печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді клопотання,-
ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із скаргою в порядку ст. 220 КПК України, яка полягає у не розгляді клопотання від 13.01.2020 в рамках кримінального провадження № 0001053 від 30.11.2013, яке об`єднано з кримінальним провадженням №0017809, яке в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням №0001029. В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, яка її подала зазначає, що ним подано клопотання від 17.04.2020 року №17/04-1 про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження № 0001053 від 30.11.2013, яке об`єднано з кримінальним провадженням №0017809, яке в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням №0001029 до Державного бюро розслідувань, про результати розгляду або вирішення поданого клопотання заявник не повідомлявся. У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, просив розглядати скаргу за відсутності, вимоги скарги підтримує у повному обсязі. Представник Державного бюро розслідувань не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином. Правило щодо неможливості розгляду скарг за відсутності особи, що подала скаргу передбачає розгляд скарг за обов`язкової участі особи, разом з тим, враховуючи те, що особа про розгляд клопотання повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, слідчий суддя визнав за можливе перейти до розгляду скарги без участі особи, що подала скаргу в судовому засіданні на підставі наявних доказів. Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги. Слідчий суддя, вивчивши скаргу, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав до Державного бюро розслідувань клопотання від 17.04.2020 року №17/04-1 в рамках кримінального провадження № 0001053 від 30.11.2013, яке об`єднано з кримінальним провадженням №0017809, яке в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням №0001029. Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. А саме, у ч. 3 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді. У разі повної або часткової відмови у задоволенні клопотання, виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. У будь-якому випадку, про результати розгляду клопотання особа, яка заявила його, повідомляється. Разом з цим, ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п. 75 «Афанасьев проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави. Із змісту скарги, вбачається, що клопотання від 17.04.2020 року №17/04-1 не було розглянуте, рішення по суті не винесено та не повідомлено заявника про результат розгляду. Вирішуючи дану скаргу, слідчим суддею в тому числі застосовується один із основоположних принципів засад кримінального провадження як то змагальність сторін, який зводиться до того, що на сторін покладається обов`язок довести ті обставини на які вони посилаються. Отже, приходжу до висновку про наявність факту бездіяльності, що полягає у не виконанні положень ст. 220 КПК України, а саме не вчинення належних дій стосовно розгляду клопотань. Аналізуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язання розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 від 17.04.2020 року №17/04-1 відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, а відтак скарга підлягає задоволенню частково, вимоги щодо закриття кримінального провадження є безпідставними. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220, 303, 306, 307, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді клопотання задовольнити. Зобов`язати компетентну особу Державного бюро розслідування розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 від 17.04.2020 року №17/04-1, у кримінальному провадженні № 0001053 від 30.11.2013, яке об`єднано з кримінальним провадженням №0017809, яке в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням №0001029 у порядку ст. 220 КПК України, про що повідомити заявника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1