Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Кагарлицького районного суду Київської області матеріали провадження щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Летичів Хмельницької області,

громадянина України, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який засуджений вироком Летичівського районного суду Хмельницької області за ч.3 ст.286 КК України на 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17 квітня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 17.04.2020 року задоволено подання начальника ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115), погоджене із спостережною комісією при Кагарлицькій районній державній адміністрації Київської області, і ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання умовно-достроково на невідбуту частину 345 днів позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову _____________________________________

Справа № 11-кп/824/2202/2020
Категорія: ст.537 КПК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1
ухвалу, якою в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_9 відмовити.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що висновки суду про те, що засуджений довів своє виправлення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки мають ґрунтуватися не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбуття якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або протягом значної частини цього строку. Зокрема, критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого є: ставлення до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режиму) за весь період відбування покарання; участь у суспільно корисній роботі, виховних заходах, загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні, у самодіяльних організаціях, соціально корисна активність, участь у роботах з благоустрою установи та прилеглих територій; поліпшення житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством; прагнення до відшкодування завданих злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів); визнання вини у вчиненому злочині і каяття; підтримання соціально корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення. При цьому добросовісне відношення до праці це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи щодо.

Як вказує прокурор, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 має п`ять заохочень в період з 22.12.2018 року по 02.04.2020 року у виді подяки за дотримання правил поведінки, трудового розпорядку, вимог безпеки праці та виконання покладених обов`язків, чотири з них отримані протягом останніх 9 місяців, що передували розгляду подання. Поза увагою суду залишився той факт, що стягнення із заробітку засудженого у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, здійснюється виключно в примусовому порядку, і ним відшкодовано лише 5 453 гривні 41 копійку, що свідчить про відсутність щирого каяття та бажання усунути негативні наслідки. Також безпідставними вважає висновки суду про те, що ОСОБА_9 визнає вину, оскільки засуджений під час досудового розслідування, судового провадження в суді першої та апеляційної інстанцій вину не визнавав і наразі Верховним Судом розглядається касаційна скарга захисника, який просить ухвалені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Жодним доказом не підтверджується і те, що засуджений приймає активну участь у громадському житті відділення та установи. А тому факт правослухняної поведінки протягом часу, що передував формальному настанню пільги, передбаченої ст.81 КК України, не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, стверджуючи про необґрунтованість апеляційних вимог. Зазначає, що позитивні дані про особу його підзахисного були предметом детальної перевірки суду першої інстанції, на користь чого свідчить те, що саме адміністрація виправної колонії звернулася з поданням про умовно-дострокове звільнення. Стверджує, що ОСОБА_9 сумлінною поведінкою, працею і виконанням обов`язків довів своє виправлення, бажання жити чесно і приносити користь суспільству, а після звільнення планує створити сім`ю, допомагати хворому батьку-пенсіонеру, звернутися до центру зайнятості з метою працевлаштування та виплати відшкодування.

Захисник ОСОБА_7 у запереченнях на апеляційну скаргу звертає увагу, що ОСОБА_9 відбуває покарання з 02.08.2015 року, а не з 04.08.2015 року, як про це зазначено в ухвалі суду. Вважає доводи прокурора про те, що суд не проаналізував виправлення ОСОБА_9 упродовж всього терміну відбування покарання, безпідставними, оскільки суд оглядав особову справу засудженого, який має заохочення, не допускав порушень умов відбування покарання, не перебував на профілактичному обліку, позитивно характеризується, працює тощо. Не погоджується і з твердженнями про те, що ОСОБА_9 має беззаперечну можливість відшкодовувати шкоду в добровільному порядку, адже він перебуває під вартою з 02.08.2015 року, на вилучені під час затримання у нього гроші та ювелірні вироби було накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову, рухоме та нерухоме майно не зареєстроване, рахунки відсутні і джерела доходу з`явилися лише в квітні 2019 року. Крім того, відповідно до п.6.3 розділу VI Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 396/15 від 07.03.2013 року, відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюються відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти; вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання. Враховуючи особливості праці засуджених, її оплату та вказану черговість, ОСОБА_9 ніяким чином не може вплинути на розмір відрахувань. Не спростовує висновки суду, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення, і подання в його інтересах касаційної скарги, оскільки оскарження незаконного та необґрунтованого судового рішення є невід`ємним правом засудженого. З огляду на викладене стверджує, що висновки в ухвалі суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вірними. А тому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , засудженого та представника установи виконання покарань ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30.06.2017 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року ОСОБА_9 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.08.2015 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07.12.2018 року вирок суду першої інстанції змінено, а саме, виключено з вироку посилання на докази, які суд апеляційної інстанції визнав недопустимими, та виключено обставину, що обтяжує покарання. Цією ж ухвалою на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року ОСОБА_9 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 07.12.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

07.04.2020 року начальник ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) звернувся з поданням, погодженим із спостережною комісією при Кагарлицькій районній державній адміністрації Київської області, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 .

