ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/666/20 Справа № 171/704/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.02.2020 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів з моменту оголошення ухвали до 21 червня 2020 року, заборонивши підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язок прибувати до слідчого, суду чи слідчого судді на кожну вимогу.

Рішення суду обґрунтовано тим, що існує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в серпні 2019 року злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, та наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до висновку, що прокурором відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, але прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався, раніше не судимого, вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 року ОСОБА_7 засуджений до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, але на час розгляду вказаного клопотання вирок не набув законної сили в зв`язку з поданням прокурором апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , а тому з врахуванням даних щодо особи підозрюваного, враховуючи обставини вчинення злочину, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , слідчий суддя вважав за необхідне обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким до підозрюваного ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Вважає, що вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 є особою, яка вчинила злочин невдовзі після постановлення відносно нього Апостолівським районним судом Дніпропетровської області вироку за раніше скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, але ще до набрання вироком законної сили, що свідчить про небажання ОСОБА_7 виправлятися та перевиховуватися.
Також зазначає, що ОСОБА_7 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, що може спонукати його переховуватися від органів досудового розслідування, суду та може призвести до наміру незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні. ОСОБА_7 не має постійного місця роботи чи навчання, постійного джерела доходів не має, іншою суспільно корисною працею не зайнятий, на території Апостолівської міської ради не має ніякого громадського навантаження, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів для отримання матеріальних цінностей, необхідних для проживання. ОСОБА_7 не має сім`ї, міцних соціальних зв`язків з правослухняними громадянами в місці його проживання не встановлено, а також у ОСОБА_10 відсутні особи які могли б утримувати його у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На думку прокурора, судом першої інстанції не враховано, що у ОСОБА_7 немає близьких родичів, які б могли його утримувати під час перебування під домашнім арештом.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Також встановлено, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про підозру.

Крім того, положеннями частини 1 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ці вимоги закону були дотримані.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, що може спонукати його переховуватися від органів досудового розслідування, суду та може призвести до наміру незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також те, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи чи навчання, постійного джерела доходів не має, іншою суспільно корисною працею не зайнятий, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів для отримання матеріальних цінностей, необхідних для проживання, а тому єдиним необхідним та достатнім запобіжним заходом буде тримання під вартою є безпідставними, оскільки прокурором не надано доказів того, що підозрюваний може знехтувати покладеними на нього обов`язками, як і не доведено, що запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде недостатньо для запобігання встановленим судом ризикам.

Твердження прокурора про те, що у ОСОБА_7 не має сім`ї, міцних соціальних зв`язків з правослухняними громадянами в місці його проживання не встановлено, а також те, що у ОСОБА_10 відсутні особи які могли б утримувати його у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, не може бути прийнято до уваги апеляційним судом, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції та їм була надана належна оцінка в сукупності з іншими доказами при розгляді клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що слідчий та прокурор не довели суду, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що наявність щодо підозрюваного інших ризиків з числа, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначених слідчим у своєму клопотанні, не є достатньою вагомістю для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_10 саме цього виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Також, відповідно до положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_10 , у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.

При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу та до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявних щодо ОСОБА_10 ризиків.

З приводу доводу прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_7 не виконує ухвалу слідчого судді, оскільки відбуває домашній арешт за іншою адресою, ніж указана в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів зазначає.

ОСОБА_7 добровільно повідомив заявою поліцію про те, що він не може перебувати під домашнім арештом за місцем реєстрації (яка вказана в ухвалі), за неможливістю попасти до помешкання, тому він буде знаходитись за іншою адресою у свого приятеля, а поліція в свою чергу повідомила про це слідчого, в зв`язку з чим колегія суддів не вважає цей факт порушенням виконання ухвали суду першої інстанції.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4