Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000528 від 07 липня 2017 року,

стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль Костопільського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не навчається, одруженого, має на вихованні неповнолітніх дітей, державних нагород та пільг не має, депутатом не являється, раніше не судимий,

за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу злочинів, передбачених ч.1 ст. 309 ч.1 ст. 310 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу ухвалено не застосовувати.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 2968,80 грн. згідно зі ст. 124 КПК України віднесено за рахунок держави.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.
ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що 15 травня 2017 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 05 травня 2017 року у справі №564/673/17 в будинку житловому з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР №0000208, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України виявлено та вилучено предмет зовні схожий на пристрій для куріння з нашаруванням на внутрішніх поверхнях речовини темно-коричневого кольору, яка згідно висновку №2.1-474/17 від 07.06.2017 року є екстрактом канабісу, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, масою 0,321 г в перерахунку на суху речовину.
Відтак, ОСОБА_7 по місцю свого проживання незаконно, тобто за відсутності ліцензії на здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, зберігав наркотичний засіб екстракт канабісу масою 0,321 г (в перерахунку на висушену речовину) без мети збуту.
Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Також, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що в першій декаді березня місяця 2017 року за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , використовуючи господарський інвентар (полімерні стакани) та земельну ділянку вказаного домогосподарства умисно, незаконно здійснив посів та вирощування рослин конопель у кількості 17 саджанців.
15 травня 2017 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 05 травня 2017 року у справі №564/673/17 в будинку житловому з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР №0000208, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України виявлено та вилучено 17 саджанців рослин подібних до рослин коноплі, які відповідно до висновку експерта №2.1-457/17 від 07 червня 2017 року є рослинами роду коноплі.
У відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» рослини або їх частини, що містять будь-який засіб, включений до цього списку і підлягають тим же заходам контролю, що і засіб, віднесений до списку №1 таблиці І особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.
Отже ОСОБА_7 , в порушення вищевказаних вимог законодавства, не будучи особою, якій у встановленому законом порядку надано дозвіл на культивування рослин, включених до таблиці І Переліку, без передбаченої законом ліцензії, умисно, незаконно здійснив посів та вирощування по місцю свого проживання, а саме за адресою АДРЕСА_1 17 рослин роду коноплі.
Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.310 КК України незаконний посів та незаконне вирощування рослин конопель у кількості 17 штук.
У поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Описані судом невідповідності протоколу обшуку вимогам ст. 104 КПК України як окремо, так і в своїй сукупності не свідчать про недопустимість доказу відповідно до ст. 87 КПК України, оскільки носять формальний характер та спростовані під час судового розгляду показами свідків, понятих, а також самого обвинуваченого.

На підставі описаних недоліків протоколу обшуку судом зроблено висновок про доступ до вилучених речей після їх фактичного вилучення з домоволодіння обвинуваченого. Вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та спростовується доказами, дослідженими під час судового розгляду, які судом не взято до уваги.

При оцінці показів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суд звертає увагу на значні розбіжності у їх показаннях та наводить розбіжності щодо місця, способу вилучення рослин, ємностей, у яких перебували рослини коноплі, їх розміру та кількості, однак такий висновок повністю суперечить показанням вказаних свідків та не відповідає даним встановленим у ході судового розгляду.

Вказує, що судом покладено в основу виправдувального вироку докази свідка ОСОБА_13 , які не були відкриті стороні обвинувачення у порядку ст. 290 КПК України та які, до того ж, суперечать показам інших свідків, при цьому не мотивовано чому одні покази є прийнятними, а інші відкинуті.

Судом констатовано порушення слідчим вимог ст.ст. 233, 236 КПК України, який при вилученні рослин коноплі з парника, що на земельній ділянці, вийшов за межі наданої ухвали про обшук від 05 травня 2017 року, згідно якої задоволено клопотання про проведення обшуку лише житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , однак, парник для вирощування сільськогосподарських культур на території господарства обвинуваченого, тобто, теплиця, згідно законодавства відноситься до тимчасових будівель та споруд, а тому обшук парника на земельній ділянці проведено у відповідності до вимог КПК України та ухвали про обшук від 05 травня 2017 року.

Не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду і звернення уваги судом, що згідно досліджених доказів стаканчики із рослинами, схожими на коноплю та пристрій для куріння вилучалися з приміщення не житлового будинку, а літньої кухні, докази належності якої саме обвинуваченому, а не перебування у спільному використанні з ін. співвласниками житлового будинку, у матеріалах провадженні відсутні.