Задовольняючи подання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що станом на 17.04.2020 року невідбута частина основного покарання, призначеного засудженому, становить 345 днів, і ОСОБА_9 став на шлях виправлення. Так, засуджений прибув у ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) з ДУ Хмельницький СІЗО, де отримав одне заохочення, дисциплінарних стягнень не мав. По прибуттю в колонію 21.02.2019 року працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ Вентиляційні системи, до праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно. За період відбування покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно, має п`ять заохочень за дотримання правил поведінки, виконання покладених обов`язків трудового розпорядку та безпеки праці, за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці в господарській обслузі житлової зони та на контрагентському об`єкті, стягнень не має.

Звернув увагу суд і на те, що ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, з його заробітної плати щомісячно відбувається відрахування в розмірі 50 % на відшкодування шкоди, завданої злочином.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 відбуває покарання з 02.08.2015 року і з урахуванням застосованих до нього положень ч.5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року на час розгляду подання відбув більше половини строку покарання, призначеного судом. В ДУ Кагарлицька виправна колонія (№ 115) засуджений прибув 21.02.2019 року, з того ж часу працює робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ Вентиляційні системи.

За період утримання в установі зарекомендував себе позитивно. До нього п`ять разів застосовувалися заходи заохочення у виді подяки за дотримання правил поведінки, виконання покладених обов`язків трудового розпорядку та вимог безпеки праці, за сумлінну поведінку та добросовісне ставлення до праці в господарській обслузі житлової зони, за добросовісне відношення до праці на контрагентському об`єкті 22.12.2018, 01.07.2019, 03.10.2019, 09.01.2020, 02.04.2020, один з яких застосовано в слідчому ізоляторі. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня, правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує,

Між тим, така поведінка свідчить лише про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст.ст.9, 107 КВК України, і, як слушно вказує прокурор, всі заохочення до ОСОБА_9 були застосовані у короткий проміжок часу, який передував зверненню з поданням про умовно-дострокове звільнення.

Такими, що не знайшли свого підтвердження, є і висновки суду про визнання ОСОБА_9 вини та щире розкаяння, яке передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та її осуд, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Під час судового провадження в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину не визнав, стверджуючи про те, що його вчинила інша особа. Сторона захисту не оспорює той факт, що на даний час розглядається касаційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого, в якій порушується питання про скасування вироку та ухвали суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів цілком погоджується з доводами, висловленими захисником ОСОБА_7 в запереченнях на апеляційну скаргу, що право на касаційне оскарження є невід`ємним правом її підзахисного. Разом з тим, звертає увагу, що в касаційній скарзі йдеться про незаконність прийнятих щодо ОСОБА_9 судових рішень в цілому, а не в певній частині, зокрема, в частині покарання або рішення про цивільний позов, що свідчить про відсутність у нього розкаяння, взагалі, а відтак і змін в його особистості, які б доводили, що особа виправилася.

Згідно з ч.2 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.

Згідно з довідкою за підписом начальника колонії від 26.03.2020 року виконавчі документи до бухгалтерії установи надійшли 03.05.2019 року і засудженим було відшкодовано борг у сумі 5 765 гривень 09 копійок. Ці відшкодування здійснювалися в примусовому порядку і, зважаючи на загальний розмір стягнутих коштів у рахунок відшкодування процесуальних витрат, матеріальної та моральної шкоди, завданої потерпілим, який становить більше ніж 2 млн. гривень, сума відшкодованих збитків є незначною. Як слушно вказала захисник ОСОБА_7 , ОСОБА_9 не може вплинути на черговість та розмір відрахувань. Разом з тим, слід зауважити, що за вироком суду із засудженого постановлено стягувати щомісячно рівними платежами по 594 гривні 88 копійок шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, на користь ОСОБА_12 , якому на час вчинення злочину виповнилося п`ять років. Розмір цієї шкоди не є значним, однак ніяких заходів до її відшкодування на користь малолітнього ОСОБА_12 , батько якого загинув від злочинних дій ОСОБА_9 , останній, незважаючи на таку можливість, в добровільному порядку не вживав.
Такі обставини, на переконання колегії суддів, не доводять позитивну динаміку змін в особистості засудженого, не дають підстав вважати, що ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, на що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі прокурор.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам провадження як такі, що не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що згідно з ст.ст.407, 409, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали та ухвалення нової ухвали судом апеляційної інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Тому апеляційна скарга прокурора задовольняється в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 17 квітня 2020 року, якою ОСОБА_9 звільнений умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2017 року, на невідбуту частину 345 /триста сорок п`ять/ днів позбавлення волі, скасувати.
У задоволенні подання начальника Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№ 115) та голови спостережної комісії при Кагарлицькій районній державній адміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3