05.05.2020 363/3546/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора потерпілого представника потерпілого обвинуваченої захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000251 щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженки і жительки АДРЕСА_1 , одруженої, пенсіонерки, не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

02.03.2016 року близько 21 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Ніссан Ноут» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись біля буд № 3 по вул. Шолуденко в напрямку вул. Набережній в м. Вишгороді, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра» і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, діючи необережно, із злочинною недбалістю в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, не впевнилась у відсутності пішоходів на нерегульованому пішохідному переході, не зменшила швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу, виїхала на нерегульований пішохідний перехід, де допустила наїзд на потерпілого ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину пішохідним переходом зліва на право відносно руху транспортного засобу, що призвело до заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння у вигляді відкритого осколкового перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, забійної рани правої брови, забою лівого лучезапясного суглобу, перелому обох кісток в дистальній 1/3 діафаза зі зміщенням уламків.

Таким чином ОСОБА_6 порушила п. 18.1 Правил дорожнього руху України, зокрема водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Допущені ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та призвели до заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

В суді обвинувачена ОСОБА_6 вину не визнала. Показала, що 02.03.2016 року після 21 год. в темну пору доби рухалась на своєму автомобілі по вул. Шолуденка у м. Вишгороді. Рухалася повільно близько 30-40 км/г. При наближенні до пішохідного переходу раптово із-за стовпа виникла тінь людини, яка швидким кроком переходила дорогу, і це її налякало. Потерпілий дійшов до середини, зупинився і пішов далі, переходив перед її автомобілем. Коли побачила пішохода загальмувати одразу не змогла, щоб автомобіль не занесло. За 5-6 метрів до переходу застосувала гальмування, автомобіль повільно котився. Як пішохід пройшов повз лобове скло, то зник, вона перестала його бачити, зіткнення не було і будь-яких пошкоджень на транспортному засобі не виявлено. Що саме сталося пояснити в суді не змогла. Твердила, що зіткнення не сталося, а потерпілий сам кинувся під автомобіль. До «зебри» вона не доїхала, вийшла з автомобіля перевірити, що сталося з потерпілим. Виявила, що той лежить на дорозі. Підбігли люди, один з яких хірург, виявив у потерпілого перелом. Місце події оглядала поліція. В подальшому купувала потерпілому ліки, які він просив, оплачувала його лікування, приїздила до нього вибачатися.

Такі показання обвинуваченої є нелогічними і непослідовними, дійсним обставинам пригоди та вимогам техніки безпеки Правил дорожнього руху України не відповідають, спростовуються матеріалами справи.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченою її винуватість підтверджується дослідженими в суді доказами.

Зокрема, показаннями в суді потерпілого ОСОБА_4 про те, що 2.03.2016 року близько 21 год. 10 хв. він йшов з вул. М. Спаса в напрямку «Екомаркету» в м. Вишгороді, переходив дорогу пішохідним переходом розміреним звичайним кроком. Автомобіль обвинуваченої рухався зі швидкістю близько 50 км/г, коли дійшов до середини дороги, відстань до нього становила близько10 метрів. Автомобіль не встигав його пропустити і здійснив удар, під час зіткнення зупинився об нього. Удар стався в районі правої фари, коли він вистав дві руки і долонями натикнувся на фару, тоді бампером йому вдарило праву ногу, яка відійшла в сторону, а потім ліву ногу. Від удару він впав перед автомобілем. Внаслідок зіткнення йому спричинено відкритий осколковий перелом лівої гомілки. Всі шатни були в крові. Після операції два тижні лежав у лікарні, до червня 2018 року йому встановлено інвалідність 2-ї групи опорно-рухового апарату. Під час операції встановлено «апарат Ілізарова». Після операції півроку потребував стороннього догляду, не міг себе обслуговувати, для чого винаймав доглядача й ніс додаткові витрати. Просив його цивільний позов задовольнити.

Показаннями в суді свідка ОСОБА_8 патрульного поліцейського, про те, що в березні 2016 року близько 21 год. разом із ОСОБА_9 прибули на виклик по вул. Шолуденка в м. Вишгороді, де на пішохідному переході збили людину. Потерпілий лежав на проїзній частині з відкритим переломом ноги і слідами крові. Автомобіль знаходився на пішохідному переході, яким керувала жінка. Ними викликано швидку медичну допомогу і забезпечено охорону місця події.

Свідок ОСОБА_9 в суді дав аналогічні показання про обставини події.

Показаннями в суді свідка ОСОБА_10 слідчого, який в складі СОГ оглядав місця події, і ствердив, що того дня стався наїзд на потерпілого на пішохідному переході, де на проїзній частині знаходився автомобіль без наявних пошкоджень. Дорожнє покриття сухе, потерпілого на той час забрала швидка допомога. Слідів гальмування й пошкоджень транспортного засобу не виявлено. Поряд знаходилася водій ОСОБА_6 .

