Постанова

іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 1-9/2004
провадження № 51-3868км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 8 лютого 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 червня 2019 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Козацьке Красногвардійського району Белгородської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115, частинами 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2

ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, частинами 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК і на підставі

ст. 70 КК призначено покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до

ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Верховний Суд України ухвалою від 30 вересня 2004 року касаційну скаргу засудженого та його захисника задовольнив частково, вирок апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК скасував, а справу в цій частині закрив. Ухвалив вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання: за ч. 2 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;

ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна;

ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 13 років; пунктів 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК та за сукупністю вироків до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. У решті вирок залишено без зміни.
За ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від

8 лютого 2019 року заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду від 8 лютого 2019 року без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені у касаційній скарзі
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити судові рішення обох інстанцій, перекваліфікувати його дії за епізодом стосовно ОСОБА_8 на ст. 116 КК, за епізодом щодо ОСОБА_9 на ч. 1 ст. 115 КК, а дії, кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК перекваліфікувати на ч. 3 цієї статті, перерахувати строк попереднього ув`язнення за період з 11 березня 2016 року по дату набрання законної сили судовим рішенням суду касаційної інстанції та, обмежившись відбутим строком, звільнити його з ув`язнення. Крім того, просить скасувати судимість за судовим рішенням від 14 січня 2005 року у справі №1-17/2005 і закрити цю справу за строком давності.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 зазначає, що перегляд вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року повинен був здійснюватися судом присяжних, оскільки він є особою, засудженою до довічного позбавлення волі, однак місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання та розглянув заяву засудженого колегіально. Посилається також на постановлення ухвали Верховного Суду України від 30 вересня 2004 року незаконним складом суду через неприйняття суддями цього суду присяги. Проведення досудового розслідування до 22 грудня 2003 року за відсутності професійного адвоката, касаційного розгляду справи за відсутності його та захисника вважає порушенням права на захист. Стверджує, що під час розгляду заяви ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами у Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області його не було ознайомлено з правами, позбавлено права на репліку, відмовлено в клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи, не надано копій документів. В ухвалі місцевого суду не зазначено відомостей про громадянство засудженого, судимості та дати початку строку відбування покарання. Крім того, ОСОБА_6 вважає нововиявленою обставиною скасування судом касаційної інстанції вироку від 4 липня 2003 року про його засудження за ч. 3 ст. 185 КК, оскільки за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року на підставі ст. 71 КК було призначено покарання за сукупністю цих вироків. На думку засудженого, вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2005 року постановлено незаконно, оскільки цей суд розглянув справу про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК одноособово і на підставі ст. 71 КК у такому складі призначив покарання у виді довічного позбавлення волі, що суперечить вимогам закону. Посилається ОСОБА_6 , що про ці обставини він зазначав і в апеляційній скарзі, однак вони залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги і просили її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 висловив міркування про необхідність задоволення касаційної скарги засудженого частково, скасування ухвал судів обох інстанцій і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені

у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Згідно з вимогами ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У той же час відповідно до пунктів 4, 5 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Крім того, тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК, має здійснюватися в системному зв`язку з іншими положеннями КПК, у першу чергу, зі ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: 1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду й особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; 2) вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; 3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до положень ч.3 ст.31 КПК кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання стосовно розгляду його заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року судом присяжних є необґрунтованими, оскільки предметом судового розгляду в порядку провадження за нововиявленими обставинами виступає не обвинувальний акт, а судове рішення, зокрема вирок суду, що набрав законної сили, яким установлено наявність чи відсутність винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину. Після набрання вироком законної сили особа, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, вже не має статусу обвинуваченого, натомість залежно від прийнятого судом рішення вважається виправданою або засудженою. Забезпечення додаткових гарантій для такої особи у виді перегляду вироку щодо неї за нововиявленими обставинами судом присяжних процесуальний закон не передбачає.
За таких обставин, відмовивши засудженому ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання про здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами судом присяжних та відповідно провівши судовий розгляд без участі присяжних, місцевий суд не порушив вимог кримінального процесуального закону, оскільки процедура перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не передбачає права засудженого (виправданого) на суд присяжних.
Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, сформульованим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 4 листопада 2019 року (справа № 496/4533/17).
Доводи засудженого про необхідність зміни судових рішень з підстав порушення, на його думку, вимог процесуального закону, а саме нероз`яснення йому прав та обов`язків під час розгляду його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, за приписами статей 344, 345 КПК після виконання зазначених у статтях 342 і 343 цього Кодексу дій головуючий оголошує склад суду, прізвище запасного судді, якщо він призначений, прізвища прокурора, потерпілого, цивільного позивача, обвинуваченого, захисника, цивільного відповідача, представників та законних представників, перекладача, експерта, спеціаліста, секретаря судового засідання, роз`яснює учасникам судового провадження право відводу і з`ясовує, чи заявляють вони кому-небудь відвід.
Особам, які беруть участь у судовому розгляді, вручаються пам`ятки про їхні права та обов`язки, передбачені КПК. Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і в разі необхідності роз`яснює їх.
Виконання зазначених приписів є гарантією дотримання прав учасників судового провадження, в тому числі права обвинуваченого на захист, та спрямоване на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.
Вирішуючи, чи є підставою для зміни або скасування ухвали суду нез`ясування Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області перед початком судового розгляду питання, чи зрозумілі учасникам судового провадження їх права й обов`язки та чи є необхідність їх роз`яснювати, слід визначити, яким чином це вплинуло на ефективність реалізації ними їх прав й перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку за нововиявленими обставинами Маловисківським районним судом Кіровоградської області засудженому двічі (22 листопада та 12 грудня 2016 року) було вручено пам`ятку про його права та обов`язки. ОСОБА_6 двічі надавав суду відповідні письмові розписки про те, що зміст таких пам`яток йому є зрозумілим.
Відповідно до журналу технічного запису судового засідання від 8 лютого 2019 року у Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області після відкриття судового засідання та перевірки явки учасників судового провадження головуючий оголосив склад суду, прізвище секретаря судового засідання, повідомив про явку прокурора, захисника, засудженого та роз`яснив учасникам судового провадження право відводу.
Оскільки відводів учасниками судового провадження заявлено не було, суд, не з`ясувавши питання щодо вручення обвинуваченому пам`ятки про права та обов`язки, оголосив про початок судового розгляду.
І хоча головуючий прямо не запитував у засудженого, чи зрозумілі йому права й обов`язки і чи є необхідність їх роз`яснювати, з урахуванням того, що ОСОБА_6 двічі підтверджував під час розгляду в суді першої інстанції обізнаність зі своїми правами, в цьому випадку за змістом ч. 1 ст. 412 КПК такі порушення не є істотними, оскільки не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що захист засудженого в судовому засіданні здійснював професійний адвокат і при цьому ОСОБА_6 був ознайомлений із врученою йому пам`яткою про права та обов`язки у цій же справі, хоча й у Маловисківському районному суді Кіровоградської області, підстав вважати, що нез`ясування у Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області вищезазначених питань вплинуло на ефективність реалізації обвинуваченим права на захист, колегія суддів не вбачає. Крім того, під час розгляду кримінального провадження за нововиявленими обставинами судом першої інстанції про порушення прав засудженого сторона захисту не заявляла.
Згідно з приписами ч. 7 ст. 364 КПК після закінчення промов учасники судових дебатів мають право обмінятися репліками.
Репліка це короткий виступ учасника судових дебатів, який заперечує іншій стороні з питань, які та виклала у своїй промові або в репліці. Ні прокурор, ні захисник, ні інші особи, які мають право виступати в судових дебатах, не повинні розраховувати на репліку як на можливість доповнити основний виступ. Залишення якого-небудь питання без висвітлення в основній промові з розрахунком на репліку є неправильним, оскільки репліки може і не бути.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області під час судового розгляду в достатній мірі надав можливість засудженому ОСОБА_6 висловити свою позицію щодо обставин, які він вважав нововиявленими, заявити клопотання та доповнення, а також виступити з промовою в судових дебатах. Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд допустив порушення встановленого ч. 7 ст. 364 КПК права ОСОБА_6 на репліку, однак не визнає таке порушення істотним, оскільки, з урахуванням суті доводів, покладених в основу касаційної скарги, воно не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення й реалізувати право засудженого на захист і бути вислуханим у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення.
Згідно з пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 372 КПК ухвала, що викладається окремим документом, складається: з вступної частини із зазначенням дати і місця її постановлення, назви та складу суду, секретаря судового засідання, найменування (номера) кримінального провадження, прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання, закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження; резолютивної частини із зазначенням висновків суду, строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Отже, зазначення в ухвалі суду відомостей про громадянство та попередні судимості особи, щодо якої розглядається кримінальне провадження, а також дати початку строку відбування покарання не є обов`язковим, а тому такі доводи, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_6 , є безпідставними.
Доводи ОСОБА_6 щодо відмови в клопотаннях про ознайомлення з матеріалами справи та надання копій документів спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки у процесі розгляду провадження у Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області засуджений не клопотав про ознайомлення його з указаними матеріалами, а копії документів було надіслано йому згідно з листом №1-9/2004/2992/18 від 19 липня 2018 року.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про фальсифікацію та зловживання повноваженнями з боку слідчого ОСОБА_10 , то колегія суддів не вважає їх слушними.
Відповідно до висновку Верховного Суду (провадження № 51-3062 км 19) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких грунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин як нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.
З огляду на це, розглянувши заяву ОСОБА_6 , суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що одне лише посилання, без підтвердження належними доказами, на штучне створення доказів не може бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності остаточного й обов`язкового до виконання судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим для виконання.
Як встановлено у ст.8 КПК, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини і одним з його фундаментальних аспектів є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, судові рішення не могли бути поставлені під сумнів. Принцип остаточності судового рішення передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватись для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру (рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).
Аналізуючидоводи, викладені у касаційній скарзі, щодо скасування Верховним Судом України 24 лютого 2004 року вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 4 липня 2003 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК, колегія суддів не вважає їх нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459 КПК.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленою обставиною визнаєтьсяскасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути.
З вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 30 вересня 2004 року вбачається, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13

