Дата документу 06.02.2020 Справа № 554/4932/18
Провадження № 1-кс/554/952/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження в порядку ст.303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ :

Заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду зі скаргою, в якій просили скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 06.12.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000270 від 08.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
В обґрунтування скарги заявники вказали, що з постановою слідчого не згодні, оскільки ОСОБА_4 грубо порушив Конституцію України, норми КПК України, не провів слідчих, процесуальних дій для встановлення істини, умисно не вивчив численні докази, надані ними раніше. Так, слідчий не допитав їх в якості потерпілих, не провів одночасний допит між ними та фігурантом по справі слідчим ОСОБА_6 . Постанова про закриття кримінального провадження базується тільки на показах цього слідчого, які не відповідають дійсності. ОСОБА_4 не виконав вказівки і не усунув недоліки, викладені в ухвалі Октябрського районного суду м.Полтави від 04.12.2019 року.
Слідчий умисно не дав юридичної оцінки доказам по справі, а саме те, що слідчий ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, винесла завідомо підроблені подання від 27.09.2010 року і 08.11.2010 року про накладення арешту на належні на праві приватної власності ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , вказавши в них прізвища начебто власників ОСОБА_3 і ОСОБА_7 , які не були власниками цих квартир.
ОСОБА_4 не дав належної юридичної оцінки заочному рішенню Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.12.2009 року, яким достовірно встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 , на яку державним виконавцем на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2009 року був накладений арешт, є ОСОБА_5 , а не ОСОБА_7 , у зв`язку з чим суд зняв арешт з цієї квартири. Не дана належна юридична оцінка постанові від 25.02.2010 року, згідно якої державний виконавець ОСОБА_8 на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.12.2009 року зняв арешт з квартири АДРЕСА_3 ; також завуальовано відповідь КП «Харківського БТІ» від 06.09.2010 року слідчому ОСОБА_6 про відсутність реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в м.Харкові за ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Не дана оцінка рішенню Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.06.2015 року, яким позов ОСОБА_5 про зняття арешту з належних їй квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 , накладених за постановами слідчого ОСОБА_6 , був задоволений та арешт з квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 був знятий.
Слідчим завуальовано рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2016 року, яким було встановлено факт того, що арешт на належне ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 був накладений ОСОБА_6 незаконно. Також, рішенням від 31.03.2016 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, спричиненої слідчим ОСОБА_6 , в розмірі 50000 гривень. Крім того, слідчий ОСОБА_4 не зібрав характеризуючі матеріали відносно фігуранта по справі.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив вимоги задовольнити повністю. Вказав, що ухвала суду від 04.12.2019 року не виконана. Відповідь-лист по заявленому клопотанню від слідчого він отримав, надіслав йому письмові пояснення, але вони не були враховані слідчим.

Заявник ОСОБА_5 до суду не з`явилася, в скарзі просила розглядати вимоги у її відсутність, скаргу задовольнити. Суд вирішив, відповідно до заяви ОСОБА_5 , розглядати скаргу у відсутність заявника, на підставі наявних матеріалів.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги. Вказав, що всі Ісмайлови допитані попередніми слідчими і у нього інших питань до них не було. Слідчий ОСОБА_6 наклала арешт все майно Ісмайлових, а не на конкретні квартири, а квартири це місце проживання цих осіб, на них не накладався арешт. В постанові про закриття кримінального провадження було вирішено зняти арешт з майна. Пояснив, що він дослідив всі докази по справі, всі рішення судів та прийняв підставну постанову про закриття провадження у справі. Клопотання ОСОБА_3 він розглянув, надав відповідь про його роз`яснення, але такі роз`яснення не були надані заявником.
Заслухавши заявника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.
Статтею ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Законодавець в ч. 1 ст. 2 КПК України передбачив, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно статті 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а, також, на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000270 від 08.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом незаконного, на думку заявника ОСОБА_5 , накладення арешту на квартири заявника по АДРЕСА_5 слідчим УМВС України в Полтавській області в рамках розслідування кримінальної справи №59100063.
Згідно матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування розпочато на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2017 року, відповідно до якої скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення задоволено, зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 від 14.10.2017 та розпочати досудове розслідування.
