Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/482/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому матеріали заяви про умовно дострокове звільнення за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт.Димитрове, м.Олександрія, Кіровоградської області, українцю, громадянину України, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.07.2005 за п. 13 ч.2 ст. 115, ст. 71 КК України до 17 років позбавлення волі,
відмовлено у задоволенні його заяви про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_7 який відбуває покарання в «Кропивницькій виправній колонії (№6), звернувся до районного суду з клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення сумлінним ставленням до праці та сумлінною поведінкою, яке може проявлятися не тільки у пасивній формі, тому вважає за необхідне залишити без задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він з лютого 2006 року по вересень 2019 року, тобто 12 років відпрацював у Житомирській колонії у цеху по металу. Здійснював різний вид робіт пов`язаний з металевими виробами. Самостійно займався складним ремонтом обладнання, станків тощо.

По прибуттю до Кропивницької колонії, він виходив на промислову зону, однак у зв`язку з відсутністю замовлень, як наслідок невеликий обсяг роботи, якою можна забезпечини всіх бажаючих, а тому він потросив направити його до ПТУ.

Також, засуджений зазначає, що вдома його очікує хвора мати, яка при невеликій пенсії потребує його допомоги.

Зважаючи на викладене, просить його заяву про умовно дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення від призначеного покарання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення сумлінним ставленням до праці та сумлінною поведінкою

З таким висновком районного суду погоджується і колегія суддів зважаючи на наступне.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно положень ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно ч.2 ст. 130 КВК України, засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як убачається з наявних в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційним судом Кіровоградської області від 06.07.2005 за п. 13 ч.2 ст. 115, ст. 71 КК України до 17 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 05.04.2005.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомир від 21.03.2016 відповідно до Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою в слідчому ізоляторі з 05.04.2005 року по 24.11.2005 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 7 місяців 19 днів.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, на момент подання клопотання засудженого до суду першої інстанції ОСОБА_7 , дійсно відбув більше 3/4 строку призначеного покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 28.04.2005. За час перебування в Кіровоградському СІЗО порушень встановленого режиму утримання не допускав. Заохочень не мав. З 21.02.2006 відбував покарання в Житомирській УВП (№ 8), де в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. Засуджений працював на дільниці виготовлення виробів з металу, проявляв добросовісне ставлення до праці, вчасно виконував виробничі завдання, мав сумлінну поведінку, був 2 (два) рази заохочений правами начальника установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

З 26.06.2006 по 24.07.2006 закінчив курс виробничого навчання та здав кваліфікаційний іспит із спеціальності «Різальник на пресах і ножицях» II розряду.

З 21.09.2019 відбуває покарання в Кропивницькій виправній колонії (№ 6). За час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. На бесіди профілактично-виховного характеру реагує позитивно, завжди робить належні висновки. Стосовно скоєного злочину розкаюється. Міру покарання призначену судом вважає справедливою. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, виконує ремонтні роботи на відділенні, залучається до робіт без оплати праці. Відповідно до пункту 5 статті 118 КВК України даний засуджений відпрацював 28 годин.

Засуджений прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. З 03.09.2019 року ОСОБА_7 в Кіровоградському навчальному центрі № 6 за спеціальністю «Слюсар-ремонтник». До навчального процесу ставиться сумлінно, має хороші знання та практичні навички у роботі, приймає участь в удосконаленні матеріально-технічної бази кабінету слюсарів-ремонтників та навчального центру № 6, має сумлінну поведінку, за що був 1(один) раз заохочений правами начальника установи. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі.

Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія».

Як слідує із апеляційної скарги засудженого, в обґрунтування можливості застосування до нього положень ст.81 КК України, він посилається на ті обставини, що він перебуваючи в Житомирській УВП (№ 8) працював, має три заохочення. У зв`язку з цим вважає за можливе застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.

Однак, колегія суддів такі доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, оскільки належна поведінка та сумлінне ставлення до праці засудженого є його обов`язком протягом всього строку відбування покарання. Кількість та види стягнень протягом всього періоду відбування покарання свідчать про відсутність підстав для застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, окрім трьох заохочень засудженого у виді подяк від 15.01.2015, 15.04.2016 та 21.01.2020, які оголошені протягом майже 16-ти років відбуття покарання, ОСОБА_7 має дві догани: згідно наказу №374 від 05.10.2005 старшого інспектора СПС Кіровоградського слідчого ізолятора у вигляді догани та згідно постанови №4555 від 14.11.2005 начальника Київського СІЗО у вигляді догани.

Отже, на думку колегії суддів, є вмотивованими висновки суду першої інстанції, що наявність у засудженого заохочень в сукупності із застосованими до засудженого раніше стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання. Досліджені докази судом першої інстанції, перевірені під час апеляційного розгляду, обґрунтовано дають зробити висновок, що підстави для визнання ОСОБА_7 таким, що довів своє виправлення, а також те, що він може бути звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на даний час відсутні.

Також, посилання засудженого на наявність у нього хворої матері, не є визначеною законом підставою для застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_7 раніше був звільнений від відбування покарання призначене йому за особливо тяжкий злочин проте, через незначний проміжок часу знову вчинив особливо тяжкий злочин, що свідчить про відсутність позитивного впливу на засудженого застосування до нього інституту умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_7 , а саме його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, а тому висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , відповідають фактичним обставинам справи і судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4