Справа № 340/439/19
Провадження № 11-кп/4808/450/19
Категорія ч.1 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000083 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2019 за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки, покарання за вироком не відбув,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень 00 копійок (одна тисяча сімсот гривень нуль копійок).

У відповідності до вимог ч.3 ст.72 КК України призначене основне покарання у виді штрафу за цим вироком не підлягає складанню за сукупністю вироків з покаранням призначеним за вироком Верховинського районного суду від 13.03.2019 і виконується самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , 20.05.2019 приблизно о 18.00 год., перебуваючи на відкритій місцевості поблизу пасовища в присілку Підобіч, смт Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, викрав із території пасовища велику рогату худобу належну ОСОБА_11 , а саме: дві корови вагою 400 кг та 300 кг, а також телицю вагою 150 кг, які належали ОСОБА_11 , чим заподіяв шкоду потерпілому на загальну суму 20950,00 гривень. Таким чином скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.185 КК України.

Не погоджуючись з вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року, прокурор Івано-Франківської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Верховинського районного суду від 13.03.2019 у виді 1 року 6 місяців обмеження волі і відповідно до вимог ст.72 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України ОСОБА_8 вчинив у період іспитового строку за попереднім вироком. Оскільки злочин вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття ним покарання, то суд першої інстанції повинен був призначити покарання за сукупністю вироків, відповідно ст. 71 КК України. Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи покарання, не врахував положень ст.ст. 75,78 КК України та роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», тим самим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, прокурор вказує на те, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 , не в повній мірі врахував те, що обвинувачений, маючи не зняту та не погашену судимість, в період іспитового строку на шлях виправлення не став, а знову вчинив злочин.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін;

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ґрунтуються на законі.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_8 занадто м`яке покарання в мінімальних межах встановлених санкцією ч.1 ст.185 КК України, яке не можна вважати справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд не в повній мірі прийняв до уваги те, що обвинувачений, будучи раніше судимий, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, а вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 був раніше засуджений вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2019 року до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Після ухвалення вироку Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2019 року, в період іспитового строку, 20 травня 2019 року ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбуття основного покарання чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після оголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Вищевказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю вироків висловлена також і в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа №511/37/16-к), а згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Однак, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався, зокрема не врахував, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченим в період іспитового строку за попереднім вироком, і всупереч вимогам ст. 71 КК України не визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, чим допустив істотне порушення кримінального закону.

Разом з цим, безпідставними є висновок суду про те, що призначене основне покарання у виді штрафу за цим вироком підлягає самостійному виконанню, з огляду на положення ст. 72 КК України, оскільки правила складання покарань за вказаною статтею не можуть виключати застосування положень кримінального закону щодо призначення покарання засудженому за сукупністю вироків через скоєння ним злочину в період іспитового строку.

В разі вчинення особою нового злочину в період іспитового строку, остаточне покарання має бути призначено за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, при цьому випробування за попереднім вироком у будь-якому разі підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ч.2 ст. 75, ч.3 ст. 78 КК України вчинення протягом іспитового строку нового злочину є підставою для направлення засудженого для реального відбування призначеного покарання.

Таким чином, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував ст.71 КК України, яка підлягала застосуванню.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст. 413, 414, 420 КПК України невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто призначення такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені частиною відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість, а так само неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який підлягає застосуванню, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також відомості про особу винного, який раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку, його молодий вік, не перебуває на обліках в наркологічному диспансері та в психіатра, по місцю проживання характеризується позитивно, щиро розкаявся в судовому засіданні, негативно оцінив власну протиправну поведінку і в подальшому пообіцяв не порушувати закон, відшкодував заподіяну злочином шкоду одразу по виявленню потерпілим його неправомірних діянь, ще до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і на даний час потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого, просить його суворо не карати.

Відповідно до вимог ст.66 КК України колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття у скоєному, активне сприяння органам слідства та суду у швидкому розслідуванні злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Колегія суддів вважає, що відсутні обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України.

Колегія суддів також враховує висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб), оскільки встановлено високий рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Враховуючи наявність наведених вище пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, приймаючи до уваги, тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 71. КК України, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_8 , колегія суддів до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2019 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 необхідно скасувати у частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок.

Керуючись ст.ст.370, 374, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання та постановити новий вирок.

Вважати, що вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України покарання у виді 1(одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2019 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В решті вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5