У заяві від 14.10.2017 року ОСОБА_5 зазначила, що 29.09.2010 року слідчий СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 в рамках сфальсифікованої, на її думку, кримінальної справи № 59100063 у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , по якому вона не була учасником кримінального процесу, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, винесла завідомо підробну постанову, внісши в неї завідомо неправдиві відомості, що не відповідають дійсності, якою, під приводом того, що квартира нібито належить ОСОБА_3 , незаконно наклала арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить заявниці на праві приватної власності.
Крім цього, у заяві ОСОБА_5 зазначила, що 08.11.2010 року слідчий СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, в рамках сфальсифікованої, на її думку, кримінальної справи № 59100063 у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , по якому вона не була учасником кримінального процесу, винесла чергову завідомо підробну постанову, в яку внесла завідомо неправдиві відомості, що не відповідають дійсності, якою, під приводом того, що квартира нібито належить ОСОБА_7 , незаконно наклала арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить заявниці на праві приватної власності.
21.07.2011 року слідчий ОСОБА_6 винесла постанову про закриття кримінальної справи у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по реабілітуючим мотивам, при цьому вказавши про необхідність зняття арешту з нерухомого майна, а саме з квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Незважаючи на це, слідчий ОСОБА_6 арешт з квартир умисно не зняла.
Умисна, на думку заявниці, бездіяльність і недбале відношення до своїх службових обов`язків слідчого ОСОБА_6 спричинили їй суттєву матеріальну шкоду та глибокі тривалі душевні страждання, так, як вона тривалий час не могла користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 06.12.2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000270 від 08.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.5-14 постанова).
Суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження №0000270 від 08.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, було належним чином та в повному обсязі проведено дії, направлені на перевірку обставин справи та встановлення можливої причетності слідчого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.
Так, слідчим встановлено відсутність ознак складу злочину, передбаченого ст.364 КК України, чи іншого злочину, у діях слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 чи інших слідчих, що виразились у накладенні арешту на майно ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , та подальших пов`язаних з цим процесуальних дій в рамках розслідування кримінальної справи №59100063 від 19.02.2010 року за фактом заволодіння шахрайським шляхом майном ТОВ Ідалія в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Як встановлено слідчим ОСОБА_4 , у ході розслідування зазначеної кримінальної справи слідчим СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 27.09.2010 року винесено постанову про накладення арешту на майно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , формулювання зазначено наступним чином: Накласти арешт на інше майно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , де б воно не знаходилося. Таким чином, посилання заявниці ОСОБА_5 на те, що слідчий ОСОБА_6 наклала зазначеною постановою арешт на належні їй квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не підтвердилось. Також не знайшло свого підтвердження і твердження заявниці ОСОБА_5 про те, що слідчим ОСОБА_6 своєю постановою від 08.11.2010 року накладено арешт на її квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , нібито як ті, що належать ОСОБА_7 .
Відповідно до постанови слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 від 08.11.2010 року, в резолютивній частині зазначено: накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося.
В ході досудового розслідування були допитані Ісмайлови; слідчий ОСОБА_4 допитав у якості свідка колишнього слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 , яка, зокрема, зазначила, що при закритті кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_7 прийняла рішення про зняття арешту з їхнього майна, при цьому направлено на виконання до уповноваженої особи - Полтавської філії ДП Інформаційний центр. Слідчим встановлено, що покази свідка ОСОБА_6 підтверджуються матеріалами кримінального провадження у повному обсязі.
Так, відповідно до витягу про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) № 32254640 від 21.07.2011 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вилучено запис 11226865 з контрольною сумою 3270Е5265Е на підставі постанови про зняття арешту з майна, 8/10231067, 20.07.2011, Слідче управління УМВС України в Полтавській області. Заявник СУ УМВС України в Полтавській області (старший слідчий майор міліції ОСОБА_6 ).
Відповідно до витягу про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) № 32254323 від 21.07.2011 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вилучено запис 11226505 з контрольною сумою 9Е4839596В на підставі постанови про зняття арешту з майна, 10231067, 20.07.2011, Слідче управління УМВС України в Полтавській області. Заявник СУ УМВС України в Полтавській області (старший слідчий майор міліції ОСОБА_6 ).
Також, згідно витягу про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) № 32254152 від 21.07.2011 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вилучено запис 11226553 з контрольною сумою Б94АБАЗБ33 на підставі постанови про зняття арешту з майна, 10231067, 20.07.2011, Слідче управління УМВС України в Полтавській області. Заявник СУ УМВС України в Полтавській області (старший слідчий майор міліції ОСОБА_6 ).
У витягу про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) № 32254960 від 21.07.2011 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вилучено запис 11226810 з контрольною сумою 55281БААДЕ на підставі постанови про зняття арешту з майна, 10231067, 20.07.2011, Слідче управління УМВС України в Полтавській області. Заявник СУ УМВС України в Полтавській області (старший слідчий майор міліції ОСОБА_6 ).
Крім цього, відповідно до повідомлення про відмову в реєстрації № 13492259 від 21.07.2011 року за результатами розгляду заяви про вилучення обтяження об`єкту нерухомого майна від 20.07.2011 № 8/10231067 Заявник СУ УМВС України в Полтавській області (старший слідчий майор міліції ОСОБА_6 ) відмовлено в реєстрації, так, як обтяження за номером 11226595 повністю зняте.
Слідчий ОСОБА_4 зазначив, що вказаними документами підтверджено факт вжиття заходів слідчим СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 для зняття арешту з майна ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і факт зняття такого арешту.
Таким чином, ОСОБА_4 прийшов до висновку, що у ході досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що слідчий СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 мала підстави, повноваження та навіть обов`язок вжити заходів до розшуку майна підозрюваних ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та прийняти рішення про накладення на зазначене майно арешту. Також встановлено, що слідчий ОСОБА_6 не накладала арешт на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_5 , а накладала арешт на усе майно ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .
Оцінивши обставини справи, суд вважає, що постанова слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 06.12.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000270 від 08.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною та обґрунтованою, такою, що винесена на підставі всебічного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а тому підстави для її скасування відсутні.
Суд вважає, що посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на те, що слідчий не виконав ухвалу суду від 04.12.2019 року, якою скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, зобов`язано слідчого в порядку ст.220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_3 від 18.10.2019 року про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000270 від 08.02.2018 року, про результати розгляду якого повідомити заявника, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, зазначене клопотання ОСОБА_3 від 18.10.2019 року було вчасно розглянуто слідчим, лист-відповідь надіслано заявнику для послідуючих роз`яснень з метою призначення експертизи. Такі роз`яснення слідчому ОСОБА_4 не були надані, тому орган досудового розслідування прийняв оскаржуване рішення.
Згідно матеріалів справи, фактично доводи заявників зводяться до непогодження із процесуальними діями слідчого ОСОБА_6 , що не може слугувати підставами для кримінальної відповідальності слідчого, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.

Слід зазначити, що заявник скористалася своїми процесуальними правами та неодноразово зверталася як до правоохоронних органів так і до суду зі скаргами та з позовами з приводу арештів майна, судами прийняті рішення з цього приводу.
Суд звертає увагу на те, щовказані заявниками рішення судів не свідчать про кримінальну протиправність дій чи бездіяльності слідчого, оскільки вона діяла в межах своїх процесуальних повноважень.

Отже, суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження по кримінальному провадженню за №0000270 від 08.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, було належним чином та в повному обсязі проведено дії, направлені на перевірку обставин справи та встановлення можливої причетності слідчого ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи скарги про те, що постанова є незаконна з багатьох підстав, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять обґрунтування, яким чином проведення подальших (і яких) слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. А відтак, такі посилання на незаконність досудового розслідування, юридично неспроможні.
У відповідності до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась в повному обсязі, з виконанням усіх необхідних перевірочних дій та було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.
Тому, суд вважає, що усі засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано. Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.
Слід також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "ОСОБА_7 проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Суд приходить до висновку, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин, досудовим слідством вичерпані.
Керуючись ст. ст. 303,284 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 06.12.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000270 від 08.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1