Код суду 233 Справа № 233/1507/20
Вирок
Іменем України
22 квітня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працездатного, який не працює та не навчається, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, -
В 1992 році, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_5 за трудовим договором був співробітником Бюро охорони при міській федерації рукопашного бою у м. Костянтинівка, Донецької області. З метою забезпечення охорони підприємств м. Костянтинівка, ОСОБА_5 видали тонфу для службового користування.
09 лютого 1996 року ОСОБА_5 звільнився зі служби в Бюро охорони при міській федерації рукопашного бою м. Костянтинівка, Донецької області та залишив тонфу для власного користування.
В цей момент (09 лютого 1996 року), більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне носіння тонфи, реалізуючи який, ОСОБА_5 , діючи незаконно, умисно поклав тонфу до особистих речей та переніс її за місцем свого мешкання: за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим здійснивши носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Придбану при вищевказаних обставинах тонфу, ОСОБА_5 періодично носив при собі, для самозахисту, без передбаченого законом дозволу до 19 лютого 2020 року, тобто до моменту зупинення працівниками поліції.
19 лютого 2020 року, приблизно об 11:05 годині, ОСОБА_5 йшов по вул. Пирогова, м.Костянтинівка, Донецької області, де навпроти буд. № 10 був зупинений працівниками поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.
В той же день, в період часу з 12:10 годин до 12:50 годин в ході проведення в установленому законом порядку огляду місця події: ділянки місцевості, розташованої навпроти будинку № 10 по вул. Пирогова, м. Костянтинівка, Донецької області, ОСОБА_5 добровільно дістав з внутрішньої сторони куртки зліва та надав слідчому СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області для огляду металевий предмет, схожий на тонфу, який є холодною зброєю ударно-дробильної дії предметом, виготовленим за типом тонфи, який ОСОБА_5 носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Тим самим, ОСОБА_5 своїми умисними діями порушив вимоги Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в незаконному носінні холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України.
17 березня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
За умовами угоди ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Згідно з даною угодою ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме в незаконному носінні холодної зброї, без передбаченого законом дозволу. Сторони узгодили покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 680 грн.).
При цьому ОСОБА_5 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на її призначення.
Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити.
Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, в обсязі підозри, щиро каявся, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, у разі затвердження угоди.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості від 18 березня 2020 року була укладена в присутності захисника ОСОБА_4 , що відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 680 грн.).
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра, нарколога, фтизіатра не перебуває; у скоєному щиро каявся, а також беззастережно визнав свою винуватість.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_5 .
Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах встановлених в санкції частини статі Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена ОСОБА_5 добровільно, відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства, форма та зміст угоди відповідає вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, яка відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, за яким належить призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України. З огляду на положення п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази, а саме тонфу, яка є холодною зброєю, слід знищити.
Процесуальні витрати (на проведення судової експертизи зброї № 2/2-58 від 26 лютого 2020 року) у розмірі 942,06 (дев`ятсот сорок дві) грн. (шість) коп., відповідно до ст. ст. 122, 124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд -
Угоду про визнання винуватості, укладену 18 березня 2020 року між заступником керівника Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 затвердити.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18 березня 2020 року покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян (що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази по справі:
- тонфу, яка є холодною зброєю, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (за квитанцією № 1602 від 10 березня 2020 року, книги обліку речових доказів № 32, порядковий номер 783) знищити;
- предмет, схожий на нунчаки вважати повернутими за належністю ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів (на проведення судової експертизи зброї № 2/2-58 від 26 лютого 2020 року) у розмірі 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 06 (шість) коп.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 не обирати.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1