ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/595/20 Справа № 195/1797/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000233 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка, Томаківського району, Дніпропетровської області, освіта вища, вдовець, працюючого Головою ФГ «Дніпро-С», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 50 000 гривень - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 15 травня 2018 року, близько 08:00 години ОСОБА_7 знаходився поблизу Томаківської ЗОШ № 1, що розташована за адресою: вул. Ватутіна, 7, смт. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області, підійшов до транспортного засобу в якому знаходився ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у ОСОБА_7 довготривалі неприязні відносини. В ході розмови з ОСОБА_9 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 на ґрунті довготривалих неприязних відносин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 в цей же день, тобто 15 травня 2018 року, близько 08 годині 05 хвилин, знаходячись поблизу Томаківської ЗОШ № 1, що розташована за адресою: вул. Ватутіна, 7, смт. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області, саме біля транспортного засобу належного ОСОБА_9 на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, смикнув руками за руки ОСОБА_9 , від чого останній впав на коліна, одразу після чого, продовжуючи утримувати ОСОБА_9 руками за руки, протягнув останнього по асфальтному покриттю, спричинивши тим самим потерпілому тілесні ушкодження, у вигляді осадження по передній поверхні в проекції лівого колінного суглобу і лівої гомілки, осадження в проекції правого колінного суглобу, 2-х синців на лівій верхній кінцівці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що внаслідок суперечливості та невідповідності висновків суду першої інстанції, не було забезпечено загальні засади кримінального провадження, а саме: п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України - презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, в частині обов`язкової доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом.
Суд першої інстанції не навів підстав із посиланням на конкретні докази, чому попри існування неспростованих доказів, що підтверджують версію захисту, вважає протилежну версію подій, висунуту обвинуваченням, доведеною поза розумним сумнівом. В свою чергу, недоведеність об`єктивної сторони пред`явленого обвинувачення вже само собою є достатньою підставою для визнання недоведеним обвинувачення в цілому.
Зважаючи на всі обставини, що стосуються обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, обвинувачений вважає, що встановлена відсутність у його діянні складу кримінального правопорушення як на досудовому слідстві, так і в суді, є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор та потерпілий ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до ч. 1 п. 3, ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Між тим, незважаючи не невизнання своєї вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції вірно вважав винуватість обвинуваченого доведеною поза розумним сумнівом.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Суд першої інстанції надав повну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд вважав надуманими та направленими на уникнення відповідальності за скоєний злочин, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими в суді доказами, прямо суперечать показам інших свідків та матеріалам провадження, будь - якими іншими доказами ці доводи не підтверджені.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується, зокрема: - протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, від 16.05.2018 року, відповідно якого, 15.05.2018 року близько 08-00 години ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Ватутіна в смт. Томаківка біля Томаківської ЗОШ №1, завдав ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.(т.2 а.с.30);
- Висновком експерта №97-Е-У від 29.05.2018 року, відповідно до якого, проведено судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , у нього виявлені тілесні ушкодження, давність їх утворення становить 1-2 доби до судово-медичного обстеження, які можуть відповідати подіям 15.05.2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. (т.2 а.с.33-34).
- В ході проведення слідчого експерименту від 22.06.2018 року потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 15.05.2018 року приблизно о 08-00 годині він на своєму автомобілі ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 привіз доньку до Томаківської ЗОШ №1, яка розташована по вул. Ватутіна в смт. Томаківка. В цей час до нього підійшов ОСОБА_10 та почав пред`являти претензії щодо якогось розслідування та відеозапису, який начебто розміщений на одній з соцмереж потерпілого. В ході розмови ОСОБА_11 сказав, що зараз буде бити ОСОБА_12 , при цьому нецензурно лаявся. Потерпілий розцінив дії ОСОБА_13 , як погроза фізичного насилля і увімкнув камеру свого мобільного телефону «Xiaomi Redmi 4» та почав знімати на відео протиправні дії ОСОБА_13 , проте останній вихопив мобільний телефон з рук ОСОБА_9 і почав іти до свого авто, при цьому ОСОБА_9 пішов слідом за ОСОБА_14 та намагався забрати з рук свій мобільний телефон. Після цього, виступаючи в ролі ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_9 за участю статиста, який виконував роль самого потерпілого ОСОБА_9 , показав, як схопився за свій мобільний телефон, який був у лівій руці ОСОБА_13 в той момент, коли ОСОБА_15 повернувся до нього обличчям. Після цього, ОСОБА_9 показав як ОСОБА_15 один раз штовхнув своїм правим коліном в область живота, після чого, відразу схопив своєю правою рукою за ліву руку ОСОБА_9 та різко смикнув за неї. В ході експерименту ОСОБА_9 пояснив, що в результаті того, що ОСОБА_15 різко смикнув його за руку, він втратив рівновагу та впав на узбіччя проїжджої частини дороги на ліве коліно. ОСОБА_9 пояснив та показав, як ОСОБА_15 , продовжуючи утримувати його за ліву руку, ще протягнув ОСОБА_9 у цьому ж положенні, при цьому ОСОБА_9 показав, що в результаті таких дій ОСОБА_13 , зчесав собі коліно.(т.2 а.с.36-40).
