Справа № 755/700420
№ 1-кс/755/2426/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, українцю, громадянину України, із спеціальною середньою освітою, перебуваючому у цивільному шлюбі, працюючому не офіційно водієм-охоронцем, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому в силу ст. 89 КК України, у кримінальному проводженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003372 від 22.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Клопотання погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 .

Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21 травня 2020 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , разом з іншими трьома невстановленими особами, перебували поруч з кінотеатром «Дніпро» за адресою: м. Київ, пр-т Юрія Гагаріна, буд. 7, поруч з автомобілем «Mitsubishi Lancer» білого кольору та в цей час, повз них проходили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У подальшому, в ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та внаслідок даного конфлікту, на ґрунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_9 почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 . У цей час, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вирішили вчинити напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння особистим майном останнього, за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 дістав ніж та почав наносити ним удари потерпілому ОСОБА_10 , чим застосував до нього насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи в момент заподіяння. У цей час, ОСОБА_4 , згідно заздалегідь розподілених ролей, почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 та голосно висловив вимогу ОСОБА_9 на відрізання плечового ременя сумки ОСОБА_10 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 звалили потерпілого ОСОБА_10 на землю і почали наносити йому удари руками та ногами в область голови й тулуба, у ході чого, ОСОБА_9 , використовуючи ніж, виконав вимогу ОСОБА_4 та зрізав сумку з плечового ременя, чим вступив у згоду за попередньою змовою з ОСОБА_4 на заволодіння особистим майном ОСОБА_10 . Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 заволоділи тактичною сумкою, вартістю 1100 гривень, в якій знаходились наступні речі: пристрій для відстрілу гумових куль Форт-12Р, вартістю 15700 гривень; спецзасіб «Терен 4-М», вартістю 120 гривень; посвідчення працівника поліції; паспорт громадянина України; дозвіл на зброю; складний ніж, вартістю 1300 гривень, чим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 18220 гривень. У подальшому, ОСОБА_9 передав сумку разом з її вмістом ОСОБА_4 , після чого, продовжив погрожувати фізичною розправою ОСОБА_10 , демонструючи при цьому ніж, яким він наносив тілесні ушкодження останньому. Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, направившись в напрямку Дарницької площі у м. Києві, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, однак, через деякий час, повернулись на місце скоєння злочину, де були затримані працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

22 травня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом огляду місця події; постановами про визнання речовими доказами та іншими доказами в їх сукупності.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, сторона обвинувачення прийшла до висновку, що наявні докази вчинення ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку, у разі визнання винуватим, останньому загрожує покарання від 7 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинений ним злочин, досудове слідство приходить до переконання в наявності, передбачених ст. 177 КПК України, ризиків невиконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з метою примушування їх до зміни раніше наданих показів, що може негативно вплинути на хід та повноту досудового розслідування, може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність. Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 не працевлаштований та немає постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових майнових злочинів.

Таким чином, відносно підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також, до підозрюваного ОСОБА_4 неможливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистої поруки, у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, однак, з оточення підозрюваного, особи, які могли б виступати в якості поручителя досудовим слідством встановлено не було.

Зокрема, до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у зв`язку з тим, що така міра обмеження особистої свободи буде абсолютно не дієвою, зважаючи на обставини кримінального правопорушення та встановлені і обґрунтовані у даному клопотанні ризики.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останнього було затримано на підставі ст. 208 КК України після вчинення кримінального правопорушення. Потерпілий ОСОБА_18 вказав, що підозрюваний ОСОБА_4 є одним із тих осіб, які здійснили напад на нього та завдали тілесних ушкоджень. 22 травня 2020 року ОСОБА_4 було вручено обґрунтоване повідомлення про підозру. Вина підозрюваного на даний час підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, які долучені та досліджені у судовому засіданні. Крім того, було подано клопотання про проведення судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості тілесних ушкоджень. Сторона обвинувачення вбачає, що потерпілий не здійснював жодних дій щодо підозрюваних, сховав руки у кишені, тобто, не мав можливості приймати участь у конфліктній ситуації. На відео, наданого стороною захисту, вбачається, що дане відео переривається і зі слів самого потерпілого, саме в цей час, йому систематично наносились тілесні ушкодження, зокрема, ОСОБА_9 наносив удари ножем. ОСОБА_4 надав команду ОСОБА_9 , при цьому у руках останнього перебував ніж, а ОСОБА_4 не припиняв дії ОСОБА_9 , а продовжував допомагати йому, збивши потерпілого з ніг, надавши команду зрізати сумку. Зазначив, що потерплий - це працівник поліції, який був на той час не при виконанні своїх службових обов`язків, але мав при собі спецзасоби, а саме - травматичний пістолет, який із сумки не виймав, тобто, він не міг погрожувати ним і про його наявність підозрювані не знали. Підозрювані зрозуміли, що в сумці у потерпілого є якісь речі, можливо, і зброя. ОСОБА_10 був у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначу, що через 10-15 хвилин підозрювані повернулись на місце події, повернули речі потерпілому, але для кваліфікації розбою, вони вже вчинили всі необхідні дії. Крім цього, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний, будучи обізнаним із мірою покарання, яка йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, зокрема, фізично. Підозрюваний ОСОБА_4 ніде офіційно не працює, може продовжувати вчиняти корисливі злочини для задоволення життєвих потреб, а тому, на його думку, є необхідність у застосуванні до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання, оскільки запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання не гарантуватимуть виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків. Зокрема, просив не визначати розмір застави, оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства та переглянути відеозапис, наданий стороною захисту, який долучений до матеріалів клопотання.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив проти застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надав письмові пояснення, які мотивував тим, що 22.05.2020 року його підзахисному ОСОБА_4 було оголошено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України. Ознайомившись із вказаним процесуальним документом, можна стверджувати, що викладена версія подій, які відбулись ввечері 21.05.2020 року, досудового слідства, не відповідає фактичним обставинам, а саме, певні обставини викладені не вірно та не повно, а деякі - приховані від слідчого судді. По-перше, як зазначає слідчий, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 разом з іншими трьома невстановленими особами перебували поруч з кінотеатром «Дніпро». Вказані, начебто, невстановлені три особи залишились невстановленими лише завдяки бездіяльності органу досудового розслідування, оскільки відразу після складання протоколу затримання - 22.05.2020 року о 11 годині 45 хвилин, сторона захисту повідомила про свідків вказаних подій, а саме те, що вони готові зараз надати свідчення у вказаному кримінальному проваджені та ретельно повідомити про обставини протиправних дій навпаки самого ОСОБА_10 , який у той час у стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням ножа та вогнепальної зброї, не представляючись працівником правоохоронного органу, грубо порушував громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. І, до речі, вказаних невстановлених осіб більше ніж три, але орган досудового розслідування, з метою штучного створення жахливої картинки перед слідчим суддею, безпідставно, не пояснюючи причини, відмовився отримувати зазначені дані та допитувати вказаних осіб, таким чином, від початку, проводячи досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені, виключно з обвинувальним ухилом. По-друге, далі, у повідомлені про підозру згадується автомобіль «Mitsubishi Lancer» білого кольору, біля якого, начебто, перебували ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . Оскільки сторона захисту не знайома з матеріалами кримінального провадження, то вони можуть припустити, що про наявність на місці подій зазначеного автомобіля, сторона обвинувачення дізналась з показів нетверезого працівника правоохоронного органу, який у стані алкогольного сп`яніння не зміг навіть відрізнити «Mitsubishi Lancer» від «Mercedes-Benz». Про вказане, сторона захисту також повідомила слідчому, але слідчий все одно, на їх думку, упереджено, однобоко, не об`єктивно, вірив своєму колезі та підтримав лише його свідчення, а свідчення сторони захисту не сприймав, не фіксував та не бажав їх перевіряти й спростовувати, якщо в останнього на меті є не проведення неупередженого, всебічного, об`єктивного досудового розслідування, а процесуальна підтримка колеги з метою приховати його злочинні дії та забезпечення подальше проходження служби в рядах Національної поліції України, додавши йому, цим, впевненість про безкарність людини у погонах перед звичайними громадянами України, які сплачують податки на його утримання. По-третє, далі, слідчий зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вирішили вчинити напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння особистим майном останнього, за попередньою змовою групою осіб. Однак, тоді чому останні не вирішили припинити протиправні дії особи, яка знаходячись у стані алкогольного сп`яніння із використанням ножа та вогнепальної зброї у громадському місці та, яка прицільно спрямовувала зброю у бік громадян України, не представляючись працівником правоохоронного органу. Вказане зафіксовано на відео, яке надано стороною захисту органу досудового розслідування. По-четверте, далі, слідчий зазначає, що ОСОБА_9 дістав ніж та почав наносити ним удари потерпілому. Однак, під час вказаних подій ножі були лише у ОСОБА_10 та його нетверезого товариша ОСОБА_11 , і наскільки було відомо зі слів ОСОБА_4 , то вказані ножі були вилучені під час приїзду слідчо-оперативної групи на місце події, але в подальшому, другий ніж зник. На думку сторони захисту, орган досудового розслідування вирішив послабити сторону потерпілих, оскільки при таких обставинах сторона потерпілих виглядала б із двома ножами, вогнепальною зброєю та ще й у стані алкогольного сп`яніння. Не зазначена взагалі кількість начебто нанесених ударів, куди були, нанесені зазначені удари, чи досягли вони цілі, чи спричинили удари ушкодження, які ушкодження, у чому була небезпека для здоров`я особи.У повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_9 б`є ножем ОСОБА_18 , який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння і в цей час, початок другого аркушу повідомлення про підозру, згідно розподілених ролей, ОСОБА_4 починає бити ОСОБА_19 та дає команду ОСОБА_9 зрізати сумку у останнього. Однак, не уточнено, чим зрізати, ножем, який був у так званого потерпілого або ножем, який був у його товариша, чи власними зубами. Таким чином, що робив ОСОБА_4 , коли на припущення сторони обвинувачення, ОСОБА_9 розпочав бити ОСОБА_19 . У другому абзаці, повідомлення про підозру зазначено: «... чим вступив у згоду за попередньою змовою з ОСОБА_4 на заволодіння особистим майном ОСОБА_10 ». Таким чином, коли відбулась попередня змова? Як зазначено на першому аркуші, чи на другому аркуші повідомлення про підозру? Далі, зазначається, що ОСОБА_9 продовжив погрожувати фізичною розправою ОСОБА_10 із використанням ножа, але яким ножем. У наступному і останньому абзаці штучно вибірково зробленому повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зникли з місця події, а потім, чомусь, повернулись, де були затримані працівниками правоохоронних органів, при цьому, згідно протоколу затримання, в останніх не було вилучено, а ні ножа, яким погрожували та били ОСОБА_10 , а ні його сумки, тому виникає питання, чи забирали речі взагалі. Зокрема, орган досудового розслідування до моменту розгляду клопотання, не допитав ОСОБА_4 , чим порушив його право на захист з метою повідомлення органу досудового розслідування його версію подій, під час яких ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України. Доказами про упередженість сторони обвинувачення при проведені досудового розслідування у вказаному кримінальному проваджені є те, що не зазначено в повідомлені про підозру, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу, не зазначено, що ОСОБА_10 був у стані алкогольного сп`яніння, не зазначено, що ОСОБА_10 погрожував вогнепальною зброєю громадянам України, у тому числі, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , не зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не надана невідкладна медична допомога ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , не проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_4 та ОСОБА_9 з метою встановлення спричинених ним тілесних ушкоджень, не проведено своєчасне дослідження з метою підтвердження відсутності алкоголю в крові ОСОБА_4 , не проведено допит ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , не внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбачено ч. 4 ст. 296 КК України відносно ОСОБА_10 . Вважає, що клопотання і підозра є необґрунтованими, без доказів, суперечать один одному, викладено з обвинувальним ухилом, тілесні ушкодження у підозрюваних не зазначені.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні також заперечив проти застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки об`єктивною стороною ст. 187 КК України є мета заволодіння чужим майном. Конфлікт відбувся у стані алкогольного сп`яніння, мети вчиняти дії безпосередньо направлені на заволодіння майном не було, доказів цьому не надано. Щодо кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб», то відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України, «попередня змова» полягає у заздалегідь, до початку вчинення злочину, домовленості. Із тексту підозри не зрозуміло, як підозрювані домовились. Якщо виконавці не обговорювали змову, то відсутні кваліфікуючі ознаки, тому, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку своїх захисників.

