ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/27/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
11 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2019 року про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушівка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого;
засудженого: 03.11.2016 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 4 роки 4 місяці позбавлення волі, початок строку: 03.08.2016 року, кінець строку: 02.09.2020 року,

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи у задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що відомості, які містяться у довідці про застосовані до нього заохочення, і відсутність стягнень не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки як підстави для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого. За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 до оплачуваної праці не залучався. Крім того, відповідно до сформованої судової практики «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості. Як свідчать матеріали особової справи, ОСОБА_7 є особою, раніше неодноразово судимою за злочини проти власності, в тому числі тяжкі злочини. До нього тричі застосовувались заохочувальні норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, один раз звільнявся від відбування покарання на підставі акту амністії. Проте, це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Тричі, в період умовно-дострокових звільнень, він знову вчиняв умисні злочини. На даний час відбуває покарання за два тяжких злочини проти власності, вчиненні протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком. З огляду на викладене, суд не знайшов підстав для застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, засудженийОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість постановленої ухвали. Свої доводи мотивує тим, що суд не взяв до уваги факт того, що він протягом 2 років заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, непрацевлаштований у зв`язку з відсутність паспорта, залучався до робіт з благоустрою. Стверджує, що довів своє виправлення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі з 2016 року засуджений ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 9 заохочень. Непрацевлаштований, приймає активну участь в роботах з благоустрою. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

23.03.2019 року йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він непрацевлаштований з підстав відсутності паспорта, що посвідчує особу, не можуть бути прийняті до уваги.

Вказівки засудженого про належне дотримання ним встановленого порядку відбування покарання не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 в цілому за весь час відбування покарання і те, що це є обов`язком засудженого.

З наявної в матеріалах справи характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_7 отримав 9 заохочень, які з урахуванням загального часу перебування засудженого в місцях позбавлення волі з 2016 року є незначними, більшість з яких датована за 2018 рік.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання за вчинення умисних корисливих злочинів, до нього тричі було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Тричі, в період умовно-дострокових звільнень, він знову вчиняв умисні злочини,що жодним чином не сприяло його виправленню та припиненню його злочинної діяльності, яка є стійкою. На даний час він відбуває покарання за два тяжких злочини проти власності, вчиненні протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Вказівки апелянта про сумлінне ставлення до праці, зокрема, активну участь в роботах з благоустрою, за що ним отримано заохочення, не свідчать про те, що він довів своє виправлення, та, зважаючи на характеристику особи в цілому, не мають достатнього ступеня доведеності обставин, які мають бути прийняті до уваги для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про застосування умовно-дострокового звільнення до ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3