ч. 2 ст. 115, частинами 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК та на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків, зокрема вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 4 липня 2003 року, згідно з яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання з дворічним іспитовим строком, призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
З наявної у матеріалах справи копії листа Верховного Суду України від 7 лютого 2014 року вбачається, що зазначений вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 4 липня 2003 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Розглядаючи наведене через призму наявності чи відсутності підстав для визнання скасування вищеназваного вироку суду першої інстанції від 4 липня 2003 року нововиявленою обставиною, Суд керується таким.
Зі змісту ст. 459 КПК випливає, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як: їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку у зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку в законну силу.
Зі змісту вимог, викладених у заяві про перегляд вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року за нововиявленими обставинами, та касаційної скарги вбачається, що дійсною метою ініціювання засудженим ОСОБА_6 такого перегляду не було виправлення неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення покарання за сукупністю вироків - це провадження він розпочав із метою домогтися зміни правової кваліфікації діянь, щодо яких було ухвалено вказаний вирок апеляційного суду за результатами судового розгляду по суті пред`явлених обвинувачень за ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115, частинами 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК, а також домогтися призначення іншого покарання, ніж довічне позбавлення волі, і звільнення з ув`язнення за відбутим строком покарання. Однак розглядувана обставина щодо скасування вироку суду першої інстанції від 4 липня 2003 року, на яку посилається засуджений як на нововиявлену, не перебуває в необхідному процесуальному зв`язку з обставинами предмету доказування у цій справі та не є законною підставою для ухвалення судового рішення з правовим результатом, про який просить засуджений. Крім того, у цьому провадженні аналізована обставина не має суттєвого значення для справи, не доводить неправильності засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115, частинами 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК. А це неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність істотно не вплинуло на правильність судового рішення, оскільки в кінцевому результаті не потягло за собою призначення остаточно більш суворого покарання, ніж те, що було призначено цим же вироком, зокрема, за злочин, передбачений пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК, та за правилами сукупності злочинів. Крім того, важливо також те, що за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2005 року (після скасування вироку від 4 липня 2003 року) ОСОБА_6 було засуджено за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст.71 КК шляхом поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі (призначеним за вироком Кіровоградського апеляційного суду від 09 квітня 2004 року) остаточне покарання за сукупністю вироків засудженому призначено у виді довічного позбавлення волі.
Оскільки вирок суду першої інстанції від 4 липня 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК, не був підставою для ухвалення вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року в розумінні п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК і не стосується обставин вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115, частинами 2, 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК, тому його скасування судом касаційної інстанції не породжує правових підстав для перегляду за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду.
Отже, ОСОБА_6 , акцентуючи увагу на обставині, що лише на перший погляд може підпадати під поняття нововиявленої, бажає використати цей привід для невиправданого з погляду принципу правової визначеності втручання у судове рішення, що набрало законної сили, з метою добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що Верховним Судом України ухвалу від 30 вересня 2004 року постановлено незаконним складом суду через неприйняття суддями цього суду присяги, а такожнововиявленою обставиною він вважає розгляд справи Верховним Судом України без його участі та без участі його захисника. Ці доводи засудженого не можуть бути розглянуті Судом по суті, оскільки предметом касаційного оскарження у цьому провадженні є судові рішення, постановлені за результатами провадження з перегляду за нововиявленими обставинамивироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року, а не ухвали Верховного Суду України від 30 вересня 2004 року.