Пояснення потерпілого ОСОБА_9 узгоджуються з показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , у яких відсутні будь-які протиріччя, вони є логічними, послідовними та правдивими, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню і впливають на оцінку дій обвинуваченого.
Крім того, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.08.2018 року, свідок ОСОБА_16 пояснив, що впізнає особу на пред`явлених фотознімках, яка спричинила тілесні ушкодження іншому чоловіку 15.05.2018 року, на фотокартці №3, фототаблицею та таблицею зображень до нього, (т. 2 а.с.46-50) та іншими доказами у їх сукупності.
Оцінюючи всі докази, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у вироку суду, апеляційний суд приходить до висновку що вони узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку було проаналізовано безпосередньо докази, досліджені під час судового розгляду, з точки зору їх законності, допустимості та належності, колегія суддів вважає їх достатніми і приходить до висновку, що провину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині доведено поза розумним сумнівом.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не навів підстав із посиланням на конкретні докази, чому попри існування неспростованих доказів, що підтверджують версію захисту, вважає протилежну версію подій, висунуту обвинуваченням, доведеною поза розумним сумнівом тощо, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції було зазначено усі показання свідків та у відповідності до кримінального процесуального закону надано належну оцінку показанням кожного свідка як окремо, так і в їх сукупності.
Крім того, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України ).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК України).
З приводу оцінки допустимості доказів Верховний Суд України у рішенні №360кс15 від 09 червня 2016 року звертав увагу на висновки Конституційного Суду України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, де зазначалося, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.
Наголошувалося на тому, що перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», Верховному Суду України давало підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Проте, будь-яких порушень під час збирання доказів на підтвердження обвинувачення у вчиненні злочину ОСОБА_7 , які б потягнули за собою визнання їх недопустимими, з огляду на вищевказане, судом апеляційної інстанції не встановлено. Судом першої інстанції були досліджені усі докази на предмет їх допустимості та кожному доказу надано оцінку відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено всі обставини у справі та не було допущено порушень загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, законності та рівності перед законом і судом.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 є суперечливими, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є безпідставними. Крім того, під час надання показів в суді першої інстанції, обвинувачений сам підтвердив факт довготривалих неприязних стосунків і завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , обвинуваченим не оспорюються інші докази та показання по справі, якими доведено його винуватість.
Більш того, відеозапис наданий суду прокурором за клопотанням сторони захисту, який оглянутий у судовому засіданні суду першої інстанції, також не спростовує вину обвинуваченого, а навпаки ним підтверджується агресивна поведінка ОСОБА_7 стосовно потерпілого ОСОБА_9 та намагання спровокувати його на конфлікт.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілого, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, ч. 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 статті 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положенням ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Судом першої інстанції не наведено мотивів щодо розміру заявленої та стягненої моральної шкоди, а також не зазначено в чому саме полягає моральна шкода завдана потерпілому, які саме фізичні, душевні, психічні страждання зазнав потерпілий та які вимушені зміни настали у його життєвих стосунках тощо.
Отже, за вищезазначених обставин, результат розгляду судом цивільного позову по суті не відповідає загальним правилам вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вирок підлягає скасуванню.
Разом з цим, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити в частині вирішення цивільного позову нове рішення, оскільки для цього необхідно досліджувати відповідні докази, про що не було заявлено відповідного клопотання.
А тому, керуючись загальними засадами кримінального провадження передбаченими ст. 7 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині вимог про стягнення моральної шкоди та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що в решті вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, колегія судів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково, вирок суду в частині вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в решті вирок суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в частині вирішення судом вимог про стягнення моральної шкоди - скасувати та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4