Справа № 352/443/20
Провадження № 1-кп/352/158/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000066 від 05.02.2020 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неофіційно працюючої різноробочою на сезонних роботах за кордоном, не одруженої, утриманки однієї малолітньої дитини, українки, громадянки України, депутатом будь-якої ради не обиралася, раніше не судимої, якій пам`ятка про її права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 1КК України, -

в с т а н о в и в :

підсудна ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила таємне викрадення чужого майна.

Вказане кримінальне правопорушення підсудна вчинила при наступних обставинах:

Вечером 04.02.2020р. ОСОБА_4 знаходилась в гостях у своєї подруги ОСОБА_5 у середині приміщення житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно із своїми знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розпивали алкогольні напої.

У подальшому, близько 23 год. 45 хв. ОСОБА_4 зібравшись додому, зайшла до кімнати, у якій в цей час спав п`яний ОСОБА_6 та виявила в кишені останнього мобільний телефон. Тут у неї виник умисел на вчинення крадіжки вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що власник майна ОСОБА_6 спить та не може сприймати факт вчинення крадіжки, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, викрала із кишені штанів ОСОБА_6 мобільний телефон марки Huawei Y6 2018 (ATU-L21) Black» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 1633, 00 грн. (одна тисяча шістсот тридцять три гривні), у якому знаходились 2 сім-карти операторів мобільного зв`язку: «ВФ Україна» із номером НОМЕР_3 та оператора мобільного зв`язку «Т-Mobile» із номером НОМЕР_4 , вартістю 20 грн. кожна, грошові кошти на рахунку яких відсутні.

Після цього ОСОБА_4 з викраденим майном із місця вчинення кримінального правопорушення зникла, отримавши реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд, а саме викрадений мобільний телефон перенесла по місцю свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , де використовувала для власних потреб.

Неправомірними діями обвинуваченої ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1673 грн. (одна тисяча шістсот сімдесят три гривні).

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого їй в обвинувальному акті злочину визнала повністю, в скоєному щиро розкаялася і вибачившись перед потерпілим дала суду показання, в яких повністю підтвердила обставини скоєного нею кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Підсудна просить суд суворо її не карати та при призначенні покарання врахувати, що неправомірне діяння скоїла внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища, заподіяні потерпілому матеріальні збитки відшкодувала в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпілий ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву в якій ствердив, що йому дійсно повністю відшкодовано спричинену обвинуваченою шкоду в добровльному порядку, жодних претензій до останьої немає. Просить суд кримінальне провадження відносно обвинуваченої розглядати за його відсутності та не призначати їй суворе покарання.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнала повністю, а також те, що вона не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудної та дослідженням доказів, які характеризують її особу. Обвинувачена та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, так як вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила таємне викрадення чужого майна.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд)передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченій, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

До обтяжуючих відповідальність підсудної обставин суд відносить скоєння нею злочину в стані алкогольного сп`яніння.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудна в скоєному щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, заподіяні злочином збитки відшкодувала потерпому в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудній покарання, суд приймає до уваги думку потерпілого щодо несуворості призначуваного підсудній покарання, а також враховує і те, що підсудна являється єдиним працездатним утриманцем малолітньої дитини, працюючи займається суспільно-корисною працею, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, негативно ставиться до скоєного, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в ОНД та ОПНЛ не перебуває, зі слів має незадовільний стан здоров`я.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, суд приходить до переконання, що до підсудної ОСОБА_4 слід застосувати покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

Крім того, на переконання суду, призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого нею, з покаранням призначеним останній.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останній на даній стадії процесу суд не вбачає.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 342 - 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні злочину передбаченого ст. 185 ч. 1КК України та призначити їй покарання у виді сто двадцяти годин громадських робіт.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останній до вступу вироку в законну силу відсутні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (, розрахунковий рахунок -9002, банк отримувача ГУДКСУ в Івано-Франківській області, код банку отримувача 899998) 628,04 грн. понесених по даному кримінальному провадженню судових витрат за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/109/14/2-65ТВ/20 від 11.02.2020 р.

Речові докази по даному кримінальному провадженню : мобільний телефон марки Huawei Y6 2018 (ATU-L21) Black» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , у якому знаходяться 2 сім-карти операторів мобільного зв`язку: «ВФ Україна» із номером НОМЕР_3 та оператора мобільного зв`язку «Т-Mobile» із номером НОМЕР_4 -повернути за приналежністю потерпілому власнику ОСОБА_6 .

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченій негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1