Зазначає, що суд в порушення вимог КПК України витребував, дослідив та надав оцінку як доказам у кримінальному провадженні матеріали справи щодо розгляду клопотання слідчого, погодженого з прокурором про проведення обшуку від 05 травня 2017 року у іншому кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000208 від 26 березня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Висновки суду про порушення слідчим вимог ч.7 ст. 223 та ст. 237 КПК України під час огляду предмета для куріння є надуманими та спростовуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Судом, на думку прокурора, при ухваленні вироку не дотримано вимог ст. 94 КПК України щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінальнго провадження, керуючись законом, оцінення кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, призначивши покарання: за ч.1 ст. 309 КК України штраф у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., за ч.1 ст. 310 КК України штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом часткового складання призначених покарань у виді 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.

В порядку ст. 404 КПК України просить дослідити письмові докази по кримінальному провадженні.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 2968, 80 грн. стягнути з обвинуваченого.

Вирішити питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 провів судовий розгляд у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України.

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, суд навів мотиви, за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, зазначив з яких підстав визнав окремі докази недопустимими і обгрунтовано дійшов висновку про його невинуватість, вказавши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання.

Зазначає, що прокурор в апеляційній скарзі наводить своє тлумачення доказам, дослідженим під час судового провадження і доводи прокурора є неаргументованими, не підтверджені відповідними нормами закону і не спростовано обгрунтовані твердження, викладені у виправдувальному вироку суду.

Доводи прокурора про незаконність визнання ряду доказів недопустимими не грунтуються на вимогах закону.

Вказує, що прокурор у поданій апеляційній скарзі не зазначає, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені. Незгода сторони обвинувачення із висновком суду про достатність доказів для ухвалення виправдувального вироку, зробленим на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом. Сторона захисту вважає, що відсутні підстави для повторного дослідження доказів.

Просить виправдувальний вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2019 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого і захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст.284 цього Кодексу.

