Номер провадження: 11-сс/813/39/20
Номер справи місцевого суду: 501/3938/19 1-кс/501/1123/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

в присутності слідчої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Іллічівського районного суду Одеської області від 09.12.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні №0000918, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Іллічівського районного суду Одеської області від 09.12.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене першим заступником керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.02.2020 року, з визначенням розміру застави у сумі 576 300,00 гривень, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні №0000918, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Слідчий суддя вважав доведеним ризики, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, та не доведений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Іллічівського районного суду Одеської області від 09.12.2019 року, як незаконну, прийняти нову, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: кв. АДРЕСА_2 .

Обґрунтовує вимоги тим, що підозра висунута ОСОБА_8 ґрунтується на припущеннях та суперечливих доказах. Посилається на відсутність будь яких доказів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні сина. Стверджує, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 .

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що в жовтні 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці ОСОБА_8 , який згідно Наказу ДП «Український термінал» №191008-К-2 від 08.10.2019 призначений на посаду експедитора (легкового автотранспорту) відділу експедирування та митного оформлення вантажів та товарів в м. Чорноморськ, керуючись корисливим мотивом, вступив в попередню злочинну змову з невстановленими слідством особами для вчинення незаконного заволодіння транспортними засобами, обравши об`єктом свого злочинного посягання сім автомобілів «Mitsubishi Outlander 2.4 CVT Ultimate», 2019 року випуску, що належать на праві приватної власності ТОВ «ЕМ ЕМ СІ Україна», які в подальшому 02.11.2019 року о 16 годині 22 хвилини, скориставшись своїм службовим становищем, вказавши ОСОБА_10 замовником вантажу на відвантаження, за допомогою невстановленої особи, вивіз з території терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» вказані транспортні засоби, за допомогою водія автовозу ОСОБА_11 , на який були завантажені вказані автомобілі.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортними засобами, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, за допомогою водія ОСОБА_11 , який виїхавши з території терміналу, зупинився за наказом невстановленої особи на проїжджій частині вул. Північній в с. Бурлача Балка м. Чорноморськ Одеської області в сторону м. Одеси, де розвантажили автовіз та перегнали сім автомобілів, кожен вартістю 18 407 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.11.2019 року, становить 456 861, 74 гривень, до невстановленого місця, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинили ТОВ «ЕМ ЕМ СІ Україна» матеріальні збитки на загальну суму 128 849 доларів США, що на момент вчинення кримінального правопорушення за курсом НБУ становить 3 198 032, 18 гривень.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; заслухавши пояснення слідчої, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

І. Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 .
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 15.11.2019 року (а.п. 9);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.11.2019 року, проведений за участю свідка ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_8 як особу, яка розблокувала коробку перемикання передач автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», коли його вивантажували з автовозу 02.11.2019 року біля дороги з правої сторони відносно виїзду з території 5 терміналу порта (а.п. 51-53);

- протоколом допиту представника потерпілої особи ТОВ «ЕМ ЕМ СІ Україна» - ОСОБА_13 від 20.11.2019 року (а.п. 16), яка пояснила, що за результатами проведеної позапланової інвентаризації вантажу 16.11.2019 року на складі №25 вантажного терміналу №5 ДП «МТП «Чорноморськ» підтверджено недостачу семи автомобілів марки «Mitsubishi Outlander Ultimate».

- протоколами допиту свідків ОСОБА_14 від 15.11.2019 року, ОСОБА_12 від 16.11.2019 року, ОСОБА_11 від 21.11.2019 року, ОСОБА_15 від 25.11.2019 року, ОСОБА_16 та ОСОБА_10 від 27.11.2019 року, ОСОБА_17 від 28.11.2019 року.

Зокрема, свідок ОСОБА_14 пояснив, що працюючи на посаді головного державного інспектора ВМР №3 МП «Чорноморський» Одеської митниці ДФС, 02.11.2019 року до нього підійшов співробітник ДП «Український термінал» експедитор ОСОБА_18 , якому він не перевіривши всі копії ордерів, проставив відтиски своєї печатки, та в подальшому 15.11.2019 року йому стало відомо, що на видатковому ордері №359554 містився відтиск його печатки, на підставі чого автомобілі марки «Mitsubishi Outlander» залишили 02.11.2019 року територію порту. Стверджував, що при цьому на вказані автомобілі не була оформлена жодна декларація (а.п. 11-13).

Так, свідок ОСОБА_12 в своїх поясненнях зазначив, що 02.11.2019 року в період часу з 17:30 години по 18:30 години він разом з іншими особами водієм ОСОБА_11 та з чоловіком, який назвався ОСОБА_19 , неподалік від 5 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» біля дороги, напроти АЗС «Сокар» розвантажували сім автомобілів марки «Mitsubishi Outlander», та їм допоміг розблокувати коробку перемикання передач на одному з автомобілів експедитор, що працює в порту (а.п. 14-15).

Свідок ОСОБА_11 , який був водієм автовозу, підтвердив, що 02.11.2019 року завантаживши на автовоз сім автомобілів марки «Mitsubishi Outlander» на території 5 терміналу, розташованого на території порту, виїхавши з якої без перешкод на підставі ордерів, зупинившись біля проїжджої частини неподалік вказаного терміналу, він разом з іншим водієм ОСОБА_20 відвантажували сім автомобілів в присутності чоловіка на ім`я ОСОБА_21 . Після вивантаження автомобілів їх почав переганяти чоловік неслов`янської зовнішності на АЗС «Сокар» (18-19).

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_10 , 02.11.2019 року він, працюючи начальником відділу з експедирування та митного оформлення вантажу та товарів у м. Чорноморськ, 02.11.2019 року не був на роботі та на території 5 терміналу, оформленням документів на зниклі автомобілі міг займатися лише експедитор ОСОБА_8 , оскільки на території порту працює лише два експедитори він та ОСОБА_8 , який 12.11.2019 року звільнився за власним бажанням (а.п. 26-28).

Свідок ОСОБА_17 , яка працює змінним заступником начальника вантажного складу № НОМЕР_1 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» пояснила, що саме експедитор ОСОБА_8 02.11.2019 року приніс їй на склад інструкції на 20 автомобілів для вивезення зі складу, в тому числі й 7 з яких на автомобілі марки «Mitsubishi», а пізніше приніс й видаткові ордери на них, та окрім ОСОБА_8 ніхто в цей день автомобілі не забирав з території порту (а.п. 32-33).

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки провадження не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Таким чином, виходячи з наданих апеляційному суду доказів, які узгоджуються між собою та свідчать про причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому злочину, на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість підозри відносно його підзахисного апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах провадження даними, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заявлених у клопотанні слідчого.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

Приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного, з матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином України, має постійне місце реєстрації та проживання в Одеській області, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не судимий, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність стороною обвинувачення ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки сама по собі тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочині, не може підтверджувати існування такого ризику.

Також стороною обвинувачення під час апеляційного розгляду не надано жодних доказів на підтвердження будь яких спроб чи реального наміру обвинуваченого ухилитися від органу досудового розслідування або суду.

Разом з тим, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду доведено наявність існування ризику можливого впливу на свідків, які на даний час допитуються та активно сприяють встановленню всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з чим підозрюваний може здійснити спроби вплинути на таких свідків, з метою зміни ними своїх показань для перешкоджання встановлення істини у даному кримінальному провадженні.

Крім того, підтвердженням існування ризику знищення, сховання або спотворення речей (у даному випадку сімох автомобілів), які мають істотне значення для встановлення обставин скоєння кримінального правопорушення, та які є предметом інкримінованого ОСОБА_8 злочину, є те, що місцезнаходження вищевказаних автомобілів на теперішній час органу досудового розслідування невідоме, враховуючи, що інші особи, які причетні до вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, органом досудового розслідування досі не встановлені.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність визначеного підозрюваному розміру застави.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, ОСОБА_8 визначено заставу у розмірі, передбаченому межами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 576 300,00 гривень, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, обставин кримінального правопорушення, вчинення його за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, розміру матеріальної шкоди, завданої потерпілій особі злочинними діями на загальну суму 3198032,18 гривень, матеріального та сімейного стану підозрюваного, наявності на даній стадії обґрунтованої підозри та доведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений слідчим суддею підозрюваному розмір застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є помірним та таким, що здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у даному кримінальному провадженні.

ІV. Щодо доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність неможливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги, наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а також існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість та обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, скоєний за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій особі в особливо великому розмірі, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному випадку є виправданим, а застосуванням більш м`якого запобіжного заходу не спроможні запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, в ухвалі слідчого судді визначено розмір застави, який є альтернативним запобіжним заходом триманню під вартою.

Висновки апеляційного суду.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого в повній мірі дотримано вимоги кримінального процесуального та міжнародного законодавства, а також враховано дані, наявні в матеріалах провадження, в зв`язку з чим колегія суддів вважає, що застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є виправданим, відповідає обставинам кримінального правопорушення, наявності існування на даній стадії обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 та доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти наявним ризикам у даному кримінальному провадженні.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського районного суду Одеської області від 09.12.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні №0000918, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2019 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4