ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №313/1294/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/499/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Матвіївка Веселівського району Запорізької області, громадянина України, який не працює, має професійно-технічну освіту, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції з приміщенням Веселівського районного суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, запобіжний захід, обраний щодо останнього, продовжений на строк 60 днів, а саме, з 29 листопада 2019 року по 27 січня 2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, є реальними, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики його переховування від суду та впливу на потерпілу та свідків прокурором не доведені, оскільки до моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він постійно з`являвся на виклики слідчого; на теперішній час допитані потерпіла та свідки, досліджені докази; він має постійне місце проживання, в нього є матір похилого віку, яка потребує стороннього догляду; він має поганий стан здоров`я - за час перебування у СІЗО його поставлено на облік через підвищений тиск.

Згідно з ухвалою суду, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за таких обставин.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 29 червня 2018 року приблизно о 10-00 годині ОСОБА_6 , знаходячись на території свого домоволодіння АДРЕСА_1 , де також знаходився потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше 20 ударів дерев`яною палицею та кулаком правої руки в область голови, тулуба та кінцівок, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми: крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва у скронево-потиличній області (близько 50 мл); крововиливів під м`які мозкові оболонки по всій поверхні обох півкуль мозку, обох півкуль мозочку та стовбурного відділу мозку; великовогнищевого крововиливу у товщу лівої потиличної долі головного мозку; крововиливу у шлуночки головного мозку; множинні синці, садна, крововиливи у м`які тканини голови, рани лівої надбрівної області та слизової оболонки верхньої губи; повні поперечні переломи 8, 9-го ребер справа по середньо-ключичній лінії; синці в області правої реберної дуги; множинні синці, садна та крововиливи у м`які тканини тулуба та кінцівок.
Відповідно до висновку експерта № 553 від 13 серпня 2018 року, тілесні ушкодження в області грудної клітки справа, зокрема повні поперечні переломи 8, 9-го ребер справа по середньо-ключичній лінії кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили за собою тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я, синці в області правої реберної дуги; множинні синці, садна та крововиливи у м`які тканини тулуба та кінцівок, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а внутрішньочерепна травма кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, яка знаходиться у причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_9 за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 .
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2018 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, з 09-00 години 04 липня 2018 року по 09-00 годину 02 вересня 2018 року.
Під час судового провадження застосований щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався ухвалами Веселівського районного суду Запорізької області.
Востаннє, цей захід продовжений ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року на строк 60 днів, а саме, з 03 жовтня 2019 року по 02 грудня 2019 року включно.
Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання, яке було підтримано потерпілою ОСОБА_10 , про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 обраного стосовно останнього під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважають його необґрунтованим, та просили у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, додатково зазначив, що під час судових засідань у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 виявляв агресію до потерпілої, що також підтверджує наявність ризику незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, потерпілої, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке є тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду та ризик незаконного впливу на потерпілу.
З огляду на тяжкість та фактичні обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , суворість можливого покарання, а також відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ризики, вказані прокурором, є доведеними.
Оцінивши всі вищевказані обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, в т.ч. про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та про поганий стан його здоров`я, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження немає.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, запобіжний захід, обраний щодо останнього у вигляді тримання під вартою, продовжений на строк 60 днів, а саме, з 29 листопада 2019 року по 27 січня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 09.01.2020 Справа № 313/1294/18