Провадження №1-кп/523/120/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

03.03.2020 року

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі обвинувальний акт у матеріалах кримінального провадження № 0003183 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеська область, Саратовський р-н, с. Плахтіївка, українця, громадянина України, працевлаштованого ПП «Гефест», на посаді начальника монтажного відділу, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

по звинуваченню у скоєнні злочину передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 , 16.05.2016 року, знаходячись в квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих несприятливих відносин, вийшов із вищевказаної квартири, де знаходився ОСОБА_5 , після чого, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останньому, умисно наніс ОСОБА_5 , 3-4 удари кулаком правої руки в область голови, від чого ОСОБА_5 , отримав тілесні ушкодженні у вигляді: 1 перелом медіальної кістки (внутрішньої), стінки правої орбіти з розповсюдженням на решітчасту кістку, 1 крововилив у сполучно тканинну оболонку та скловидне тіло правого ока, 1 синець повік правого ока, згідно з п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості та спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день потерпілому.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєному не визнав та пояснив суду, що 16.05.2016 року був конфлікт з ОСОБА_9 . В той день прийшла ОСОБА_10 , та сказала, що їй не подобаються показники лічильника, вони почали розмовляти на цю тему. ОСОБА_11 залишився в коридорі та до квартири не заходив, однак почав лаятися з його дружиною. ОСОБА_9 зайшов до їх квартири, однак ОСОБА_12 попросив його вийти але той не виходив. Тоді ОСОБА_12 взяв потерпілого за плече та відштовхнув його та між ними зав`язалася бійка. Він не наносив удари потерпілому навмисно, вони зачепилися та впали, а він його просто штовхнув. Коли він побачив у потерпілого розбиту брів, то його дружина винесла молоко, щоб прикласти до брови, але потерпілий відмовився. Також ОСОБА_12 пояснив, що в нього також були синці, однак він не ходив на експертизу.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд вважає, що його вина у вчиненні даного злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:

-показами потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що він знайомий з обвинуваченим на протязі чотирьох років та мали добрі стосунки. Так, 16.05.2016 року він перебував на своєму робочому місці, та з головою ОСМД вони прийшли до ОСОБА_8 вручити йому припис, та обвинувачений з дружиною почали звинувачувати ОСОБА_9 , що це він скручує лічильники. Дружина ОСОБА_12 почала його ображати та кричати на нього, а ОСОБА_12 штовхнув потерпілого та наніс йому удари в лице біля 3-х разів. Після чого донька його викликала поліцію.

-показами свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого. 16.05.2016 року вона з дитиною на кухні робила уроки, почула стукіт у двері, її чоловік відчинив та до них зайшла ОСОБА_14 . ОСОБА_15 сказала, що в них є розбіжності у показниках по світлу. Вони почали розмовляти, та з`ясовувати чому виникають розбіжності, та в той момент вона почула в свою адресу нецензурні слова, які також чула її дитина та почала плакати. Її чоловік ОСОБА_8 почувши це вийшов до коридору та зачинив за собою двері. Через декілька хвилин вона почула шум, та відчинивши двері побачила ОСОБА_9 та ОСОБА_12 на підлозі, та почала кричали щоб вони припинили. Вона бачила, що на обличчі ОСОБА_9 є кров, однак не бачила що це саме її чоловік так побив потерпілого. ОСОБА_15 пропонувала потерпілому обробити рану, однак той відмовився.

-показами свідка ОСОБА_16 , яка суду пояснила, що потерпілий є її батьком. 16.05.2016 року вона вийшла з квартири та побачила, що на обличчі її батька кров, і він попросив викликати швидку. Вона побачила подружжя ОСОБА_12 , та ОСОБА_17 їй сказала, що ОСОБА_12 вдарив її батька. Коли вона запитала у ОСОБА_12 , через що він вдарив батька, той відповів, що її батько заслужив, оскільки підвищив голос на його дружину через конфлікт, який стався на гранті показників лічильника.

