ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/65/20 Справа № 212/6751/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, - вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року та ухвали Верховного Суду України від 31.01.2001 року було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що заявники безпідставно посилаються на те, що тільки після укладення угоди між адвокатом ОСОБА_7 та його підзахисним - засудженим ОСОБА_8 , засудженому могло стати відомо про наявність обставин, на які заявник та захисники спираються як на нововиявлені, оскільки вся без виключення інформація містилася у матеріалах справи і не може вважатися такою, що несе в собі ознаки нововиявлених обставин у розумінні ч.2 ст.459 КПК України.
Щодо інформації про відсутність повноважень і правомочності складу суду, що ухвалював вирок від 16.05.2000 року, колегія суддів зазначила, що сама по собі відсутність інформації в архиві ТУ ДСА не породжує юридичного факту відсутності правомочності складу суду, оскільки таке рішення (щодо можливості відправляти правосуддя) могло бути затверджено тільки за рішенням суду чи у відповідності до діючого на той час законодавства компетентними органами, діючими на підставі та у спосіб визначений Конституцією України та відповідними законами.
Також колегія суддів дійшла висновку про те, що заява засудженого ОСОБА_10 та його захисників зводиться до висвітлення процесуальних порушень, що мали чи могли мати місце при розгляді справи в суді та при ухваленні судового рішення у вигляді вироку від 16.05.2000 року. Оскаржування самого судового рішення та виявлення процесуальних порушень на стадії розгляду справи передбачено діючим на той час законодавством за допомогою апеляційного та касаційного перегляду рішень суду (ухвал, вироків) і не має відношення до інституту перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Засуджений ОСОБА_8 мав можливість у відведений законом строк, скориставшись допомогою захисника, який приймав участь у розгляді кримінального провадження, або іншого адвоката за його вибором, звернутись з питанням про перегляд рішення суду у зв`язку з обставинами, які існували на момент розгляду справи і нововиявленими не являються. Крім того, ОСОБА_8 звертався зі скаргою на рішення суду від 16.05.2000 року до Верховного Суду України, який 30 січня 2001 року своєю ухвалою залишив в силі вирок відносно ОСОБА_8 . Питання, які наразі ставить засуджений та його адвокат у заяві, що розглядається колегією суддів, повинні були ставитися в свій час перед Верховним Судом України при оскарженні вироку Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року.

В апеляційних скаргах:
-засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та направити справу на новий судовий розгляд до іншого районного суду м. Кривого Рогу.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не дотримався принципів кримінального судочинства, зокрема не була прилюдно оголошена резолютивна ухвала та повний текст ухвали, йому не було роз`яснено право можливості ознайомлення з протоколом судового засідання та подання заперечень на нього, а також була порушена таємниця наради суддів.
Зазначає, що суд не міг бути неупередженим, незалежним і справедливим при розгляді його справи, оскільки під час судового провадження на суддю ОСОБА_11 було відкрито кримінальне провадження, а прокурор мав всі можливості впливати на суддів і результат судового рішення.
Вказує, що 26 січня 2000 року відповідно до положень ст. ст. 17, 237 КПК України (1960) були відсутні правові підстави для розгляду кримінальної справи апеляційним судом Дніпропетровської області як судом першої інстанції, оскільки вже на той час не існувало такої міри покарання як смертна кара, тому що рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року вона була визнана неконституційною. Вважає, що через це він був позбавлений права на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.
Звертає увагу, що під час судового розгляду у період з 29.12.1999 року по 04.04.2000 року кримінальної справи №1-32/00 кримінальний закон, зокрема ст. 93 КК (1960) такої міри покарання як смертна кара не передбачав, не було і довічного позбавлення волі. За таких обставин застосування судом у вироку від 16 травня 2000 року такого виду покарання як довічне позбавлення волі, на його думку, суперечить ст. 5 КК України, ст. 58 КУ, а тому вважає, що йому повинно було бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Крім того, апелянт вказує на те, що під час розгляду його справи Верховним судом України він, як і його захисник, не були особисто присутніми, що на його думку, свідчить про порушення його права на захист.

- захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 травня 2000 року під час ухвалення вироку відносно засудженого ОСОБА_8 мали місце істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суддя ОСОБА_12 не мав повноважень здійснювати судочинство, що залишено без уваги колегією суддів Жовтневого райсуду м. Кривого Рогу.
Зазначає, що згідно повідомлення ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області від 12.12.2018 року №3233/18 суддя ОСОБА_12 склав присягу 27.04.1990 року, тобто у період існування СРСР. На той час судова система, сформована ще за радянських часів партійною системою, не могла бути незалежною, а значить і неупередженою. В 1992 році уже в незалежній Україні ухвалено Закон «Про статус суддів», стаття якого встановлювала новий текст присяги. В 1994 році указ Президії Верховної ради УРСР, за яким приймав присягу суддя ОСОБА_12 , втратив чинність.
Ще апелянт вказує на те, що колегія суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , нехтуючи клопотанням захисту від 13 липня 2018 року щодо особистої участі засудженого ОСОБА_8 та його захисників у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами постановила ухвалу від 07.08.2018 р. про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька установа виконання покарань №1», де перебуває засуджений ОСОБА_8 і лише після повторного клопотання ОСОБА_8 призначила розгляд справи за його участю.
Звертає увагу, що 21 травня 2019 року, в кінці робочого дня колегія суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу розглянула заяву засудженого ОСОБА_8 та його захисників про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, повідомивши учасникам засідання що судове рішення буде проголошено 22 травня 2019 року в 11:00. Однак 22 травня 2019 року судове рішення не було проголошено прилюдно, засудженого ОСОБА_8 не було доставлено в суд для роз`яснення змісту ухвали та порядку і строку її оскарження.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року по справі №212/6751/16-к, провадження № 1-о/212/1/19, про перегляд судового рішення за нововиявленним обставинам, та справу направити в суд першої інстанції для розгляду іншим складом суду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в первинній заяві ОСОБА_8 та його захисника про перегляд судового рішення за нововиявленним обставинам, ані засуджений ОСОБА_8 , ані його захисник не ставили питання щодо поновлення строку звернення до суду зі заявою про перегляд судового рішення, що набрало законної сили, так як нами не був порушений строк звернення з такою заявою. В заяві було зазначено, що про наявність нововиявлених обставин захиснику стало відомо 10 жовтня 2015 року, про що він повідомив і ОСОБА_8 , а заяву направив в суд 14.11.2015 р. Заява до суду надійшла 27.11.2015 р. При надходженні заяв до Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг апелянт надав суду уточнену заяву, де не просив суд поновити строк звернення зі заявою про перегляд судового рішення за нововиявленним обставинам, а просив викладену в прохальної частини первинної заяви вимогу поновити строк - залишити без розгляду у зв`язку з тим, що ні він, ні ОСОБА_8 строки не порушили.
Вважає, що посилання колегії судів щодо звернення ОСОБА_8 у 2000 році до Верховного Суду України не стосується нововиявлених обставин, а його касаційна скарга була обґрунтована іншими мотивами, тому не можна вважати, що касаційне звернення ОСОБА_8 у 2000 році містило в собі ті ж самі обставини, що викладені в заявах про перегляд судового рішення за нововиявленим обставинам. Такі обставини ОСОБА_8 у 2000 році не були відомі. Якби ОСОБА_8 ці обставини були відомі, він питання щодо нововиявлених обставин перед судом порушив би завчасно, не відбуваючи понад 17 років під вартою.
Зазначає захисник і про те, що складання присяги судді є обов`язковим для здійснення суддею своїх повноважень з правосуддя. Не може здійснити особа, яка не прийняла присягу судді України, правосуддя та прийняти рішення від імені України. Суддя ОСОБА_12 на час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_8 та інших такого повноваження не мав. Ухвалення 16.05.2000 року вироку колегією суддів, у склад якої входив суддя ОСОБА_12 , який не прийняв присягу судді України, є ухваленням рішення суду некомпетентним судом і тому, відповідно до норми ст. 370 КПК України, рішення, прийняте некомпетентним судом, має бути визнано незаконним та скасовано повністю.
