Ухвала

Іменем України

10 березня 2020 р.

м. Київ
Справа № 641/6968/18
Провадження № 51-542 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 21 серпня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років і 6 місяців позбавлення волі.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років і 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років і 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року та остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 7 місяців без конфіскації майна. Строк покарання ОСОБА_4 постановлено обчислювати з моменту затримання, а саме з 06 вересня 2018 року. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року, ОСОБА_4 06.09.2018 близько 02:50, проходячи повз будинок № 24-А по Садовому проїзду в м. Харкові, побачив автомобіль ВАЗ 217230, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 та, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою обернення його на свою користь і особистого збагачення за чужий рахунок, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю спостереження з боку третіх осіб й тим, що водійські двері автомобіля не були замкнуті, відкрив їх. Потрапивши до салону автомобіля, взяв належне потерпілому ОСОБА_5 майно, а саме навігатор ТМ «Pіoneer» 5730 чорного кольору, вартістю 645 грн. 00 коп.; водійську аптечку, газовий балончик «Naton», 3 зарядні пристрої, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності, та поклав їх до свого рюкзака, тим самим таємно викрав майно, належне ОСОБА_5 , спричинивши останньому матеріальну шкоду у розмірі 645 грн. 00 коп.
Крім того, 06.09.2018 близько 03:00, ОСОБА_4 , знаходячись в автомобілі ВАЗ 217230, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , належному ОСОБА_6 , вартістю 132377 грн. 94 коп., побачивши ключ з чіпом, та, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, намагався завести автомобіль. Після невдалої спроби заведення автомобіля, ОСОБА_4 звернувся за допомогою до ОСОБА_7 , зателефонувавши останньому та повідомивши, що вказаний автомобіль належить його знайомому, у зв`язку з чим ОСОБА_7 , будучи необізнаним щодо злочинних намірів ОСОБА_4 , погодився допомогти останньому перегнати вищезазначений автомобіль. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, приблизно о 03:05, ОСОБА_4 , перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 217230, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , за кермом, за допомогою ОСОБА_7 , який штовхав вказаний автомобіль, почав рухатися, перемістивши автомобіль від будинку №24-А по Садовому проїзду в м. Харкові в бік будинку №22-А по Садовому проїзду в м. Харкові, біля якого їх зупинили працівники поліції.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити та застосувати до нього положення ч. 5 ст.72 КК України зарахувавши йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення одного дня тримання під вартою до двох днів позбавлення волі з моменту затримання за попереднім вироком від 21 серпня 2017 року, оскільки суд призначав йому покарання за сукупністю вироків.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення в разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ (пряма дія Закону № 838-VІІІ).

З наданих копій судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 засуджений оскаржуваним вироком за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців за діяння, які були вчинені 06 вересня 2018 року. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 7 місяців.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року вказаний вирок залишено без зміни.
Як убачається з наданих суду копій судових рішень, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів 06 вересня 2018 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046VІІІ, яким скасовано положення про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому строк попереднього ув`язнення за попереднім вироком вже був зарахований ОСОБА_4 в строк відбування покарання відповідно до змісту резолютивної частини вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року, зокрема засудженому у вказаний спосіб були зараховані періоди з 09 вересня 2016 року по 09 лютого 2017 року й з 10 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року. До того ж новим вироком засудженому за правилами ст. 71 КК України вирішено частково приєднати саме невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи викладене Харківським апеляційним судом було зроблено правильний висновок, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зарахування йому попереднього ув`язнення за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року у строк відбування покарання за новим вироком із співвідношення один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), задоволенню не підлягає.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3