Справа № 523/1976/20
Провадження № 1-кп/496/295/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року колегія суддів Біляївського районного суду Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в режимі відео конференції обвинувальний акт та додані до нього матеріали за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 353 КК України та клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у зазначеному кримінальному провадженні.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні доповів про можливість призначення обвинувального акту та доданих до нього документів до судового розгляду.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.
Від потерпілого ОСОБА_8 в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, кримінальне провадження підсудне Біляївському районному суду Одеської області, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору не має, а тому суд вважає можливим призначити його до судового розгляду.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 10.02.2020 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Прокурором до суду було подано клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
В підготовчому судовому засіданні прокурор подане клопотання про обрання запобіжного заходу підтримав, просив його задовольнити, так як ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 353 КК України, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали що додані до клопотання, суд дійшов до наступного висновку:
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Приймаючи рішення про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок / справа Letellier проти France/.
Доцільність обрання перебування під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали суд вважає клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд не вбачає підстав для визначення розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючі данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину та ризики, які на даний час не перестали існувати, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Щодо усного клопотання захисника обвинуваченого про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає необхідним відмовити у задоволені вказаного клопотання, враховуючи вищевказане та виходячи з того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 314-316, 395 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту з додатками за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 353 КК України, у відкритому судовому засіданні на 21 квітня 2020 року о 14:30 годині, в залі судових засідань Біляївського районного суду Одеської області, за участю прокурора, потерпілого, обвинуваченого та захисника обвинуваченого.
Усне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 353 КК України задовольнити.
Обрати обвинуваченому - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 28 травня 2020 року включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ ОСІ.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ ОСІ.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 02 квітня 2020 року о 10:00 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3