Вказує, що колегія суддів Дніпропетровського обласного суду 16.05.2000 року, всупереч норми ст. 58 Конституції України, ст. 6 КК України у редакції 1960 року та ст. 5 КК України в нової редакції, всупереч норми Європейської Конвенції, застосувала до ОСОБА_8 норму закону, яка не підлягала застосуванню, оскільки з 29.12.1999 року по 04.04.2000 року статею 93 КК (1960) такої міри покарання як смертна кара не передбачалося, не було і довічного позбавлення волі, а тому діяв так званий «проміжний закон», і якщо суд вчасно, в розумні строки розглянув би дану справу, до кінця березня 2000 року, або до прийняття нового КК 04.04.2000 року, у суду не було б іншої альтернативи, як призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, і це, на думку апелянта, є нововиявленою обставиною, яка йому як захиснику стала відомою після ознайомлення зі всіма матеріалами кримінальної справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення даних апеляційних скарг та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).
Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд вищими судами не повинне розглядатися як завуальована апеляція, а лише сама можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).
Процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя («Pravednaya проти Росії», № 69529/01, рішення від 18 листопада 2004 року). Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Однак Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Залишаючи без задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, - вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року та ухвали Верховного Суду України від 31.01.2001 року вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Перелік обставин, які визнаються нововиявленими, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч. 2 ст. 459 КПК України. Це є:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає, щоб рішення не ставилось під сумнів, коли суди остаточно вирішили питання. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень, тобто жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто для нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлені обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Як убачається з матеріалів справи, вироком судової колегії у кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року у складі головуючого судді ОСОБА_14 , судді ОСОБА_12 та народних засідателів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . ОСОБА_8 визнано винуватим за ст..69, ч.3 ст.142, ч.2 ст. 142, ч.2 ст.86, ч.1 ст.222, ч.3 ст.193, п. п. «а», «г», «е», «ж», «з», «і» ст.93, п.п. «а», «ж», «з», «і» ст.ст.17,19,93КК України (в редакції 1960 року) та за правилами ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі у тюрмі з конфіскацією всього його майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2001 року касаційне подання прокурора залишено без задоволення, касаційні скарги захисника ОСОБА_18 , засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 були задоволені частково, вирок колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року щодо ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 було змінено, а саме виключено з вироку кваліфікацію їх дій за ч.2 ст.142 КК України, ч.3 ст.193 КК України та засуджено ОСОБА_8 за ст.42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст.69 КК України, ч.3 ст.142 КК України, ч.2 ст.86 КК України, ч.1 ст.222 КК України, п.п. «а», «г», «е», «ж», «з», «і» ст.93, п.п. «а», «ж», «з», «і» ст. ст.17, 19-93, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі у тюьрмі, з конфіскацією всього його майна.
Розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_8 проводився судом, який постановив вирок, у порядку КПК України 1960 року в складі двох суддів: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та трьох народних засідателів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
В апеляційних скаргах, як і в заявах про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_7 вказують на постановлення судових рішень стосовно ОСОБА_8 незаконним складом Дніпропетровського обласного суду через неприйняття суддею ОСОБА_12 присяги України, що не було відомо апелянтам на час ухвалення таких рішень.
Проте вказані доводи апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.
Пунктом 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України 1996 року визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені. Судді, повноваження яких закінчилися в день набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження протягом одного року.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво» від 12.09.1991 встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції.
Відповідно до п.12 Перехідних положень Конституції України судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони були обрані чи призначені.
Положення статті 10 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992, щодо прийняття присяги поширювалась лише на вперше обраних суддів. Вимоги приведення до повторної присяги суддів, які її прийняли до проголошення незалежності України, вказаний Закон не містить.