Так, суд, на думку колегії суддів, розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , повно всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини провадження, детально дослідив та дав належну юридичну оцінку кожному доказу, що були надані стороною обвинувачення, з точки зору допустимості, достовірності і належності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку, дослідив показання обвинуваченого, свідків, письмові докази та обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 , дійшовши правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено в діянні обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, як незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, та складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України, як незаконний посів та незаконне вирощування рослин конопель у кількості 17 штук.
Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Так, допитаний в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що 15 травня 2017 року у його господарстві було проведено обшук. Обшук проводили працівники поліції у кількості не менше 10 осіб, також були присутні двоє понятих, яких працівники поліції привезли із собою. Зазначив, що в ході обшуку працівники поліції виносили на подвір`я його особисті речі, усі, що вважали за потрібне. Також, в ході обшуку із приміщення літньої кухні, з вікна у коридорі, вилучили 4-5 стаканчиків із маленькими рослинками, розміром біля 1,5 см. Оскільки рослинки були маленькі, визначити, що саме за рослини вилучалися, він не може. Наскільки йому відомо, у стаканчиках дружина вирощувала розсаду перцю та помідорів. Також 2-3 маленькі рослинки вилучили в городі, з невеликого парничка. Рослинки та стаканчики помістили у поліетиленові пакети, чи опечатували не бачив. У другій кімнаті літньої кухні працівники поліції вилучили пристрій для куріння бонг, який мав вигляд черепа зі скляною прозорою трубкою, висотою біля 30 см. Вказаний пристрій вони з дружиною знайшли у кущах біля річки, в пакеті, коли відпочивали усією сім`єю за 3 чи 4 дні до проведення обшуку. Зазначив, що під час обшуку поняті постійно знаходились на подвір`ї, нікуди не ходили. До закінчення обшуку він присутнім не був, оскільки його затримали і повели із господарства. На запитання прокурора чи вживав раніше наркотичні речовини відповів, що колись давно пробував. Також, в судових засіданнях ОСОБА_7 пояснював, що половина домоволодіння належить його тітці, під час проведення обшуку двері у тітчину частину будинку були працівниками поліції зламані, а в подальшому просто опечатані.
При апеляційному перегляді оскаржуваного вироку ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення.
Оцінюючи показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд першої інстанції вірно звертає увагу на значні розбіжності у їх показаннях, зокрема щодо місця та способу вилучення рослин, ємностей у яких вони перебували (стаканчики, глечики, вазони тощо), розміру рослин (орієнтовно від 10 до 30 см), їх кількості, однак зазначають, що рослин було менше 10, або приблизно 10. Також, показання свідків, залучених як поняті, щодо фіксації проведення обшуку за допомогою відео та фотозасобів, суперечать один одному та безпосередньо протоколу обшуку від 15 травня 2017 року.
Оцінюючи показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суд також правильно звертає увагу на їх суперечливість та непослідовність, зокрема, щодо зовнішнього вигляду предмету (пристрою для куріння), який оглядався, його стану на момент огляду (зібраний, розібраний), способу пакування, виду і цілісності упаковки як до проведення огляду, так і після. Також, вказані показання свідків не узгоджуються із іншими дослідженими судом доказами, зокрема протоколом огляду речей від 18 травня 2017 року.
Показання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в силу вимог ст. 85 КПК України визнано неналежними доказами, з чим погоджується і колегія суддів.
Оцінюючи показання свідка ОСОБА_13 судом першої інстанції враховано, що вона є дружиною обвинуваченого, однак свідок була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, її показання щодо порядку проведення обшуку вцілому узгоджуються із іншими дослідженими судом доказами та не суперечать їм, як і прямо не суперечать показанням інших свідків.
Судом першої інстанції не залишено без оцінки і щодо висловленого прокурором у судових дебатах сумніву щодо достовірності показань свідка ОСОБА_13 з приводу того, що пристрій для куріння було знайдено на березі річки під час сімейної прогулянки, та мотивовано тим, що прокурором, не подано суду жодного доказу на спростування викладених свідком фактів про те, що пристрій для куріння було знайдено, або що показання свідка ОСОБА_13 є неправдивими.
Судом першої інстанції, як доказ вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів досліджено і письмові докази по кримінальному провадженні.
Зокрема, з даних протоколу обшуку від 15 травня 2017 року, дослідженого судом першої інстанції, вбачається, що було проведено обшук в будинку та надвірних будівлях за адресою АДРЕСА_1 , у ході проведення якого виявлено, серед іншого: 8 поліетиленових стаканів, горщик для рослин, склянка з паростками рослин в кількості 18 / вісімнадцять/ штук подібних до коноплі, поліетиленова ємність з насінням рослин подібних до коноплі, скляна колба, дві скляні мензурки, скляна колба, предмет з стилізованим черепом з наперстком для куріння.
Судом звернуто увагу, що надані експерту на дослідження об`єкти суттєво відрізняються від вилучених в ході обшуку, зокрема, відповідно до висновку експерта від 07 червня 2017 року № 2.1-457/17, об`єкт наданий на дослідження слідчим упакований у картонну коробку, при відкритті якої в ній виявлено 11 стаканчиків з безбарвного полімерного матеріалу разом із ґрунтом рослини зеленого кольору загальною кількістю 17 шт. (за зовнішнім виглядом та запахом представлена рослинна речовина схожа на рослини роду коноплі об.1) і вміщену у ємність з полімерного матеріалу речовину рослинного походження у вигляді кульок світло-сірого кольору масою нетто 7,5 г (за зовнішніми виглядом та запахом представлена рослинна речовина схожа на дозріле насіння коноплі згідно постанови слідчого «…поліетиленова ємність яка не являється об`єктом дослідження»).
