Справа № 336/2853/19
Провадження № 1-кп/336/216/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , законної представниці неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 про визнання доказів очевидно недопустимими по об`єднаному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Під час судового розгляду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя вищевказаного кримінального провадження захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів, отриманих під час досудового розслідування, а саме доказів, які стосуються вилучення та отримання відеозаписів з камер відеоспостереження: запиту від 20.02.2019 року № 20к/48/04-2019 від слідчого Шевченківського ВП ОСОБА_11 адресованого кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_1 ; два протоколи оглядів від 27.03.2019 року в ході яких оглянуті три відеозаписи з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; відеозаписи на двох DVD-R дисках до протоколів оглядів від 27.03.2019 року, які містять відеозаписи з камер спостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та двох постанов від 27.03.2019 року про визнання вказаних дисків з відеозаписами з камер спостереження речовими доказами та заяви від ФОП ОСОБА_12 про надання копій дисків з відеозаписами з камер зовнішнього відеоспостереження, що розташовані на будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що вищезазначені докази, зокрема відеозаписи з камер відеоспостереження є очевидно недопустимими, оскільки вони були отримані не в установленому законом порядку, будь-яких слідчих дій щодо отримання копій відеозаписів з кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не проводилось, ухвали слідчих суддів або суду на тимчасовий доступ до таких відеозаписів або до систем, які зберігають такі записи, слідчим та прокурором не отримувались, тож вказані докази отримані з порушенням порядку їх отримання передбаченого ст.ст. 159-165 КПК України, а протоколи огляду вказаних відеозаписів та постанови про визнання їх речовими доказами як наслідок також є недопустимими.

Стосовно визнання заяви ФОП ОСОБА_12 про надання копій дисків з відеозаписами з камер відеоспостереження очевидно недопустимим доказом посилається на те, що вказана заява не датована та стороні захисту під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України та до початку судового розгляду для ознайомлення не надавалась, у зв`язку з чим були порушені права його підзахисного та його права захисника на ознайомлення з матеріалами справи.

Вислухавши клопотання захисника ОСОБА_6 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 , обвинуваченим ОСОБА_5 , його захисником та законним представником, заперечення проти його задоволення прокурорки, суд вважає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Отже, оцінка доказу як недопустимого під час судового розгляду, а не в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, має надаватися судом лише за наявності ознак очевидної недопустимості, перелік яких, на переконання суду, прямо зазначений в статтях 87, 88 КПК України.
Так, до очевидно недопустимих віднесені докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також, зокрема докази, що були отримані під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зазначені приписи КПК Українив, суд вважає, що відеозаписи з камер відеоспостереження наданих на запит слідчого власником кав`ярні Золотий ключик отримані шляхом витребування у фізичної особи, а не шляхом проведення слідчих дій, як мав би діяти орган досудового розслідування, на хибну, на погляд суду, думку захисника, а тому підстав для визнання їх очевидно не допустимими суд не вбачає, як не можуть з цих же підстав бути визнані очевидно недопустимими похідні докази - процемуальні рішення про визнания їх в порядку ст. 98, ст. 100 КПК України речовими доказами і долучення до матеріалів кримінального провадження.
Окрім того, питання стосовно допустимості вказаних доказів буде вирішуватися судомпісля їх дослідження під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, у відповідності до вимог ст. 89 ч. 1 КПК України.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист, а передбачені цією статтею докази повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду.
Як передбачено ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Ч. 2 ст. 86 КПК України встановлено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що прокурором не надано обґрунтування порушення ним вимог ст. 290 КПК України, суд вважає, що не відкриття стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України стороною обвинувачення заяви ФОП ОСОБА_12 є істотним порушенням прав обвинуваченого на захист, у зв`язку з чим вказаний доказ необхідно визнати очевидно недопустимим.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 371, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати очевидно недопустимим доказом заяву ФОП ОСОБА_12 про надання копій дисків з відеозаписами з камер зовнішнього відеоспостереження, що розміщенні на будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 про визнання зазначених в ньому доказів очевидно недопустимими відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 12.02.2020 року.

Суддя ОСОБА_1