Як убачається зі змісту заяв та поданих апеляційних скарг, апелянти ставлять питання про перегляд судового рішення з тих підстав, що воно було винесено суддею без належних на те повноважень. Проте, такі доводи останніх не знайшли свого підтвердження як в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.
Колегія суддів установила, що суддя Дніпропетровського обласного суду ОСОБА_12 був обраний на посаду до дня набуття чинності Конституцією України і здійснював свої повноваження відповідно до вказаних вимог Конституції України.
Зокрема, встановлено, що суддя Дніпропетровського обласного суду ОСОБА_12 прийняв присягу судді 27.04.1990 року, що відповідало вимогам Указу Президії Верховної Ради Української РСР №8527-ХІ від 15.12.1989 року «Про присягу суддів і народних засідателів судів Української РСР».
З приводу зазначеного також і Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію (провадження №№ 51-1207км18, 51-6303 км 18), а тому, з огляду на наведене, підстави стверджувати про незаконність складу колегії суддів Дніпропетровського обласного суду, як про це зазначають апелянти, відсутні.
Крім того, з відповіді ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від на запит адвоката ОСОБА_9 ніяким чином не вбачається підтвердження відсутності у складу суду, що 16.05.2000 року ухвалював вирок відносно засудженого ОСОБА_8 , повноважень відправляти правосуддя. У цій відповіді лише зазначено, що інформацією щодо більшості складу суду територіальне управління ДСА України в Дніпропетровскій області не володіє, про що цілком обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.
Не заслуговують на увагу і доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що під час перегляду кримінальної справи за його обвинуваченням у Верховному Суді України було порушено його право на захист, оскільки розгляд кримінальної справи у суді касаційної інстанції відбувся за його відсутності, що, на його переконання, є нововиявленою обставиною.
Так, відповідно до вимог ст. 358 КПК України 1960 року про день розгляду справи в касаційній інстанції суд першої інстанції своєчасно повідомляє учасників судового процесу та прокурора. Крім того, касаційна інстанція не пізніш як за три дні до судового засідання повинна вивісити об`яву про час і місце розгляду справи. Неявка учасників судового процесу, яких повідомлено про день розгляду справи, не є перешкодою для її розгляду в касаційній інстанції, але суд на свій розсуд може викликати їх. Питання про участь засудженого в засіданні суду, що розглядає справу в касаційному порядку, вирішується цим судом. Засуджений, що з`явився в судове засідання, у всіх випадках допускається давати пояснення.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, засуджений ОСОБА_8 у касаційній скарзі не ставив перед судом касаційної інстанції питання про його обов`язкову участь у касаційному розгляді, так само не заявляв клопотань про його доставку в судове засідання, був належним чином повідомлений про час, дату та місце касаційного розгляду.
Верховний Суд України переглянув кримінальну справу стосовно ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в касаційному порядку відповідно до діючих на той час вимог кримінально-процесуального закону, положення якого на той час не вимагали обов`язкової участі під час перегляду кримінальної справи в касаційному порядку як засудженого, так і захисника
Таким чином, обставина, яка, на думку засудженого, є нововиявленою порушення права на захист, як він уважає, допущене Верховним Судом України при перегляді вироку стосовно нього, не є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України, до того ж, доводи апеляційної скарги у цій частині спростовуються матеріалами кримінальної справи.
Доводи засудженого ОСОБА_8 щодо того, що судом першої інстанції йому не було роз`яснено право на ознайомлення з протоколом судового засідання та подання зауважень на нього, є безпідставними з огляду на те, що розгляд заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, - вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року та ухвали Верховного Суду України від 31.01.2001 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області проводився згідно з нормами чинного кримінального процесуального закону, яким, на відміну від КПК 1960 року, не передбачено ведення секретарем протоколу судового засідання (ст.. 87 КПК 1960 року), як і право певних осіб, які брали участь у судовому засіданні, протягом трьох діб з дня складення протоколу ознайомитися з ним і подати письмові зауваження (ст.. 87 КПК 1960 року).
