ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченного ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , законних представників обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому кримінальне провадження №0000310 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_12 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, студента Глибоцького професійного ліцею, не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.11.2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом дворічного строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС

ЄУНСС 718/2796/19 провадженя №11кп/822/64/20 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_13
України 5652,12 грн. судових витрат за проведення експертиз.

Скасовано накладений арешт на автомобіль «Rеnault-Меgаnе», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_14 та вирішено повернути його їй.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 05.07.2019 року приблизно о 04:15год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Rеnault-Меgаnе», номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухався по вулиці Шевченка в с.Дубівці Кіцманського району, Чернівецької області, зі сторони с.Глиниця, в напрямку м.Кіцмань, на швидкості більше 50 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту. Проїжджаючи бетонну електроопору № 28 вказаної вулиці, водій ОСОБА_6 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху та не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги вправо, де, виїхавши за межі проїзної частини дороги на узбіччя, допустив перекидання автомобіля та його зіткнення з перешкодою у вигляді будівлі.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Rеnault-Меgаnе», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_15 спричинено смерть. Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.
На цей вирок прокурор ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На обґрунтування своїх вимог апелянт вказував, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії тяжких і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, а також не в повному обсязі враховано наслідки вчиненого злочину. Ще вказував прокурор, що ОСОБА_6 свідомо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки не лише керував автомобілем, не отримавши посвідчення водія і не маючи відповідних навиків керування, але й перебував при цьому в стані алкогольного сп`яніння, чим поставив в небезпеку життя та здоров`я пасажирів керованого ним автомобіля, а також інших учасників дорожнього руху. А наслідки у виді загибелі пасажира ОСОБА_15 не підлягають ні відшкодуванню, ні усуненню, оскільки через неправомірні дії обвинуваченого людину позбавлено життя. А тому вважає, що суд безпідставно застосував до обвинуваченого вимоги ст.75 КК України.
Ще прокурор вказував, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, оскільки призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в той час, коли ОСОБА_6 не отримував посвідчення водія ні на час вчинення злочину, ні на час постановлення вироку.
Інші учасники кримінального провадження вирок не оскаржували.
До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якій останній просив оскаржуваний вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, обвинуваченого ОСОБА_6 , законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, що наведені у вироку суду, повністю підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка і не оспорюється в поданій апеляційній скарзі.
Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, обсяг обвинувачення, обставини вчинення злочину та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих фактичних обставин, які ніким не оспорено.
Що стосується тверджень прокурора про безпідставність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України з випробування, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтовані.
Відповідно до ст. 50 ч.3 КК України, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Зокрема, суд врахував, що вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії тяжких.
Вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння суд визнав обставиною що обтяжує покарання ОСОБА_6 .
Щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування збитків та вчинення злочину в неповнолітньому віці суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 .
Згідно ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи рішення про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, суд врахував також що ОСОБА_6 не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, в результаті даної дорожньої пригоди отримав тілесні ушкодження і йому встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ №646588 від 25.11.2019р.(а.с.67), досудову доповідь Глибоцького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області, де зазначено, що рівень ризику вчинення злочину ОСОБА_6 є низьким, його виправлення без позбавлення волі можливе, а також врахував думку потерпілої ОСОБА_16 , яка просила не позбавляти волі ОСОБА_6 .
Крім того, як вбачається з індивідуальної програми реабілітації інвалідів №10016 від 25.11.2019 р. ОСОБА_6 отримав в результаті дорожньо-транспортної пригоди ураження опорно-рухового апарату та центральної і периферичної нервової системи (а.с.66).
Враховуючи наведені обставини, а також що злочин вчинено з необережності, в даний час обвинувачений продовжує пересуватись на милицях і при цьому потребує сторонньої допомоги, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_6 реального покарання у виді позбавлення волі в даному випадку призведе до завдання йому фізичних страждань та буде порушенням вимог ст.50 ч.3 КК України.
Висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за таких обставин, на думку колегії суддів, є обґрунтованим та вмотивованим, а прийняте рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням є законним.
Що стосується тверджень прокурора про необґрунтованість призначення судом обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтовані.
З вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд мотивував це тим, щоб запобігти отримання обвинуваченим такого права протягом дворічного строку в майбутньому.
В справі відсутні дані про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше отримував посвідчення водія на право керувати транспортним засобом.
А позбавити особу права, якого вона не має, неможливо.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», призначення особі покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.
А тому колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок та виключити з резолютивної частини його вказівку про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.286 ч.2 КК України змінити та виключити з його резолютивної частини вказівку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2

Копія. Згідно з оригіналом: суддя