ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/275/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/978/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участюсекретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И В:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на 60 днів, тобто до 01 лютого 2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно нього скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме, цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що він має родину, постійне місце мешкання, до затримання і по теперішній час є військовослужбовцем за контрактом збройних Сил України, раніше не судимий. Свою незгоду з обраним запобіжним заходом пов`язує з оспорюванням суті пред`явленого обвинувачення. Крім того, апелянт вказує, що судовий розгляд проведено без його участі, тобто судом порушено його процесуальні права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Колегія суддів, надаючи оцінку наявності та продовження існування ризиків, які суд враховував при обранні і продовженні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, бере до уваги те, що обвинувачений за цим кримінальним провадженням обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 п.12 ст.115 КК України, максимальна санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

З урахуванням цих обставин, на думку судової колегії, існує певна ймовірність, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що вчинений проти життя особи, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і свідків.
Доводи ОСОБА_7 стосовно незгоди з обвинуваченням та оспорюванням доказів сторони обвинувачення колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки питання щодо дослідження та перевірки доказів сторін підлягають дослідженню та оцінці в порядку ст. ст.94, 337 та параграфу 3 « Процедура судового розгляду» КПК України.
З приводу тверджень обвинуваченого про те, що він має родину, постійне місце мешкання, до затримання і по теперішній час є військовослужбовцем за контрактом збройних Сил України, раніше не судимий, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи апелянта, враховуючи конкретні обставини пред`явленого йому обвинувачення, підлягають врахуванню, але внаслідок суспільної небезпечності вчиненого злочину, який за версією органу досудового розслідування пов`язаний умисним вбивством за попередньою змовою групою осіб, - не є визначальними, а тому не можуть зменшувати тяжкість злочину та унеможливлювати наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто, не виключається, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами щодо порушення права обвинуваченого на захист у зв`язку з тим, що він не був присутнім під час розгляду питання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, відповідно до відомостей матеріалів судового провадження, 04 грудня 2019 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було призначено проведення 04 грудня 2019 року судового засідання у цьому кримінальному провадженні в режимі відео конференції, оскільки обвинувачений постійно утримується під вартою в умовах слідчого ізолятора, що розташований в м. Харкові та знаходиться на значній відстані - більше 100 км, через що його етапування до районного суду є значно ускладненим. Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_7 без будь-якої поважної причини відмовився від своєї участі у судовому засіданні в режимі відео конференції, про що адміністрацією установи виконання було складено відповідну довідку. Більш того, обвинуваченим та його захисникомне надано суду, як першої інстанції, так і апеляційної відомостей про поважність причин відмови ОСОБА_7 від його участі в судовому засіданні під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу, що на думку колегії суддів, додатково свідчить про зловживання обвинуваченим своїми процесуальними правами.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4