Також неспроможними є твердження апелянтів про порушення суддями Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області таємниці нарадчої кімнати та не проголошення оскаржуваного судового рішення.
Дніпровським апеляційним судом з метою перевірки вищезазначених доводів, викладених в поданих апеляційних скаргах, 11 грудня 2019 року було постановлено ухвалу, якою доручено Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провести перевірку фактів, викладених в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо порушення таємниці нарадчої кімнати суддями ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 під час ухвалення рішення про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року та ухвали Верховного Суду України від 31 січня 2001 року щодо ОСОБА_8 .
За результатами проведеної місцевим судом перевірки на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду факти, на які посилалися в апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження, сумніви апелянтів щодо можливого порушення суддями таємниці нарадчої кімнати мають характер припущень та не можуть вважатись нововиявленими обставинами відповідно до ст. 459 КПК України.
Як убачається з журналу судового засідання, технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції та інформації за результатами проведеної перевірки 21 травня 2019 року о 18:00 годині колегія суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_11 , ОСОБА_13 видалилася до нарадчої кімнати для ухвалення рішення по справі про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року та ухвали Верховного Суду України від 31 січня 2001 року щодо ОСОБА_8 . 22 травня 2019 року з 13 годині 39 хвилин до 13 години 53 хвилини, повернувшись з нарадчої кімнати, суд проголосив ухвалу.
З наведеного витікає, що фактично у суду першої інстанції не було визначених законом перешкод для розгляду інших справ у період часу після 13 години 53 хвилин 22 травня 2019 року, тому твердження засудженого та його захисника про порушення таємниці нарадчої кімнати суддями Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та повністю спростовуються матеріалами проведеної судом перевірки.
Що ж стосується посилання апелянтів як на нововиявлену обставинину на колізію у законодавстві, а саме те, що у проміжок часу між рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року, яким була скасована така санкція ст.93 КК України 1960 року як смертна кара до 04.04.2000 року - вступу в силу нового Кримінального Кодексу статею 93 КК (1960) такої міри покарання як смертна кара не передбачалося, не було ще і довічного позбавлення волі, а тому діяв так званий «проміжний закон», і якщо б Дніпропетровський апеляційний суд вчасно, в розумні строки розглянув би дану справу, до кінця березня 2000 року, або до 04.04.2000 року, у суду не було б іншої альтернативи, як призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, колегія суддів в цій ситуації цілком погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що дійсно уся інформація, на яку є посилання в поданих апеляційних скаргах, є загальнодоступною та загальновідомою і не може вважатися такою, що несе в собі ознаки нововиявлених обставин у розумінні ч.2 ст.459 КПК України, а також не спроможним є посилання засудженого та його захисту на те, що тільки після укладення угоди між адвокатом ОСОБА_7 та його підзахисним засудженому могло стати відомо про наявність даних обставин, які, до того ж, існували на момент розгляду справи і нововиявленими не являються, і ці питання, які наразі ставлять засуджений та його захисники як у заявах, що розглядалися судом першої інстанції, так і в апеляційних скаргах, дійсно повинні були ставитися в свій час перед Верховним Судом України при оскарженні вироку Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року, про що вірно зазначено колегією суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в мотивувальній частині оскаржуваного апелянтами рішення.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апелянти не наводять в своїх скаргах таких обставин чи юридичних фактів, які могли суттєво вплинути на вирішення кримінального провадження, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати, оскільки учасники кримінального провадження не знали про них та, відповідно, не могли надати суду дані про них, тих, що об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала учать у справі, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, а доводи поданих апеляційних скарг фактично зводяться до скасування ухвали суду з метою досягнути нового слухання справи з призначенням менш суворого покарання, а тому в даному конкретному випадку відсутні передбачені КПК України підстави для скасування вказаного судового рішення, на що є посилання в даних апеляціях.
За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень - вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року та ухвали Верховного Суду України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4