Справа № 738/251/20
№ провадження 1-в/738/52/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»,
з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Клопотання засудженого мотивоване тим, що він засуджений вироком Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року за ч.4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2019 року більш суворим покарання за даним вироком, ОСОБА_3 остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, в строк покарання зараховано фактично відбутий строк за попереднім вироком з 15 листопада 2018 року по 17 червня 2019 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №2046-VIII від 08 травня 2017 року в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2019 року по 11 грудня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 11 грудня 2019 року. Враховуючи те, що він засуджений за злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, який був вчинений ним в 2015 році, має на утриманні трьох малолітніх дітей, а тому вважає, що є підстави для застосування до нього ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, та пояснив, що він засуджений за злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, який за ступенем тяжкості не є особливо тяжким злочином, і який згідно з вимогами ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» не виключає можливість застосування до нього амністії.
Разом з тим, засуджений ОСОБА_3 пояснив, що безпосередно не перебував в районах антитерористичної операції у період її проведення, статусу учасника бойових дій не має.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не захищав незалежність України та не ніс військову службу в районах АТО, статусу учасника бойових дій не має, натомість неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, в зв`язку з чим виключається можливість застосування до нього амністії.
Представник установи виконання покарань в судове засідання не з`явився.
Заслухавши пояснення засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», виконання цього закону покладається на суди, питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарання, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій ( крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Разом з тим, нормами Законів України «Про застосування амністії в Україні» та «Про амністію у 2016 році» визначеного коло осіб, до яких амністія не застосовується.
Так, відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення тяжких та /або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово засуджувався за вчинення тяжких злочинів.
З досліджених матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року за ч.1, ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 січня 2011 року від 26 січня 2011 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.
Вироком Садгірського районного м. Чернівці від 22 червня 2011 року ОСОБА_3 засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2013 року ОСОБА_3 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Садгірського районного м. Чернівці від 22 червня 2011 року на обмеження волі строком на 2 роки 4 місяці 24 дні.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2014 року ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання за вироком Садгірського районного м. Чернівці від 22 червня 2011 року умовно - достроково на невiдбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 24 дні.
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернігівці від 06 березня 2018 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2018 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 березня 2018 року та остаточно ОСОБА_3 визначено покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі.
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2019 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів до призначеного за вказаним вироком покарання ОСОБА_3 приєднано невідбуту покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2018 року та остаточно визначено покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі.
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року ОСОБА_3 засуджений за ч.4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2019 року більш суворим покаранням за вказаним вироком, ОСОБА_3 остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з 11 грудня 2019 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 08 травня 2017 року №2046-VIII) засудженому ОСОБА_3 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2019 року по 11 грудня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наявність у ОСОБА_3 судимостей за вчинення тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.407 КК України, виключає можливість застосування до нього норм Закону України «Про амністію у 2016 році».
Окрім цього, засудженим ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведено та не надано на підтвердження заявлених вимог належних доказів його безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебування в районах антитерористичної операції у період її проведення та наявності у нього статусу учасника бойових дій, а тому йогодоводи про застосування до ньогост.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» є довільним тлумаченням норми закону.
Керуючись ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», статтями 2, 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», статтями 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 12 березня 2020 року.
Суддя ОСОБА_1