Справа № 569/3885/13-к Провадження №11-кп/802/604/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в
режимі відеоконференцзв`язку),
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (в режимі відеоконференцзв`язку),
перекладача ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2019 року

В С Т А Н О В И В
Цією ухвалою під час розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст. 115; ч.4 ст. 187; ч.3 ст. 289; ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 194; ч.2 ст. 28 ст. 182; ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст. 115; ч.4 ст. 187; ч.3 ст. 289; ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 194; ч.2 ст. 28 ст. 182 КК України Рівненським судом Рівненської області продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з 00:00 год. 01 вересня 2019 року до 24:00 год. 31 жовтня 2019 року включно.
Своє рішення місцевий суд, з врахуванням вимог ч.3 ст. 331 КПК України, мотивував тим, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких і особливо тяжких злочинів, перебуваючи на волі можуть ухилитись від суду чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, тобто наявність заявлених раніше обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим, ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим продовжив такий захід забезпечення кримінального провадження.
В апеляційній скарзі обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожен зокрема, просять ухвалу про продовження строку тримання під вартою скасувати, як незаконну та необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою скасувати ухвалу суду, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Посилаються на те, що суд в оскаржуваній ухвалі про продовження строку тримання під вартою від 20 серпня 2019 року безпідставно продовжив строк до 31 жовтня 2019 року, невірно також вказавши, що датою початку строку дії цієї ухвали є 01 вересня 2019 року, тобто відштовхуючись від дати закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою. Таким чином, на думку обох апелянтів, судом було необґрунтовано продовжено строк тримання під вартою на 73 дні, що суперечить вимогам чинного процесуального законодавства.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційних скарг, обвинувачених і їх захисників, які подані апеляційні скарги підтримали, прокурора і потерпілого, які їх заперечили, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно приписів ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При вирішені питання про продовження строку тримання під вартою суд повинен брати до уваги положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Положення ч.3 ст.331 КПК України регламентують, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Разом з цим, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 (Справа № 1-28/2017) зазначено, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканість, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).
Крім того, у наведеному рішенні Конституційний Суд України також вказав, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
Таким чином, постановляючи рішення, Конституційний Суд України чітко визначив, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип рівності всіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 Кодексу, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції.
Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і безсторонності судової влади.
Отже, аналізуючи вказане рішення Конституційного Суду України, враховуючи принципи верховенства права, який закріплений у ст.8 Конституції України та у ст.8 КПК України, рівності перед законом і судом (ст.10 КПК України, ч.1 ст.129 Конституції України) та змагальності сторін (ст.22 КПК України, ч.1 ст.129 Конституції України), апеляційний суд вважає, що висновки, викладені в мотивувальній частині даного рішення Конституційного Суду України, в повній мірі стосуються і положень ч.3 ст.331 КПК України, а тому продовження строку виняткового запобіжного заходу на стадії судового провадження повинно відбуватись за відповідним клопотанням прокурора.
Як вбачається із оскаржуваного судового рішення, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було продовжено місцевим судом за відсутності відповідного клопотання прокурора.
Такі порушення відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг обвинувачених про те, що місцевим судом в порушення вимог ст.197 КПК України перевищено строк, на який продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно зі ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
З ухвали місцевого суду від 20 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено строк тримання під вартою з 00 год. 00 хв. 01 вересня 2019 року до 24 год. 00 хв. 31 жовтня 2019 року включно, що становить не 60 (шістдесят), а 61 (шістдесят один) день.
Постановляючи вказане рішення, місцевим судом залишено поза увагою, що при винесенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали суду обраховується з моменту постановлення ухвали, а тому в даному випадку, суд першої інстанції, продовживши 20.08.2019 обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання до 31.10.2019, значно відступив від приписів ч.1 ст.197 КПК України, якими визначено, що продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 (шістдесяти) днів.
Отже, суд першої інстанції продовжив строк тримання під вартою обвинуваченим, на термін, який не передбачений ч.1 ст.197 КПК України.
Вищенаведене свідчить про істотне порушення норм кримінального процесуального права та згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.409 КПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційні скарги обвинувачених підлягають до задоволення, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Головуючий

Судді