Провадження № 11-кп/824/2134/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Риги, Латвія, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком на 100 (сто) годин.

На підставі ст.91-1 КК України застосовано до ОСОБА_8 обмежувальні заходи, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 (одного) місяця.

Направлено ОСОБА_8 до уповноваженого органу з питань пробації для проходження програми для кривдників.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральних збитків 3000 (три тисячі) гривень.

Цим же вироком вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_8 17.05.2019 року близько о 08 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 6-А на автомобільній стоянці біля гіпермаркету «Ашан», спровокував словесний конфлікт, який винник на ґрунті особистих неприязних відносин з колишньою дружиною ОСОБА_9 , в ході якого умисно, протиправно з умислом спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень наніс два удари кулаком своєї правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді двох синців в лівій підочно-виличній ділянці, на передній поверхні лівого колінного суглоба, садна на переднє-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року змінити, а саме: виключити з описової частини вироку не підтверджену інформацію стосовно застосуванням ним відносно потерпілої ОСОБА_9 домашнього насилля; виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України; змінити призначене йому покарання на штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції на його думку, є надто суворим, незаконним та необґрунтованим. Покарання призначене без врахування його особи. Суд першої інстанції помилково зазначив, що ОСОБА_8 вчинив злочин пов`язаний з домашнім насильством і на підставі ст.91-1 КК України застосував до нього обмежувальні заходи, зокрема обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 (одного) місяця. Апелянт посилається на те, що він ніколи не вчиняв протиправних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_9 та їх спільної дочки, навпаки він намагається врегулювати усі спірні питання які виникають між ними у законний спосіб. Крім того, обвинувачений звертає увагу, що під час судового розгляду питання щодо вчинення ним домашнього насильства взагалі не обговорювались та не досліджувались. Таким чином районний суд при ухваленні оскаржуваного вироку вийшов за межі обвинувачення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У відповідності з ч.1 ст.412 істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з ч.3 вказаної статті, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнав доведеним той факт, що вказаний злочин пов`язаний з домашнім насильством.

Однак під домашнім насильством слід розуміти певний спосіб поведінки, під час якого одна особа намагається утвердитися або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Для того, щоб обґрунтувати наявність домашнього насильства у конкретному випадку, сторона обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства.

Це не виключає того, що докази існування ситуації домашнього насильства можуть міститися і в самих обставинах злочину, які доводять, що певний випадок насильства є проявом поведінки, характерної для домашнього насильства.
Докази того, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростувати.

Необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний з домашнім насильством, є відображенням цієї обставини у формулюванні обвинувачення з встановленням органом досудового розслідування відповідних фактичних обставин.

У обвинувальному акті сторона обвинувачення стверджувала, що конфлікт між ОСОБА_8 та його колишньою дружиною ОСОБА_9 виник на ґрунті особистих неприязних відносин. Саме по собі таке формулювання не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з боку обвинуваченого, мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Розгляд кримінального провадження було здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому ОСОБА_8 під час його допиту визнав лише факт існування між ним та потерпілою конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень у вказані в обвинувальному акті дату та час. З наданих обвинуваченим показань не можливо встановити, що його дії були спрямовані на вчинення домашнього насильства.

Суду першої інстанції не було надано відомостей, які доводили б, що потерпіла отримала спеціальний захист, передбачений Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», наприклад, винесення термінового заборонного припису стосовно обвинуваченого, взяття на його на профілактичний облік та проведення з ним профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством тощо.
Прокурор в суді першої інстанції також не вказував на наявність таких обставин та не просив застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, передбачених ст.91-1 КК України.

Таким чином, розглянувши це кримінальне провадження відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції у вироку фактично визнав винним ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення пов`язаного з домашнім насильством, тим самим вийшов за межі обвинувачення та допустивши порушення вимог ч.1 ст.337 КПК України.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуваний вирок із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, чим порушив гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист. Наведені порушення чинного законодавства колегія суддів вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування вироку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Голосіївськеого районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року, щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії судового розгляду для виконання вимог ст. 416 КПК України.

При новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, призначити обвинуваченому покарання згідно положень ст.65 КК України, та в результаті ухвалити відповідно до норм КПК України законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року, щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий :

Судді :