Показаннями в суді свідка ОСОБА_11 лікаря швидкої медичної допомоги, який показав, що в березні 2016 року виїжджав на виклик по вул. Шолуденка у м. Вишгороді. Потерпілий лежав на проїзній частині. Під час його огляду виявив відкриту травму нижньої кінцівки зі зміщенням уламків, з якої била кров. Про це ним складено карту виклику швидкої допомоги, а потерпілого доправили в приймальне відділення Вишгородської ЦРЛ.

Даними карту виклику швидкої медичної допомоги №1181/9 від 02.03.2016 року, якими повністю підтверджено обставини, про які показав свідок в суді.

З даних протоколу огляду місця події, фототаблиці та схеми до нього від 02.03.2016 року встановлено, що таким є пішохідний перехід на вул. Шолуденка, 3 у м. Вишгороді. Автомобіль «Ніссан Ноут» р.н. НОМЕР_1 розташований на проїзній частині на смузі руху в напрямку вул. Набержній, повністю на пішохідному переході, позначеному горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра» і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України. Сліди гальмування, зіткнення з навколишніми предметами, пошкодження транспортного засобу відсутні. Стан дорожнього покриття сухий, пряма ділянка дороги, яка має по одній смузі в кожному напрямку руху шириною 7,15 м та 7,72 м.

Відповідно до висновків судово-токсикологічної експертизи № 88 та № 89 від 10.03.2016 року при судово-токсикологічному дослідженні крові потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_6 метиловий, етиловий, а також пропілів, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 50/Д від 12.04.2016 року у потерпілого ОСОБА_4 , 1982 року народження виявлено тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння у виді відкритого осколкового перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, забійна рана правої брови, забій лівого лучезапястного суглобу, перелому обох кісток в дистальній 1/3 діафіза зі змішенням уламків.

Вказані тілесні ушкодження могли бути заподіянні потерпілому під час ДТП і наїзду на нього автомобілем за встановлених у справі обставин.

В момент первинного контакту потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні тіла і найбільше ймовірно в динаміці та був розташований правою задньобоковою поверхнею тіла до транспортного засобу.

В суді судово-медичний експерт ОСОБА_12 вказані вище висновки підтвердив і показав, що в потерпілого виявлено рваний перелом, що міг утворитися під час його руху, коли від удару бампером автомобіля і в праву і в ліву ногу, права нога уходить, а ушкодження заподіюються від розриву лівій нозі. Вказані ушкодження не могли утворитися від падіння та як би потерпілий стояв на місці.

Дані твердження експерта повністю узгоджуються з показаннями потерпілого і відповідають сукупності досліджених в суді доказів.

Беручи до уваги характер тілесного ушкодження заподіяного потерпілому, параметри руху пішохода та автомобіля, динаміку події, характер контактування автомобіля з пішоходом, суд вважає обґрунтованим відсутність будь-яких пошкоджень на автомобілі, коли в потерпілого виявлено ушкодження від наїзду автомобіля на нього.

Даними протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 16.05.2016 року, яка на місці події в темну пору доби показала параметри руху автомобіля й пішохода, який перетинав проїзну частину пішохідним переходом, момент виникнення небезпеки для руху, місце зупинки автомобіля та наїзду на пішохода.

Згідно висновку експерта № 8-02/323 від 11.04.2016 року рульове керування, система робочого гальма та елементи підвіски автомобіля Nissan Note р.н. НОМЕР_1 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в їх роботі чи зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № 19/8-02/676 від 13.06.2016 року в даній дорожній ситуації водій автомобіля Nissan Note р.н. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, який мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного прийняття заходів для зупинки транспортного засобу із заданого моменту виникнення небезпеки для руху.

З технічної точки зору, в заданій дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія вказаного автомобіля вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлено, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом джерелом підвищеної небезпеки, діяльність якого здатна спричинити людині травми різного ступеню тяжкості, проявила неуважність, при виникненні небезпеки для руху своєчасно не вжила заходів для негайного зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу і надання переваги в русі пішоходу на пішохідному переході, що потягло за собою наїзд на нього і заподіяння виявлених в нього травм.

Доводи обвинуваченої про те, що дорожні умови не дозволяли їй заради забезпечення безпеки дорожнього руху своєчасно застосувати гальмування і зупинити транспортний засіб, на матеріалах справи не ґрунтуються, в якій будь-які дані про подібні обставини відсутні, коли ці доводи є неспроможними і невиправданими, які прямо суперечать вимогам техніки безпеки ПДР України.

Посилання обвинуваченої на те, що зіткнення її автомобіля з потерпілим на пішохідному переході не було є також неспроможними, які повністю спростовано дослідженими в суді доказами.

За встановлених обставин обвинувачена під час керування транспортним засобом повинна була та могла передбачити, й не могла не передбачити, що за умов недотримання нею вимог п. 18.1 ПДР України може статися наїзд на пішохода.

Відповідно до вимог п. 1.5 ПДР України дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху

Відтак саме недотримання обвинуваченою вимог п. 18.1 ПДР України безпосередньо призвело до ДТП й заподіяння ушкоджень потерпілому.

