Справа № 159/3167/20
Провадження № 1-кс/159/949/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2020 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: заявника адвоката ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою адвоката ОСОБА_3 як представника потерпілого та в інтересах останнього на постанову слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 18.05.20 р. про закриття кримінального провадження № 120 200 301 100 007 11, що внесене до ЄРДР 23.04.20 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:
Заявник 02.07.20 р. звернувся до суду із вище вказаною скаргою. У обґрунтування доводів своєї скарги заявник зазначив, що оскаржувану постанову вважає незаконною. Відомості у ЄРДР було внесено за заявою його довірителя ОСОБА_4 за ознаками ч. 1 ст. 345 КК України. О 21 год. 10 хв. 21.04.20 р. ОСОБА_4 отримав телефонний дзвінок від мисливців членів мисливсько рибальського колективу «Наболоцький», що очолюється ним, зареєстрований у м. К. Каширському Волинської області, про те, що ними виявлено 2 х браконьєрів, які незаконно перебувають із мисливською зброєю на території господарства в урочищі «Топольки» на території Зарічанської сільради Ковельського району Волинської області. Повідомив про це житель с. Тойкута Ковельського району Волинської області ОСОБА_5 .. А так як ОСОБА_4 є ще й єгерем колективу, то він негайно прибув на місце події. Там було виявлено 2 х осіб, які повідомили лише те, що є мешканцями інших областей та неофіційно працюють на пилорамі у с. Тойкуті Ковельського району Волинської області; намагались втекти. ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (мешканець с. Тойкута Ковельського району Волинської області), ОСОБА_8 (мешканець м. Ковеля Волинської області) намагались утримати їх на місці і викликали поліцію. ОСОБА_4 представився правопорушникам і пред`явив їм посвідчення єгеря. Однак щодо нього цими громадянами було застосовано фізичну силу і опір. Вони намагались вдарити його, погрожували застосуванням зброї. Цього ОСОБА_4 їм зробити не дав, так як є фізично сильнішим і йому допомогли мисливці. Після цього у них було відібрано рушниці і очікувалась поліція. Порушниками було викликано ОСОБА_9 , який приїхав одночасно з поліцією, почав погрожувати застосуванням насильства і розправою у зв`язку з діями ОСОБА_4 ; перешкоджав поліції виконувати свої службові обов`язки, чинив на них психологічний тиск і поводився зухвало. Покликаючись на п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», зазначає, що ці невстановлені особи чинили щодо ОСОБА_4 фізичне насильство: штовхали, вчиняли фізичний спротив при виконанні ним своїх службових обов`язків, неодноразово погрожували розправою, а ОСОБА_9 при спілкуванні висловлював на його адресу погрози фізичною розправою, вважає, що у діях цих осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 345 КК України. Попередньої правової кваліфікації його довіритель не оспорював, сподіваючись на перекваліфікацію. Однак наприкінці червня ОСОБА_4 стало відомо про винесення оскаржуваної постанови. Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_4 отримав 02.07.20 р.. Покликаючись на ч. 5 ст. 110, ч. 6 ст. 284, ст. ст. 9, 10 КПК України, зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та висновок про відсутність у діях осіб складу кримінального правопорушення є неправомірним. Просить оскаржувану постанову скасувати.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав та додатково пояснив, що оскаржувана постанова є незаконною, досудовим розслідуванням нічого не зроблено і безпідставно закрито провадження. Просить скаргу задовольнити.

Потерпілий скаргу також підтримав та пояснив, що його досудовим розслідуванням було допитано та він не вказував про те, що йому погрожували переламати ноги. Він, дійсно, надавав ті показання, що є у матеріалах кримінального провадження, так як слідчий повідомив, що провадження підлягає закриттю. Такі свої показання він прочитував та підписував. Однак в даний час просить скаргу задовольнити, так як не було допитано ще двох свідків, яким висловлювалась погроза. Ці свідки не звертались з цього приводу у поліцію, як йому відомо.

Вважаю, що розгляд справи можливий у відсутності слідчого та прокурора.

Заслухавши пояснення заявника та потерпілого, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження № 120 200 301 100 007 11, відомості у якому внесено до ЄРДР 23.04.20 р. за ознаками ч. 1 ст. 345 КК України, що надане у розпорядження слідчого судді 03.07.20 р. у частково прошнурованому та непронумерованому вигляді, однак, не скріплене печаткою чи підписом, а всього на 44 арк., приходжу до висновку, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення.

У матеріалах кримінального провадження наявні докази про дату отримання копії оскаржуваної постанови потерпілим 02.07.20 р., тому враховую, що строк на подання розглядуваної скарги заявником не пропущено.

Так 18.05.20 р., дійсно, слідчим СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_10 було винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, при її винесенні слідчий врахував показання потерпілого та інших учасників події, з яких вбачається, що щодо потерпілого ніяких протиправних дій не вчинялось. Проаналізувавши наявні у розпорядженні досудового розслідування письмові докази, слідчий прийшов до переконання про наявність підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відомості у ЄРДР у кримінальному провадженні внесено 23.04.20 р. за заявою ОСОБА_4 про погрозу насильством та фізичною розправою йому о 21 год. 10 хв. 21.04.20 р. у зв`язку з виконанням його службових обов`язків з боку невстановленої особи.

У заяві про вчинене кримінальне правопорушення потерпілий зазначав про вчинення щодо нього неправомірних дій двома затриманими незнайомим ийому особами, але просив внести відомості у ЄРДР за ч. 4 ст. 345 КК України також і щодо ОСОБА_9 ..

Попередня правова кваліфікація - ч. 1 ст. 345 КК України не оскаржувалась та не змінювалась.

Слідчий же, як вбачається з матеріалів справи, при винесенні оскаржуваної постанови врахував:

- показання свідка ОСОБА_9 , який очевидцем події із самого моменту спілкування ОСОБА_4 не невідомих тому 2 ма особами не був та прибув на місце події згодом - після 21 год., та показав, що найняті ним для випасання овець на приватній території, належній його дружині, 2 є осіб: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які мали при собі пневматичні гвинтівки з огляду на те, що на території виявили лиса; повідомили йому, що їх зупинили невідомі та б`ють їх. Він, вирушивши на місце події, зустрів ОСОБА_4 ; на полі виявив невідомих осіб та згодом із автомобіля ОСОБА_4 витягли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; пневматичні гвинтівки йому віддали. ОСОБА_4 у розмові з ним не заперечував побиття ОСОБА_13 та Рината. ОСОБА_11 прямо вказав на ОСОБА_4 як на того, хто його бив. Він же ніяких погроз ОСОБА_4 не висловлював;
- показання свідка ОСОБА_15 , який показав, що він найнявся із ОСОБА_16 випасати овець ОСОБА_9 ; останній дав їм пневматичні гвинтівки з огляду на те, що на території виявили лиса. На полі в урочищі «Топольки» їх зупинили невідомі та сказали, що вони порушують режим тиші, хоча вони не стріляли, та що буде викликана поліція. Він тоді ж повідомив ОСОБА_9 .. До прибуття поліції на місце події приїхав ОСОБА_17 , який намагався вирвати у нього гвинтівку та вдарив його. Він ОСОБА_18 погроз не висловлював. Їх із ОСОБА_19 посадили у автомобіль і повезли та повернули на місце події, куди прибула поліція та ОСОБА_9 .. Він не чув, щоб під час суперечки, що виникла між ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , останній висловлював ОСОБА_18 погрози вбивством чи фізичною розправою;
- показання свідка ОСОБА_21 , що є аналогічними показанням свідка ОСОБА_15 ;

