ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0002070 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 та заперечення прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вказану апеляційну скаргу, -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою технічною освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
11.11.2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі. 02.06.2017 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено обраний домашній арешт.
Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з моменту виконання вироку.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
Приблизно о 00.30 годині 17 жовтня 2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до житла чи іншого приміщення, увійшовши на територію вищевказаного домоволодіння, поряд з виходом до житлового будинку знайшов ключ від гаражного приміщення, розташованого на території домоволодіння, та розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, відчинивши ключем замок гаражного приміщення проник всередину, звідки таємно, повторно викрав електродриль вартістю 600 гривень.
В подальшому викраденим майном обвинувачений ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень.
Крім того, приблизно о 02.00 годині 05 листопада 2019 року ОСОБА_7 , проходячи поряд з будинком АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до житла, розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до квартири АДРЕСА_4 вищевказаного будинку, звідки таємно, повторно викрав газову поверхню, духову шафу, витяжку та два світильники.
В подальшому викраденим майном обвинувачений ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 12 512,22 гривень.
В апеляційній скарзі:
- захисник обвинуваченого просить даний вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, не пов`язане з ізоляцією його від суспільства з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з випробуванням.
На його думку, суд першої інстанції при постановленні вироку не врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: наявність у обвинуваченого непрацездатного батька; відсутність скарг за місцем проживання та позитивна характеристика; щире каяття та сприяння слідству; наявність у нього хвороби, та проходження ним лікування, припинення якого призведе до погіршення здоров`я; примирення з потерпілими та компенсації завданої шкоди.
Апелянт вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає особі обвинуваченого, і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.
Прокурор в запереченнях на вказану апеляційну скаргу просить залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - без задоволення.
На думку прокурора, жодна з обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого, які зазначені в апеляційній скарзі, не може бути визнана такою, що пом`якшує покарання (за винятком щирого каяття, яке було враховано судом першої інстанції), у зв`язку з наступним:
- ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не вказував на наявність у нього на утриманні непрацездатного батька та наявності у обвинуваченого хвороби, у зв`язку з чим суд першої інстанції об`єктивно не врахував їх при призначенні покарання;
- посилання апелянта на відшкодування шкоди у повному обсязі як на ознаку примирення ОСОБА_7 з потерпілими є безпідставним, оскільки практично все викрадене обвинуваченим майно, за винятком газової поверхні, було повернуто потерпілим не самим ОСОБА_7 , а працівниками поліції;
- жодна з потерпілих під час їх допиту у ході судового розгляду не зазначала про факт примирення з обвинуваченим.
Вважає, що при призначенні судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України враховано як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок, - без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відносно доводів захисника обвинуваченого щодо призначення більш м`якого покарання, колегія суддів зазначає.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно злочин, тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів. Суд також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення злочинів проти власності. Не працює, за місцем проживання характеризується посередньо. Знаходиться на обліку у лікаря-нарколога. Щиросердно розкаявся, що суд першої інстанції відніс до пом`якшуючих його покарання обставин.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав рецидив злочинів.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України. Призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зміни, як того просить у своїй скарзі захисник обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4