-показами свідка ОСОБА_18 , яка суду пояснила, що вона є головою ОСМД. 16.05.2016 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, разом з іншими пішли на 11 поверх, та хотіли повідомити, що необхідно переходити на прямі договори з РЕС. Постукали у двері та вийшов ОСОБА_12 , а ОСОБА_9 лишився за дверима квартири, та вона сказала, що їй не подобаються показники їх лічильника. Дружина ОСОБА_12 почала кричати на ОСОБА_19 та ОСОБА_9 . Вони почали говорити, що ОСОБА_9 здійснює махінації з лічильником. ОСОБА_12 вийшов за двері та вони почули шум. Коли відкрили двері, то побачили як ОСОБА_20 вдарив ОСОБА_9 . ОСОБА_21 кричала та просила обвинуваченого заспокоїтись.

-показами експерта ОСОБА_22 , який суду пояснив, що ним проводилась експертиза та на всі питання надані відповіді у висновку. Одна травма відноситься до степені середньої тяжкості, а інші пошкодження до легкої тяжкості, та вони могли утворитися від однократного удару.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_13 , суд критично їх оцінює їх як спосіб посприяти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вона є жінкою обвинуваченого.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд вважає, що його вина у вчиненні даного злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-Висновком експерта № 1296 від 20.05.2016 року, згідно якого у ОСОБА_5 малися наступні тілесні ушкодження: перелом медіальної (внутрішньої) стінки правої орбіти з розповсюдженням на решітчасту кістку, крововилив в сполучнотканинну оболонку та скловидне тіло правого ока, синці повік правого ока, лоба справа, потиличної області зліва.
Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки, стиснуті в кулаки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Відповідно до ст. 86 ч.ч. 1, 2 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Оцінюючи докази в їх сукупності відповідно до ст. 94 КПК України, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Суд оцінивши кожний із вищезазначених, наданих прокурором доказів, прийшов до висновку про їх допустимість, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України. Суд вказані докази приймає та кладе їх у основі цього вироку.

Наведені докази за своїм змістом та послідовністю відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, є належними, допустимими, і такими, що підтверджують вину обвинуваченого.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 1 ст.122 КК України, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, відноситься до злочину середньої тяжкості.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ст. 122 ч. 1 КК України, які не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Судом враховується особа ОСОБА_8 , який є особою раніше не судимою, вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, мешкає з дружиною та донькою, які перебувають на його утриманні, також має на триманні мати-пенсіонерку, яка є інвалідом 3-ї групи довічно.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Потерпілими заявлено цивільні позови про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмір 150 000 гривень, матеріальної шкоди у сумі 2451 гривня 35 копійок.

Щодо, цивільного позову ОСОБА_5 слід зазначити наступне, в обґрунтування вимог щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди потерпілим надано товарні та касові чеки, квитанції, довідки, актом виконаних робіт при наданні медичних послуг. З досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, що сума витрат на лікування та лікарських засобів потерпілого ОСОБА_5 становить 1791, 35 гривень. Суд вважає, що в цій частині цивільний позов ОСОБА_5 підлягає до частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, на яку претендує потерпіла, суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Також, судом береться до уваги, що моральна шкода була завдана потерпілому в зв`язку з вчиненням щодо нього насильницьких дій.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості фізичних, душевних та психічних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я потерпілого, порушенням життєвих зв`язків та нормального спілкування з оточуючими, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог потерпілого щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 61 КПК України - цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Відповідно до ст. 128 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно ч. 2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VІІІ, підлягають звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, зокрема, особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як встановлено в судовому засіданні та згідно з копією свідоцтва про народження, ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину, а саме: дочку ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась, ОСОБА_8 роз`яснено наслідки застосування амністії, а саме, що у разі застосування амністії в подальшому, протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Враховуючи викладене, заяву ОСОБА_8 про звільнення його від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає задоволенню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в даному кримінальному провадженні - не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні, про них не зазначив і прокурор в ході судового розгляду.

На підставі наведеного та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VІІІ, ст.ст. 44, 85, 86 КК України, та керуючись ст.ст. 128, 129, 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 44 та ч. 2 ст. 86 КК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 повністю звільнити від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 1 791 (одна тисяча дев`ятсот одна) гривня 35 копійок матеріальної шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1