За таких обставин суд вважає, що інкриміноване ОСОБА_6 звинувачення знайшло своє підтвердження в суді.

Таким чином суд визнає доведеною вину ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, яка керувала транспортним засобом, що спричинило заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 та кваліфікує її злочинні дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд звертає увагу на характер допущених нею порушень безпеки дорожнього руху, конкретні обставини справи та наслідки, розмір завданої шкоди, ступінь заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому, поведінку обвинуваченої на місці пригоди, яка в подальшому добровільно надавала посильну матеріальну допомогу потерпілому на лікування, думку потерпілого, який висловився про призначення суворого покарання.

Зі справи встановлено, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, коли дані про вчинення нею будь-яких правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху в справі відсутні, обвинувачена характеризується позитивно, досягла пенсійного віку, отримує пенсію за віком, при цьому дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності, а порушення правил дорожнього руху, які вона допустила, не є грубими.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченої, відповідно до ст.ст. 66 і 67 КК України, судом не встановлено.

Ці обставини в своїй сукупності дають підстави для висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді та в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також для висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства і без відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

До того ж, зважаючи на ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення та наслідків, що настали, суд доходить висновку про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 22, 1166, 1187, 1195 ЦК України, виходячи з письмових доказів про завдані збитки, пов`язані з його медичним піклуванням, реабілітацією після операції, який, будучи інвалідом 2-ї групи, потребував постійного стороннього медичного догляду в домашніх умовах. Такий догляд потерпілому здійснено згідно договору № 23 про надання послуг від 05.04.2016 року в період з квітня по жовтень 2016 року. Таким чином, виходячи з документально підтверджених витрат (квитанцій до прибуткових касових ордерів) позов у вказаній частині є обґрунтованим і доведеним на суму 63 000 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 водія автомобіля «Ніссан Ноут» НОМЕР_1 , застрахована згідно полісу № АЕ 3070155 від 07.04.2015 року, коли потерпілий ОСОБА_4 вчасно, після виходу з лікарні 28.03.2016 року, повідомив Прат «Київський страховий дім» про страховий випадок, та, виходячи з правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року, про те, що у відносинах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, коли покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а відтак суд доходить висновку, що частину вказаних витрат потерпілого слід стягнути з Прат «Київський страховий дім», зокрема згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах суми страхового відшкодування, яке згідно вимог ст. 24.2 вказаного Закону не може бути більшим 120 днів лікування, а відтак становить 36 000 грн. ( з розрахунку 300 грн. на добу згідно п. 2.1. Договору № 23 та фактичних витрат, які поніс потерпілий).
Оскільки страхове відшкодування в повному обсязі завдану потерпілому шкоду не відшкодовує, суд вважає, що згідно ст. 1194 ЦК України та вимог ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України відповідач ОСОБА_6 , як завдавач шкоди згідно деліктного зобов`язання має нести цивільну відповідальність по відшкодуванню іншої частини витрат позивача, в межах заявленої і доведеної в суді суми, тобто 27 000 грн.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд зважає на підстави і обставини, що обґрунтовані стороною позивача в судовому засіданні, зокрема на глибину душевних страждань, що пов`язані з тяжким ушкодженням здоров`я, тимчасовою інвалідністю та каліцтвом (до 30.06.2018 року), тривалість лікування, переживаннями та загрозою не відновлення стану здоров`я, ступінь негативних невідворотних наслідків, вимушені зміни в життєвих планах і стосунках, а також з огляду на засади розумності і справедливості, на підставі чого визнає доведеним частково від заявленої суми.

Відтак на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно полісу № АЕ 3070155 від 07.04.2015 року з Прат «Київський страховий дім» слід стягнути в межах ліміту страхового відшкодування 1 350 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України цивільну відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки і неохопленої страховим відшкодуванням слід покласти на цивільного відповідача ОСОБА_6 .

Долю речових доказів по справі вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведені експертизи слід стягнути з обвинуваченої на користь держави згідно ст. 124 КПК України.

Процесуальні витрати потерпілого на правову допомогу підтверджені документально (договір про надання правової допомоги та квитанція до прибуткового касового ордеру від 16.03.2016 року) в розмірі 10 000 грн., а тому згідно ст.ст. 120, 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь потерпілого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України і за цим законом призначити їй покарання 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 звільнити з випробуванням, якщо вона протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтиметься до зазначеного органу для реєстрації.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди 27 000 грн. та 80 000 грн. відповідно, а також процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., а всього 117 000 (сто сімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з Прат «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування за шкоду завдану здоров`ю в розмірі 36 000 грн. та за моральну шкоду в розмірі 1 350 грн., а всього 37 350 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят) грн.

За проведення судових експертиз (висновок № 8-02/323 та № 29/8-02/676) на підставі ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1 935 (одну тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 12 (дванадцять) коп.

Речові докази по справі: автомобіль «Ніссан Ноут» р.н. НОМЕР_1 залишити у володінні ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя