2 ст.152, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 06 місяців з конфіскацією майна
відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з 15.02.2019 року засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання в державній установі «Петрівська виправна колонія (№49)». За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_9 допустив двадцять чотири порушення порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі поміщався до ДІЗО установи. На даний час всі стягнення погашені. Має одне заохочення за 05.11.2019 року. Крім того, ОСОБА_9 не працевлаштований, але залучається до робіт в їдальні установи, не приймає участі у суспільному житті установи, характеризується задовільно.
На дану ухвалу надійшла апеляційна скарга від захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , в якій він просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до засудженого ОСОБА_9 умовно-дострокове звільнення. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, засуджений залучається до робіт в їдальні, має одне заохочення від 05.11.2019 року. Усі стягнення, які мали місце погашені. Отже, усі перелічені факти підтверджують, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, мотивуючи тим, що місцевий суд при вирішення його клопотання, не в повній мірі взяв до уваги те, що він став на шлях виправлення, характеризується задовільно, має одне заохочення, з перших днів працює.
Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , який підтримав подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та, дослідивши матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.
Згідно ч.2 ст. 81 Кримінального кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Свідчення того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Інших підстав законом не передбачено.
Як убачається з матеріалів справи, вироком Бабушінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2010 року ОСОБА_9 засуджений за ч.1 ст.115, ч.2 ст.187, ч.2 ст.152, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 06 місяців з конфіскацією майна.
В строк відбування покарання зараховано 01 рік 11 місяці 19 дні попереднього утримання під вартою з 19.06.2008 року по 08.06.2010 року.
Початок строку покарання 19.06.2008, кінець строку 30.12.2020.
З характеристики, наданої ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)» станом на 10.01.2020 в судове засідання, вбачається, що ОСОБА_9 характеризується задовільно, за час відбування покарання допустив двадцять чотири порушення порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі поміщався до ДІЗО установи. На даний час всі стягнення погашені. Має одне заохочення за 05.11.2019 року. При цьому засуджений ОСОБА_9 не працевлаштований, але залучається до робіт в їдальні установи, не приймає участі у суспільному житті установи. Також засуджений ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та звільнявся умовно - достроково від відбування покарання.
Крім цього, комісією державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» 16.07.2019 року засудженому було відмовлено в умовно - достроковому звільнені від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення, що свідчить про недостатнє бажання засудженого ставати на шлях виправлення.
Водночас, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, з`ясовуючи чи став засуджений на шлях виправлення, колегія суддів бере до уваги відсутність негативної поведінки засудженого під час відбування покарання та не вчинення засудженим порушень умов тримання.
Разом з тим, відсутність негативної поведінки засудженого не свідчить про зразковість поведінки під час відбування покарання, як обов`язкової складової розуміння того, що засуджений став на шлях виправлення - передумови для застосування норм ст. 81 КК України.
Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що матеріалами клопотання не представлені достатні дані про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому умовно дострокове звільнення при таких обставинах буде передчасним.

Так, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Крім того, як убачається з характеристики ОСОБА_9 , останній через короткий проміжок часу вчиняв нові умисні, корисливі злочини, що в цілому характеризує особу засудженого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.
Також, колегією суддів враховується й те, що засуджений ОСОБА_9 виявив бажання приймати участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження, але участь не брав. Дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи останній лише намагається.
При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не лише факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.
Зваживши на усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, представляє собою підвищену суспільну небезпеку, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання ОСОБА_9 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Що стосується доводів захисника та засудженого, про неналежне врахування судом першої інстанції даних про особу засудженого ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином врахував всі дані, в тому числі і ті на які посилаються захисник та засуджений в своїх апеляційних скаргах та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення.
Отже, викладені апелянтами в апеляційних скаргах обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і колегія суддів.
Будь-які дані про те, що суд допустив процесуальні порушення під час розгляду кримінального провадження або дані, які б вказували на неповноту чи не об`єктивність розгляду справи щодо ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин колегія суддів, вважає необхідним ухвалу районного суду стосовно ОСОБА_9 залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376 ч.2, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: підписи

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4