ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2176/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/154/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року,-

встановила:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 17.10.2013 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві, належить ОСОБА_9 .

Слідчий суддя обґрунтував своє рішення тим, що 15.01.2020 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 199, ч.3 ст.358 КК України, та зважаючи на те, що санкція ч.2 ст. 199 КК України, передбачає конфіскацію майна, вважав за необхідне накласти арешт на майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді про арешт майна скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 відмовити.

Посилається на необґрунтованість підозри за ч.2 ст. 199 КК України та відсутність належних та допустимих доказів вини підозрюваного.

Вважає, що ні клопотання слідчого, ні ухвала слідчого судді про арешт майна не містить жодних відомостей, які б свідчили про наявність ризиків у діях ОСОБА_9 щодо розпорядження, відчуження належного йому майна та ухвала слідчого судді не містить вказівки на спосіб арешту майна.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах адлвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляцію, просить її задовольнити, прокурора, яка вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, дослідивши докази кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 від 19.09.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 199, ч.3 ст. 358 КК України.

Як встановлено в ході досудового розслідування, в невстановлений слідством період часу в ОСОБА_9 виник злочинний умисел направлений на виготовлення з метою збуту та збуті незаконно одержаних голографічних захисних елементів. Переслідуючи мету збагачення шляхом виготовлення з метою збуту та збуті незаконно одержаних голографічних захисних елементів ОСОБА_9 вступив в злочинну змову із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Відповідно до підозри, реалізовуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством період часу та спосіб, ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 достовірно усвідомлював, що останні незаконно володіють голографічними захисними елементами, а саме захисною плівкою з голографічним зображенням малого Державного герба України, які наносять на посвідчення водія, при цьому використовують спеціальне обладнання, маючи на меті отримати частину прибутку, керуючись корисливим мотивом, підшуковував осіб шляхом розміщення оголошень у мережі «Інтернет», яким необхідно виготовити фальшиві посвідчення водія та інші документи, домовлявся використовуючи месенджер «Вайбер» про умови отримання таких документів та їх вартість.

Так, 10.01.2020 ОСОБА_9 отримав замовлення від ОСОБА_12 на виготовлення посвідчення водія, за що 12.01.2020 отримав свою частину від обумовленої суми - 500 гривень на банківський рахунок № НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк».

В період з 10.01.2020 по 14.01.2020 ОСОБА_9 отримавши від ОСОБА_12 всі необхідні персональні дані для виготовлення посвідчення водія передав їх месенджером «Вайбер» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , при тому достовірно знав, що останні використовують для покриття посвідчення водія заздалегідь заготовлену плівку з захисними голографічним елементами із зображенням малого Державного герба України та таким чином вчинив активні дії для виготовлення посвідчення водія ОСОБА_12 з метою подальшого збуту.

Крім цього, 10.01.2020 у ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел спрямований на підробку посвідчення водія, яке видається установою, яка має право видавати такі посвідчення та збут такого посвідчення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, у невстановлений слідством час ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у невстановленому слідством місці та спосіб, підробили посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_12 шляхом внесення неправдивих відомостей щодо наявності окремих категорій, що дають право керувати іншими видами транспортних засобів, його друку не на держаному спеціалізованому підприємстві, що повинно здійснювати його випуск та покриття бланку вищевказаного посвідчення водія незаконно одержаною захисною плівкою з голографічним зображенням малого державного герба України.

15.01.2020 року ОСОБА_9 , повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 199, ч.3 ст. 358 КК України, одна з яких ч.2 ст. 199 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.2,5 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна, а також арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на положення ч.1,3 ст.170 КПК України, майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підпадає до можливої конфіскації, повинно арештовуватися, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу на певне майно.

Враховуючи те, що санкція ч.2 ст. 199 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаного клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Щодо посилання апелянта на необґрунтованість підозри оголошеної ОСОБА_9 , то відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Посилання апелянта на те, що ухвала слідчого судді не містить вказівки на спосіб арешту майна, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є тимчасово запобігти можливості його відчужувати та розпоряджатися ним.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 170-173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді