Справа № 478/438/20 Провадження № 1-в/478/82/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2020 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
В с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно нього умовно - достроково звільнення від відбування покарання.
В судове засідання засуджений та представник ВК № 93 не прибули, просили клопотання розглядати без їх участі.
Прокурор проти клопотання засудженого заперечував з підстав не доведення засудженим свого виправлення.
Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.
З матеріалів особової справи засудженого судом встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.06.2017 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.263 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В Казанківську виправну колонію № 93 Миколаївської області засуджений прибув 19.10.2017 року.
Згідно витягу з протоколу № 1 від 12.01.2018 року, засудженому ОСОБА_4 було відмовлено в застосуванні ст.101 КВК України як такому, що не став на шлях виправлення, оскільки не завжди здатний до самокерованої та право слухняної поведінки.
Як вбачається з рапортів № 26/6 від 21.01.2018 року та № 169/6 від 11.03.2018 року, засуджений ОСОБА_4 намагався шляхом хитрощів проникнути до виробничої зони установи та порушив команду відбій.
Згідно витягу з протоколу № 4 від 28.02.2019 року, засудженому ОСОБА_4 було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення як такому, що не став на шлях виправлення, оскільки не завжди здатний до самокерованої та право слухняної поведінки.
З досліджених судом характеристик відносно засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він посередньо ставиться до праці, не приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів якими користується при виконання дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду. Допускає порушення вимог пожежної безпеки та безпеки праці, до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань ставиться безвідповідально, заохочень та стягнень не має.
Вимог встановленого режиму дотримується під контролем адміністрації колонії. У скоєному злочині розкаюється частково. У відносинах з представниками колонії ввічливий, але їх законні вимоги виконує тільки під контролем. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не робить для себе правильні висновки.
Судом також встановлено, що участі в програмах диференційованого виховного засуджений ОСОБА_4 не приймає.
Враховуючи встановлені судом обставини, вирішуючи питання щодо можливого умовно дострокового звільнення засудженого, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка.
З огляду на наведені норми законодавства та з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що сам процес перевиховання (виправлення) засудженого не відбувся. Про наведені обставини, свідчать зокрема, характеризуючі матеріали на засудженого, посереднє ставлення до праці, неналежне ставлення до майнаустанови при виконанні робіт, посередня реакція на виховні заходи тощо.
З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від покарання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -
П о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення- відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1