Дата документу 12.03.2020 Справа № 333/3905/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/750/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/3905/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, на 60 днів, тобто до 12 квітня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що в порушення вимог ст.184 КПК клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є формальним, не містить в собі жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК та посилань на матеріли, якими воно обґрунтовується. При цьому прокурором не було доведено необхідності застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу. Суд, пославшись в ухвалі на ч.1 ст.331 КПК, відповідно до якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторін має право змінити, скасувати або обрати запобіжний захід, прийняв рішення саме про продовження запобіжного заходу, що суперечить вимогам ст.331 КПК. Тим самим суд задовольнив клопотання, подання якого не передбачено законодавством. При цьому посилання суду на ч.3 ст.331 КПК суперечить рішенню Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року в справі №1-28/2017. Ухвала суду є формальною та невмотивованою, оскільки не містить в собі жодних мотивів та підстав ухвалення такого рішення та в порушення вимог ст.372 КПК не містить у собі номера кримінального провадження, анкетних даних обвинуваченого, встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд задовольнив дане клопотання, мотивуючи тим, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, не встановлено, а застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну поведінку.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогам процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та вчинити інший злочин, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Наявність існування вказаних ризиків об`єктивно підтверджується матеріалами провадження, з огляду на обставини вчинення низки кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , їх тяжкість (середньої тяжкості та тяжкі), їх підвищену суспільну небезпеку та тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у даних злочинах.

Також на користь існування вказаних ризиків свідчить і наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 10 непогашених судимостей, в тому числі і за вчинення аналогічних злочинів, відсутність у нього постійного місця роботи, його репутація, а також наявність обвинувачення у вчиненні злочинів в період розгляду щодо нього інших кримінальних проваджень. Так зокрема вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя 28.10.2019 ухвалено вирок в справі № 335/1633/15-к провадження 1-кп/335/7/2019, за яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
З огляду на зазначене колегія суддів критично ставиться до заперечень апеляційної скарги захисника про недоведення прокурором існування ризиків, на які він посилався в своєму клопотанні.

З`ясувавши та оцінивши в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою зможе дієво запобігти ризикам, встановленим у цій справі, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти цим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Рішення суду саме про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не суперечить положенням ст.331 КПК, оскільки відповідно до цієї статті суд до спливу продовженого строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу. Положення даної статті не визнавалися неконституційними Конституційним Судом України.

До заперечень апеляційної скарги захисника про те, що посилання суду на положення ч.3 ст.331 КПК суперечить рішенню Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року в справі №1-28/2017, колегія суддів ставиться критично. Адже даним рішенням було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 КПК (щодо продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів за відсутності клопотань прокурора).

Відсутність в ухвалі номера кримінального провадження та анкетних даних обвинуваченого, на що посилався в апеляційній скарзі захисник, на правильність прийнятого судом рішення не впливає і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується із рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4