Протокол обшуку від 15 травня 2017 року, в якому відображено вилучення у обвинуваченого рослин коноплі та пристрою для куріння, судом першої інстанції обґрунтовано визнано як такий, що здобутий з порушенням закону та є недопустимим. Свій висновок суд першої інстанції мотивує тим, що у протоколі, всупереч вимогам ст.104 КПК, не зазначено всіх осіб, які брали участь у проведенні обшуку, зокрема не вказані допитані судом оперуповноважені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не викладено послідовність дій, не вказано місце виявлення речей, їх детальний опис, спосіб упаковки, спосіб опечатування. У протоколі обшуку слідчий лише обмежився зазначенням переліку речей, які виявлені у ході обшуку та зазначив, що вказані речі опечатуються та вилучаються до Костопільського ВП. Крім того, у ст. 233 КПК України чітко розмежовано поняття житло, інше володіння особи. Судом встановлено, що частина рослин коноплі вилучалася із парничка, розміщеного на земельній ділянці, яка являє собою «інше володіння» в розумінні ст. 233 КПК України, тоді як ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду від 05 травня 2017 року було надано дозвіл на проведення обшуку лише у будинку житловому з надвірними будівлями, що узгоджується із метою проведення обшуку та предметами, які належало відшукати. Таким чином, провівши обшук іншого володіння ОСОБА_7 земельної ділянки слідчий вийшов за межі наданого йому слідчим суддею дозволу в порушення гарантованого Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Конституцією та Законами України права на недоторканість житла, іншого володіння особи та на повагу до приватного і сімейного життя. Крім того, вказаними діями щодо проведення обшуку земельної ділянки слідчим порушено ч.5 ст.236 КПК України в частині того, що обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. Також, судом звернуто увагу, що згідно досліджених судом доказів стаканчики із рослинами, схожими на коноплю та пристрій для куріння вилучалися з приміщення не житлового будинку, а літньої кухні. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що вказане господарське приміщення належить саме ОСОБА_7 , а не перебуває у спільному використанні із іншим співвласником житлового будинку ОСОБА_18 . Тоді як, зі слів обвинуваченого, співвласниця також користується вказаним господарським приміщенням коли проживає у будинку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що діях працівників правоохоронних органів наявне порушення засад законності кримінального провадження, визначених ст. 9 КПК України, здійснено процесуальну дію, яка потребує попереднього дозволу суду, з порушенням його суттєвих умов.
За таких підстав судом обґрунтовано не прийняті як допустимі докази, які є похідними, зокрема: дані протоколу огляду речей від 18 травня 2017 року ? пристрій для куріння (щодо зазначеного протоколу, в якості ще однієї підстави для визнання його недопустимим доказом судом враховано порушення слідчим приписів ч.7 ст.223, ст. 237 КПК України, оскільки відповідно до показань ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , слідча дія огляд речей, відбувалася із порушеннями закону, зокрема, на момент залучення понятих предмет, що оглядається, вже був розпакований, що викликає сумнів у неможливості доступу до предмета з моменту його вилучення у обвинуваченого та до моменту його огляду); постанова про прилучення речових доказів від 13 липня 2017 року; висновок експерта від 07 червня 2017 року №2.1-474/17, згідно якого нашарування речовини темного кольору на предметі, схожому на пристрій для куріння є екстрактом канабісу, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса нетто екстракту канабісу становить 0,321 г (в перерахунку на суху речовину); висновок експерта від 10.07.2017 року № 1.3-359/17, згідно якого слід пальця руки, найбільшими розмірами по вісях 17х18 мм, який 18 травня 2017 року був вилучений під час проведення обшуку житла ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 придатний для ідентифікації за ним особи; висновок експерта від 07 червня 2017 року № 2.1-457/17, згідно якого представлені на експертизу рослини зеленого кольору (17 шт.) є рослинами роду коноплі.
Судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 достовірно знав про те, що у нагарі, який міститься на внутрішній поверхні пристрою для куріння, наявна наркотична речовина (екстракт канабісу), і при цьому умисно зберігав вказану речовину без мети збуту.
Стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, суд першої інстанції додатково звертає увагу, що, за версією обвинувачення, в першій декаді березня 2017 року ОСОБА_7 за місцем свого проживання, використовуючи господарський інвентар (полімерні стакани) та земельну ділянку, незаконно здійснив посів та вирощування рослин конопель у кількості 17 саджанців. При цьому, яким чином було встановлено час здійснення посіву перша декада березня 2017 року, не зазначено. Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та надання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає, що судом були створені всі необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в тому числі стороною обвинувачення.
Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч.2 ст. 17 КПК України).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Про це неодноразово наголошувалось у рішеннях ЄСПЛ, в т.ч. у рішенні в справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року, в якому Європейський суд з прав людини «повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», чого у даному кримінальному провадженні не вбачається.
За наведеного, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано достатніх переконливих доказів, оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів, що у діях ОСОБА_7 наявний склад злочинів, відповідальність за які передбачено ч.1 ст. 309, ч.1 ст.310 КК України.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами кримінального провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обгрунтованим й вмотивованим, а тому правових підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 31 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.309, ч.1 ст. 310 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3