ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1637/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/479/20 Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Московського районного суду м.Харкова від 17 липня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-05.09.2001 року за ч.2 ст.143, ч.2 ст.141, ч.1 ст.142, 42 КК України (ред.. 1960 року) до покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 22.04.2003 року;
-13.10.2004 року за ч.2 ст.186, ст.69, 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 04.01.2006 року;
-23.10.2008 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ст.ст.70,71 КК України до З років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 04.09.2009 року;
-15.11.2013 року за ч.2 ст.185, ст.198, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
-20.12.2013 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, 70 КК України, до покарання у виді 2 років позбавлення волі;
-09.07.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 06.04.2015,-
визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України - 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 05.01.2019 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, разом із малознайомим йому ОСОБА_8 , знаходились біля будинку № 160-Б, по пр-ту Тракторобудівників в м. Харкові де проходили у напрямку будинку № 47-Д по вул. Героїв Праці в м. Харкові, де проживає ОСОБА_8 . В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілого, а саме планшетним комп`ютером «Lenovo ТВЗ-710І», який ОСОБА_8 мав при собі. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, став навпроти ОСОБА_8 та використовуючи фактор несподіванки кулаком правої руки наніс два удари в область носу з ліва та один удар в ділянку нижньої щелепи з ліва, внаслідок яких ОСОБА_8 впав на землю, спричинивши останньому тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/125-С/2019 від 15.01.2019 у вигляді рубця на голові, який явився внаслідок загоєння за-видимим поверхневої забійної рани, виниклою від дії тупого твердого предмету з обмеженої діючою поверхнею. По ступеню тяжкості це - легке тілесне ушкодження, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , а саме планшетним комп`ютером «Lenovo ТВЗ-710І». Після цього ОСОБА_7 відкрито, проти волі ОСОБА_8 дістав з секції сумки потерпілого належний йому планшетний комп`ютер «Lenovo ТВЗ-710І» та ігноруючи усні вимоги потерпілого щодо повернення майна заволодів планшетним комп`ютером «Lenovo ТВЗ-710І», після чого, з місця скоєння злочину втік. Викраденим планшетним комп`ютером потерпілого «Lenovo ТВЗ- 710і», ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, а саме реалізував під заставу до ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» і компанія».
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1500 гривень, яку в ході досудового розслідування відшкодовано власнику, а саме повернуто планшетний комп`ютер «Lenovo ТВЗ-710І».
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону, про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, що потягло неправильне та безпідставне звільнення від відбування покарання, та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. В обґрунтування посилається на те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України не мотивував своє рішення про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням та не в повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується формально посередньо, не одружений.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проте апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, тяжкість вчиненого злочину, особа винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання враховуються судом при призначенні покарання.
Призначаючи вид та розмір покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий; обставини, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття, сприяння суду у встановлені істини по справі, своєчасне відшкодування завданої шкоди; обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому суд першої інстанції зробив висновок про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з застосуванням ст.75 КК України, враховуючи особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, щире каяття у вчиненому.
Тобто суд врахував одні і ті ж самі обставини при призначенні покарання, як для визначення його виду та розміру, так і для вирішення питання про необхідність звільнення від його відбування з випробуванням. Зазначене свідчить про неналежну вмотивованість рішення суду першої інстанції щодо можливості звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення тяжких та середньої тяжкості злочинів, але належних висновків для себе не робить, не бажає становитись на шлях виправлення, і скоює протягом нетривалого часу після звільнення з місць відбування покарань кожний наступний умисний корисливий злочин, що свідчить про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого.
Отже вказані районним судом підстави для застосування щодо обвинуваченого вимог ст.75 КК України, з врахуванням даних про особу обвинуваченого його відношенню до вчиненого кримінального правопорушення, навіть за умови щирого каяття, сприяння суду у встановлені істини по справі, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Тому, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими.
Згідно ч. 1 ст. 420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, не працює, неодружений, характеризується посередньо.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття, сприяння суду у встановлені істини по справі, відшкодування завданої шкоди, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Призначаючи покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання і вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів, покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м.Харкова від 17 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного затримання в порядку виконання вироку.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: