Справа № 461/991/20
Провадження №1-кп/461/353/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2020 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 від 14.01.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Узбекистан, уродженця м.Янгиарик Тумани, Республіки Узбекистан, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має дитину віком 3 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.332 КК України

в с т а н о в и в:

в період часу з 30.11.2019 року по 14.01.2020 року, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою забезпечення переправлення через державний кордон України на територію Республіки Польща громадян Турецької Республіки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , усвідомлюючи відсутність у вказаних осіб дозвільних документів для в`їзду на територію країн Європейського Союзу, організував проживання вказаних громадян Турецької Республіки на території України та їх переїзд до м.Львова, де забезпечив тимчасове проживання у приміщенні хостелу «Hostel Drive», що на пл. Кропивницького, 5 у м.Львові, де проживав разом з ними та підшуковував осіб, які б могли провести вказаних осіб через державний кордон України до Республіки Польща поза митним та прикордонним контролем, однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті та припинені працівниками поліції.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані як незакінчений замах на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене щодо кількох осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.2 ст.332 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно у період часу з 30.11.2019 року по 14.01.2020 року, з метою забезпечення переправлення через державний кордон України на територію Республіки Польща громадян Турецької Республіки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , організував проживання вказаних громадян Турецької Республіки на території України та їх переїзд до м.Львова, де забезпечив тимчасове проживання у приміщенні хостелу «Hostel Drive», що на пл.Кропивницького, 5 у м.Львові, де проживав разом з ними та підшуковував осіб, які б могли провести вказаних осіб через державний кордон України до Республіки Польща поза митним та прикордонним контролем. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.2 ст.332 КК України є правильною, оскільки останній вчинив незакінчений замах на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене щодо кількох осіб.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_12 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не працює, не одружений, має дитину, а тому суд дійшов висновку, що достатнім покаранням обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.332 КК України.

Відповідно до ст.75 КК України суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.332 КК України.

Призначити ОСОБА_13 покарання за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.332 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1