Доводи засудженого з посиланням на те, що під час досудового розслідування захист ОСОБА_6 не здійснювався професійним адвокатом не є відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленою обставиною, оскільки це було відомо суду на момент провадження як в апеляційному суді, так і касаційного розгляду справи та у суду була можливість її врахувати і оцінити як самостійно, так і за відповідним клопотанням (заявою) учасників судового розгляду.
Суд не дає оцінку доводам касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , в яких він вказує на невідповідність висновків Апеляційного суду Кіровоградської області, який розглядав справу за правилами КПК 1960 року як суд першої інстанції, фактичним обставинам справи, оскільки вони стосуються конкретних обставин подій вчинених злочинів, яким вже дана оцінка судами відповідних інстанцій, а вирок у цій справі щодо ОСОБА_6 набрав законної сили.
Крім того, колегія суддів під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_6 позбавлена процесуальної можливості розглянути його доводи щодо вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2005 року у справі № 1-17/2005 як про це зазначає засуджений, оскільки цей вирок постановлений в іншому кримінальному провадженні, а судом першої інстанції відкрито провадження з перегляду за нововиявленими обставинами саме вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 9 квітня 2004 року.
Як уже вказував Суд, за нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті лише остаточні судові рішення по суті кримінального обвинувачення, якими закінчується кримінальне провадження. Таке тлумачення інституту перегляду за нововиявленими обставинами підтверджується і формулюваннями положень глави 34 КПК, у яких при визначенні нововиявлених обставин є посилання на вирок або судове рішення наступних інстанцій щодо вироку.
Рішення щодо питань, які виникають на стадії виконання вироку, не стосуються вирішення кримінального обвинувачення по суті. Таким чином, вимога засудженого вирішити питання про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК строку попереднього ув`язнення не є предметом перегляду за нововиявленими обставинами і цього касаційного розгляду.
З урахуванням наведеного, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд судового рішення у порядку глави 34 КПК, не встановивши обставин на підтвердження доводів засудженого, які би згідно з ч. 2 ст. 459 КПК можна було визнати нововиявленими, міськрайонний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення заяви без задоволення.
Вказані обставини також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який за результатами перегляду ухвали місцевого суду відповідно до вимог ст. 419 КПК надав їм належну оцінку та правильно відмовив у задоволенні апеляційної скарги засудженого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для скасування оскаржуваних рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442, 459 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 8 лютого

2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,

є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3