ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1292/20 Справа № 211/7983/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0001304 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 квітня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалусуду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що коли він дізнався щодо його розшуку, то він добровільно з`явився в поліцію, де був затриманий, що свідчить про його намір допомагати слідству.
Також слідство не з`ясувало щодо його сімейних зв`язків, та не надало доказів неможливості пом`якшення йому запобіжного заходу.
Крім того, вказує на те, що він страждає на певні захворювання, а тому потребує лікування.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 квітня 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що він враховує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а також те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості подальшого перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою або на підтвердження міцних сімейних, соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявності родини й утриманців, наявності місця роботи чи навчання суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що наведені обставини дають підстави для висновків про наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, ризику можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, тому жоден більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду цього кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областіперебуває обвинувальний акт № 0001304від 10.09.2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 16.12.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 05.02.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на цей час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання не зменшились, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що заявлені ризики, зазначені в клопотанні та на підставі яких був обраний запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, на цей час не зменшились, при цьому враховано дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, обставини пред`явленого обвинувачення, а також стадію кримінального провадження, розгляд якого по суті ще не розпочався, не допитані всі свідки, потерпілий та не досліджені всі докази.
Таким чином, зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Посилання обвинуваченого на те, що він самостійно прийшов до поліції, що свідчить про його намір допомагати слідству, не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до наданих матеріалів клопотання ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник та тривалий час перебував у розшуку.
Твердження обвинуваченого про те, що слідство не з`ясувало відомості щодо його сімейних зв`язків є необгрунтованим, оскільки, відповідно до наданих матеріалів, не встановлено наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків та факту працевлаштування.
Доводи обвинуваченого про те, що він страждає на певні захворювання, а тому потребує лікування, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того, відсутні відомості на підтвердження неможливості перебування обвинуваченого під вартою у зв`язку із станом здоров`я.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4