Зокрема, за участю учасників кримінального провадження було переглянуто наданий стороною захисту та долучений до матеріалів клопотання відеозапис, після перегляду якого, захисник ОСОБА_6 зазначив, що на відео видно, як потерпілий ховає до своєї сумки зброю.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисників та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання у м. Києві, працює не офіційно.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На момент розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доказів про те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, прокурором надано не було.

Також прокурором, окрім констатації, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_4 буде ухилятись від слідства та суду.

Твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також у Рішенні Європейського суду у справі «Мюллер проти Франції» 21802/93 від 17 березня 1997 року зазначено: «щодо небезпеки вчинення нових злочинів, то посилання на минуле особи не може бути достатнім для обґрунтування відмови в звільненні».

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує і правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.

Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, оскільки прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений статтею 177 КПК України, зокрема, можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, однак, не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваного, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо нього виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим, необхідно застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.

За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних із прибуттям підозрюваного ОСОБА_4 на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням інших обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись, ст. ст. 3, 176-178, 181, 183-184, 194, 196, 198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , до 23 липня 2020 року, із застосуванням електронних засобів контролю та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду залежно від стадії кримінального провадження, в межах строку дії цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Заборонити ОСОБА_4 залишати цілодобово житло, за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком до 23 липня 2020 року включно, такі обов`язки:

1) не відлучатись за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через прокурора для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: