Дата документу 27.02.2020 Справа № 317/3862/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/3862/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/575/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленківська виправна колонія (№99)».

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 січня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч.3 ст.107, ст.108 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була позитивною та активною.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнити останнього умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що засуджений не працює на підприємстві у зв`язку із відсутністю робочих місць, що не є провиною засудженого. Дані адміністрації про конфліктність особи засудженого суд першої інстанції взяв з загальної характеристики, але судом не враховано, що засуджений надто емоційна людина, оскільки в його родині всі емоційні, але добрі люди. Те, що засуджений не має достатніх навичок для самообслуговування, свідчить про його нелегке життя, але як зазначено в характеристиці, він намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, самостійно виконувати роботи із самообслуговування.

Згідно з ухвалою суду, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення. Клопотання вмотивоване тим, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 07 серпня 2016 року, працює днювальним в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», за виконання покладених на нього обов`язків має 2 заохочення, чим довів своє виправлення.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання, надав пояснення, аналогічні тим, що містяться у клопотанні.
У судовому засіданні захисник засудженого - адвокат ОСОБА_8 , підтримав клопотання, зазначив, що засуджений став на шлях виправлення, працює днювальним, має два заохочення.
Представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання з огляду на нестабільну поведінку засудженого. Послався на посередню характеристику засудженого, наявність 14 стягнень.
Прокурор ОСОБА_10 висловив думку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.
При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 13 травня 2016 року, яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.ч.1,4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, до 5 років позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_6 раніше судимий, скоїв злочини як до, так і після постановлення попереднього вироку Приазовського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2015 року, тобто під час іспитового строку.
Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав. Заохочень та стягнень не мав.

З 07 серпня 2016 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», допустив десять порушень режиму відбування покарання, які виразились у нетактовній поведінці, порушенні форми одягу, порушенні розпорядку дня, зберіганні заборонених предметів, порушенні локалізації, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки має два заохочення правами начальника установи.

На виробництві установи не працевлаштований, виконує обов`язки днювального відділення.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки з засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою отримати поблажливість.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування посередньо, хоча має достатній рівень необхідних навичок. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться позитивно. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисної активності в організації їх роботи. У скоєному злочині вину визнає повністю. За вироком суду має позов на суму 2229,96 грн, але виконавчі листи до бухгалтерії установи не надходили.

15 березня 2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.100,101 КВК України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення.
18 січня 2019 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в ДУ «Біленківська виправна колонія (№99)» на виробництві установи працевлаштований не був, незважаючи на те, що праця засудженого і сумлінне ставлення до неї, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, є обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе, як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.
Крім того, доводи захисника засудженого про те, що засуджений працює днювальним, тощо, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, зокрема, виконання обов`язків днювального не є суспільно корисною працею, що, в розумінні положень КВК України, є основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених.
Доводи захисника про те, що засуджений ОСОБА_6 не працює з причини відсутності вільних місць на виробництві, об`єктивно нічим не підтверджені.
З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_11 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 січня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4