- показання свідка ОСОБА_22 , який показав, що о 21 год. 21.04.20 р. потерпілий отримав дзвінок від мисливця ОСОБА_23 про те, що в урочищі «Топольки», що у с. Тойкуті Ковельського району Волинської області вони затримали 2 х браконьєрів. Він із потерпілим прибули на місце. ОСОБА_4 представився цим 2 м особам із зброєю. Однак ті зазначили, що коли приїде « ОСОБА_24 », то владнає питання. Він не чув погроз фізичною розправою чи вбивством. ОСОБА_4 намагався силоміць забрати у одного з цих хлопців гвинтівку, внаслідок чого той впав на землю. ОСОБА_4 цього хлопця не бив, хоча в цей момент була штовханина між ними. Цих двох хлопців посадили у авто і поїхали назустріч поліції, яку викликали. Коли приїхала поліція, повернулись на місце події. Туди ж прибув ОСОБА_25 . Останній кричав на адресу ОСОБА_4 : «Я тоді зроблю!», однак погроз розправою та вбивством від нього він не чув. Шарпаними між ОСОБА_4 та ОСОБА_25 не було;
- показання свідка ОСОБА_5 , що є аналогічними показанням свідка ОСОБА_22 ;

- показання потерпілого, який ствердив, що є головою мисливсько рибальського колективу «Наболоцький», з 2019 р. є мисливським інспектором. О 21 год. 10 хв. 21.04.20 р. отримав дзвінок від мисливців членів колективу, а саме: свідка ОСОБА_5 , який повідомив, що ними виявлено 2 х браконьєрів із мисливською зброєю на території господарства в урочищі «Топольки» у с. Тойкуті Ковельського району Волинської області. Коли він прибув на місце, то виявив двох незнайомих, які повідомили, що працюють у ОСОБА_9 , але документи пред`явити відмовились у грубій формі. Він же пред`явив їм посвідчення єгеря. Ці хлопці повідомили, що зараз приїде ОСОБА_25 і «створить їм проблеми». Погрози вбивством чи фізичною розправою вони не висловлювали, умисно його не били та застосуванням зброї не погрожували. Він намагався у одного з цих хлопців забрати пневматичну гвинтівку, однак, той чинив опір. В ході шарпанини, припускає, міг ненавмисне зачепити того гвинтівкою. Забравши гвинтівки, хлопці сіли у авто і вони всі поїхали назустріч поліції. Зустрівши поліцію, вони повернулись на місце події. Там же був ОСОБА_26 , і хлопці останньому почали казати, що їх били. Тоді ОСОБА_25 почав наголошувати йому, що у нього будуть проблеми. Але погрози фізичною розправою чи вбивством, нанесення тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_27 не було. Ці 2 - є хлопців були затримані на угіддях УТМР, однак, вже вийшли з мисливських угідь. На відео, знятому ОСОБА_28 , підтвердження протиправності дій щодо нього немає;
- показання свідка ОСОБА_29 , який показав, що як поліцейський прибув за викликом на місце події та чув суперечку між ОСОБА_30 та ОСОБА_25 . Однак у його присутності погроз застосування фізичної розправи чи вбивством висловлено не було;
- показання свідка ОСОБА_31 , що є аналогічними показанням свідка ОСОБА_29 , та зробив висновків про те, що ніяких протиправних дій щодо потерпілого вчинено не було.

Як слідує із змісту ст. 345 КК України «Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу», погроза вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків -
карається виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк ( ч. 1);

Умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків -

карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк (ч. 2);

Умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу або його близьким родичам тяжкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків -

карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років (ч. 3);

Дії, передбачені ч. ч. 1 3 цієї статті, вчинені організованою групою, -
караються позбавленням волі на строк від семи до чотирнадцяти років (ч. 4).

Оскільки під час досудового розслідування не знайшло свого ствердження те, що мала місце погроза насильством та фізичною розправою з боку присутніх на місці події незнайомих потерпілому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також ОСОБА_9 , і про це ствердили не лише інші (вище перераховані учасники події), а й сам потерпілий, є підстави погодитись з висновками слідчого, викладеними у оскаржуваній постанові.

Покликання потерпілого на те, що слідчим не допитано ще двох свідків, з огляду на те, що він сам показав, що не було погрози насильством чи фізичною розправою йому як єгерю з боку присутніх на місці події незнайомих йому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також ОСОБА_9 , такі доводи потерпілого видаються непереконливими.

Покликання заявника на невідповідність оскаржуваної постанови вимогам ст. 110 КПК України, вважаю, є надуманим та схиляється до зайвої заформалізованості, і не надає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

З врахуванням вказаного вище, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 110 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1