Справа № 583/2336/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

з фіксацією судового розгляду технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого, раніше судимого:

- вироком Охтирського міського суду Сумської області від 20.11.2008 року за ст. 309 ч. 2, ст. 317 ч. 2, ст. 69,70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;

- вироком Охтирського міського суду Сумської області від 03.06.2011 року за ст. 317 ч. 2, ст. 311 ч.1, 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- вироком Охтирського міського суду Сумської області від 01.04.1999 року за ст. 206 ч. 2, ст. 43 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- вироком Охтирського міського суду Сумської області від 07.02.2019 року за ст. 309 ч. 2, 69 ч.1 КК України до 6 місяців арешту;

за ст. 309 ч. 2, ст. 317 ч. 2 КК України
встановив:

03.06.2019 року в порядку ст. 291 КПК України до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшло кримінальне провадження № 0000171 від 14.03.2019 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 317 КК України.

21.01.2020 року в судовому засіданні прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вимоги прокурора мотивовані тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та злочину середньої тяжкості, має нестійкі соціальні зв`язки, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки на протязі тривалого часу займався організацією або утриманням місць для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, що свідчить про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме про те, що обвинувачений може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших осіб, сприяти їм у переховуванні доказів його причетності до вчинення злочину; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечувала проти заявленого клопотання прокурора, посилаючись на те, що свідки у справі вже допитані, а тому обвинувачений впливу на них не має, доказів про наявність у нього наміру виїхати за межі України прокурором суду не надано, а тому просила змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника, заперечував проти тримання під вартою, просив, посилаючись на стан здоров`я, обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторони обвинувачення та захисту, що беруть участь у розгляді справи, дійшов наступного висновку:

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Підпункти 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно ст. 176 ч. 4 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 177 ч. 1, 2 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Судом враховано, що згідно ч. 1, ч. 2 п. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Досліджуючи доводи за клопотанням, суд встановив, що протягом розгляду справи судом обвинувачений сумлінно виконував процесуальні обов`язки, має обмеження у русі в зв`язку з інвалідністю, постійне місце проживання, отримує пенсію, ним опікується брат, який проживає та працює в м. Охтирка Сумської області.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про відсутність у обвинуваченого можливості здійснювати тиск на свідків, оскільки вони допитані в судовому засіданні, а також про недоведеність наміру ОСОБА_4 ухилитися від суду, покинути постійне місце проживання, в тому числі виїхати за межі України тощо.

Наведені обставини вказують на існування підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, яке відповідно до ст. 181 ч. 1 КПК України полягає у забороні залишати житло цілодобово.

На підставі ч.5 ст. 202 КПК України у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку змінити запобіжний захід на домашній арешт, обвинувачений підлягає негайному звільненню з-під варти.

Доказів, які б спростовували висновки суду, надано не було.

На підставі викладеного, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 182, 193, 194, 196, 197, 202 КПК України, суд -
постановив:
Клопотання прокурора Охтирської місцевої прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити частково.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ст. 309 ч. 2, ст. 317 ч. 2 КК України, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю на строк шістдесят днів, заборонивши залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , утриматися від спілкування з свідками по справі.

Строк дії ухвали до 24.00 год. 20.03.2020 року.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 7 днів із дня її проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_10