КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1807/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
03 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження відносно обвинуваченого за ч.1 ст.317, ч. 2 ст. 309 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останній раз 10.05.2018 Обухівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1360 грн.,-
за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_6

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.317, ч.2 ст. 309 КК України їй призначено покарання:
- за ч.1 ст.317 КК України чотири роки позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 309 КК України чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 70,72 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, п.23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирок Обухівського районного суду Київської області від 10.05.2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1360 грн., ухвалено виконувати самостійно.
Вирішено питання витрат за проведення судової експертизи та долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що вона 14.01.2019 близько 16 год. надала приміщення квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає та яка належить на праві власності ОСОБА_9 , своєму знайомому ОСОБА_10 для незаконного вживання останнім наркотичної речовини, що той зробив, випивши наркотичний засіб «метадон», випивши з чашки з водою.

Крім того, 14.01.2019, близько 15 год. ОСОБА_6 , в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР, біля супермаркету «Велика Кишеня», що по проспекту Дніпровський, 15 в м. Українка, Обухівського району, Київської області, знайшла паперовий згорток з кристалоподібною речовиною білого кольору (наркотичний засіб, обіг якого обмежено) метадон (фенадон), який повторно, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбала та почала зберігати для власного вживання, без мети збуту за адресою: АДРЕСА_2 , і який 14.01.2019 в період часу з 16 год. 32 хв. по 17 год. 01 хв. під час санкціонованого обшуку за вказаною адресою було виявлено в неї та вилучено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через його м`якість, а тому просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.317 КК України чотири роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК України чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків приєднати невідбуте покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 10.05.2018 у виді штрафу в розмірі 1360 грн. та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років зі штрафом в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн., який виконувати самостійно. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та покласти на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на ч.4 ст.70 КК України, п.23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», на підставі яких вирок Обухівського районного суду Київської області від 10.05.2018, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1360 грн., ухвалено виконувати самостійно.

Вважає, що суд 1-ї інстанції не застосував при призначенні ОСОБА_6 покарання положення ст. 71 КК України, які підлягають застосуванню та не призначив покарання за сукупністю вироків, а також в порушення ст. 53 КК України, не зазначив розмір штрафу в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.317, ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися судом в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України, як умисні дії, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні наркотичного засобу, вчиненого повторно без мети збуту та за ч.1 ст. 317 КК України, як умисні дії, які виразилися у надані приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, є правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і відповідно неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в достатній мірі і звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме щире каяття, посередню характеристику за місцем проживання, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину, те, що обвинувачена раніше судима, офіційного місця роботи та джерел доходу не має, стан її здоров`я, матеріальний та соціальний стан, у зв`язку з чим колегія суддів знаходить висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства, з її звільненням від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, правильним і прокурором в апеляційній скарзі не заперечується.

Також суд 1-ї інстанції, врахувавши положення ч.3 ст.72 КК України, відповідно до яких основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають та виконуються самостійно, правильно ухвалив вирок Обухівського районного суду Київської області від 10.05.2018, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1360 грн., виконувати самостійно. Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б потягли за собою зміну чи скасування рішення суду 1-ї інстанції не вбачається, а тому воно як законне та обґрунтоване, має бути залишене без зміни, а апеляційна скарга щодо його скасування - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4