УХВАЛА

12 грудня 2019 року
м. Київ

Провадження № 13-97зво19

Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2009 року та постанови Верховного Суду України від 21 квітня 2010 року, з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і

в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року ОСОБА_2 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України (далі КК), до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2009 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 21 квітня 2010 року відмовлено у витребуванні матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Мельник проти України» (заява № 28412/10) ухвалено рішення від 21 листопада 2019 року, яким констатовано порушення статей 3, 6, 13 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод 1950 р. (далі Конвенція) щодо ОСОБА_2

06 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року щодо нього у зв`язку із встановленням ЄСПЛ у рішенні «Мельник проти України» від 21 листопада 2019 року порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справ судом.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями у провадженні № 13-97зво19 від 06 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 .
10 грудня 2019 року суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_5 заявила самовідвід від участі у розгляді заяви ОСОБА_2 , мотивувавши тим, що 11 листопада 2009 року колегією суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва, до складу якої вона входила, постановлено ухвалу про залишення без змін вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_5 задоволено.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Верховного Суду від 11 грудня 2019 року № 31/0/30-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» призначено повторний автоматизований розподіл заяви засудженого ОСОБА_2 про перегляд рішень суду (провадження № 13-97зво19).
Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями у провадженні № 13-97зво19 від 11 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 призначено судді-доповідачу ОСОБА_1 .
У заяві ОСОБА_2 посилається на те, що встановлені порушення Конвенції, зокрема, використання доказів, отриманих під катуванням заявника, для забезпечення його засудження зробило кримінальне провадження в цілому несправедливим.
Посилаючись на вимоги Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закон № 3477-IV), ОСОБА_2 указує на те, що вказані порушення Конвенції є підставою для застосування щодо нього додаткових заходів індивідуального характеру у виді скасування постановлених щодо нього судових рішень, визнання їх незаконними і винесення нового вироку, яким просить його виправдати.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 459 КПК встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, є виключною обставиною.
Частиною 5 статті 33 КПК передбачено, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється Великою Палатою Верховного Суду.
Заявник, посилаючись на рішення, постановлене Європейським судом з прав людини у справі «Мельник проти України», просить ухвалити виправдувальний вирок щодо нього. Водночас, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 , він звертається до Верховного Суду України.

Ця обставина перешкоджає Суду вирішити питання щодо заяви ОСОБА_2 оскільки заявник не звертається безпосередньо до Великої Палати Верховного Суду для розгляду його заяви.
Крім того, відповідно до пункту 5-1 частини 2 статті 462 КПК до заяви долучається клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву.
Перевіряючи подані на адресу Суду матеріали на дотримання зазначених вимог процесуального закону, встановлено, що заявник не порушує перед Великою Палатою питання про витребування копії рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 21 листопада 2019 року, посилання на яке міститься в поданій заяві.
Відповідно до частини 3 статті 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464 КПК, суддя

у х в а л и л а:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2009 року та постанови Верховного Суду України від 21 квітня 2010 року, з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом залишити без руху.
Встановити ОСОБА_2 строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати заявникові. У разі не усунення недоліків у вказаний строк заяву буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1