Справа № 298/1083/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07.05.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_4 , прокурорки ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/507/20, в якому заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Перечинського районного суду від 13.11.2019 року.

Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, учасник бойових дій, не судимий, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі статтей 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік та з покладенням на нього обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання та періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

Постановлено: стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3140 грн. процесуальних витрат на проведення експертиз, повернути йому речовий доказ автомобіль «ВАЗ 2107» НОМЕР_1 , потерпілій ОСОБА_10 речовий доказ велосипед, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 12.12.2018, скасувати.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 09.12.2018 приблизно о 07:18, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» НОМЕР_1 , в смт. Великий Березний неподалік від будинку № 9 на вул. Штефаника на порушення пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, в умовах недостатньої видимості не вжив заходів для зменшення швидкості руху та застосування екстреного гальмування аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди і допустив наїзд на велосипедистку ОСОБА_11 , яка рухалася проїзною частиною в попутному напрямку, внаслідок чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладанням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2,3 ч.1 ст. 76 КК України. Вказує, що суд не взяв до уваги вимог статей 50, 65 КК України, не врахував у повній мірі ступеня тяжкості кримінального правопорушення, його наслідків, не застосував додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами і свого рішення з цього приводу у вироку не вмотивував.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, промову прокурорки на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін, за клопотанням прокурорки дослідив документи, які містять відомості про особу обвинуваченого, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задовільнення з таких підстав.

Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність правової кваліфікації його дій за статтею (частиною статті) кримінального закону в апеляційній скарзі не оспорюються.

Правова кваліфікація діяння обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, є правильною.

Покарання ОСОБА_6 суд призначив у межах санкції цієї статті, але не в повній мірі врахував обставини справи і не вмотивував окремо у вироку своє рішення не призначати додаткового покарання.

Відповідно до засад, визначених у ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке, окрім іншого, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції у вироку відзначив, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду, позитивно характеризується, є учасником бойових дій і що потерпіла претензій до нього не має.

Разом з тим, суд у вироку, а прокурор в апеляційній скарзі, не врахували важливої обстави, яка впливає на ступінь тяжкості досліджуваного кримінального правопорушення та всіх відомостей, які характеризують особу ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами до велосипедистів, передбаченими у пунктах 6.2, 6.6 Правил дорожнього руху, велосипедист вправі керувати велосипедом, який обладнаний звуковим сигналом та світлоповертачами, а у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості увімкненим ліхтарем (фарою). Керувати велосипедом без такого обладнання велосипедисту забороняється.

Пунктом 1.4 Правил дорожнього руху передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 повідомив, що в момент наїзду на потерпілу керував транспортним засобом у темну пору доби, в умовах обмеженої видимості, і це визнав доведеним суд, і що велосипед потерпілої не був обладнаний приладами, які мали б виявляти його у темряві.

Як убачається з фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, визнаного доведеним слідчим, викладених в обвинувальному акті, а також зі змісту вироку, ні орган досудового розслідування ні суд не досліджували і не мали у своєму розпорядженні доказів, які спростовували б ці пояснення ОСОБА_6 , тому відкинуті вони бути не можуть. А та обставина, що велосипед потерпілої не був обладнаний принаймні світлоповертачами та увімкненим ліхтарем (фарою), з урахуванням припису п.1.4 Правил дорожнього руху, істотно знижує ступінь тяжкості діяння ОСОБА_6 .

Окрім цього, суд не врахував, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій на сході України саме у період 2014-2015 років (посвідчення серії НОМЕР_2 видане 03.07.2015), проживає з батьками, які сягають пенсійного віку, і позбавлення його права керувати транспортними засобами, особливо тепер, під час пандемії коронавірусу COVID-19, поставить його сім`ю в дуже скрутне становище.

Суд призначив ОСОБА_6 основне покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, але з випробуванням, тобто не пов`язане з ізоляцією від суспільства, і в цій частині вирок не оскаржений.

Урахування зазначених вище обставин разом з прийнятими до уваги у вироку дає підставу визнати, що рішення суду першої інстанції не призначати ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є послідовним, законним і справедливим.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області залишити без задовільнення.

Вирок Перечинського районного суду від 13.11.2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: