Справа №517/613/19
Провадження № 1-кп/498/20/20
УХВАЛА
31 січня 2020 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Михайлівка Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000961, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:
27 грудня 2019 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області від Одеського апеляційного суду, після визначення підсудності, надійшов обвинувальний акт з додатками, складений та затверджений 19 листопада 2020 року прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000961 від 18.07.2017 року, відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.368 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України та підстав для його повернення, в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України, не вбачає.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України. Дане клопотання адвокат ОСОБА_5 мотивував тим, що на титульній сторінці обвинувального акту, який було ними отримано, зазначено ч.2 ст.364 КК України, в той час як в повідомленні про нову підозру від 13.08.2019 року його підзахисний підозрювався лише у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.368 КК України. Так і зазначив на невідповідність вказаних кваліфікуючих ознак злочинів, передбачених ч.3 ст.368 КК України, в тому ж повідомленні про підозру та в обвинувальному акті.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 ,також вважають за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт у зв`язку з його невідповідністю п.5 ч.2 ст.291 КПК України. Так у підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 зазначив, що під загрозою майбутнього скасування як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду, оскільки, різноманітні суттєві помилки, зокрема, зазначення ч.2 ст.364 КК України в отриманими ними обвинувальному акті, може виправити лише прокурор. Окремо наголошував на невідповідності кваліфікуючих ознак у врученому повідомленні про підозру від 13.08.2019 року його підзахисному ОСОБА_6 та зазначених в обвинувальному акті. Крім того, зазначив, що дії його підзахисного ОСОБА_6 по епізоду від 16.06.2019 року взагалі прокурором ніяк не кваліфіковані. Таким чином, вважає, що кримінальне провадження неможливо призначити до розгляду, так як суттєві протиріччя в ньому не відповідають приписам ст.291 КПК України.
Розглянувши обвинувальний акт та додані до нього додатки, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Так згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.
Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Надаючи оцінку доводам захисників щодо зазначення на титульній сторінці обвинувальних актів, які були ними отримані, «ч.2 ст.364 КК України» суд вважає, що вищенаведені доводи не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки розцінюються судом як технічна помилка. В той же час, посилання захисників на недоліки обвинувального акту стосовно відсутності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 по епізоду від 16.06.2019 року є слушним, виходячи з наступного.

Суд зауважує, що при подальшому аналізі суд не вдається до перевірки правильності кваліфікації діянь ОСОБА_4 , ОСОБА_6 чи доведеності їх вчинення, а обмежується виключно перевіркою змісту обвинувального акту на відповідність вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

За наданим суду обвинувальним актом діяння, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , кваліфіковані за ч.3 ст. 368 КК України (два епізоди 01 червня 2019 року та 16 червня 2019 року).

Так, на 13-му аркуші, після викладення формулювання обвинувачення ОСОБА_6 по епізоду від 16.06.2019 року, його дії прокурором взагалі не кваліфіковані. В той же час, як далі за текстом зазначено, що «за сукупністю скоєного ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.368 КК України».
Суд вважає, що у такому разі неконкретне обвинувачення може бути визнано таким, що порушує право на захист обвинуваченого, оскільки обвинуваченому не зрозуміло, від якого обвинувачення він повиннен захищатися в суді.
Відповідно до ч. 3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З урахуванням того, що за правилами ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду вказаного обвинувального акту, оскільки в ньому відсутня правова кваліфікація з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність дій обвинуваченого ОСОБА_6 по епізоду від 16.06.2019 року.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Таке право гарантується п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого (підозрюваного). Недотримання цих принципів є неприпустимим.
Натомість, як вбачається з обвинувального акту прокурор не дотримався вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Крім того, у підготовчому судовому засіданні захисники наголошували, що кваліфікація дій обвинувачених, зазначена в обвинувальному акті, протирічить врученим їх підзахисним повідомленням про підозру від 13.08.2019 року, а саме: по епізоду від 01.06.2019 року в обвинувальному акті присутня кваліфікуюча ознака «поєднання з вимаганням неправомірної вигоди», в той же час відсутня «вчинення за попередньою змовою групою осіб (арк.9,11). При кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_4 по епізоду від 16.06.2019 року відсутня кваліфікуюча ознака, - «вчинене повторно» (арк.11). Тому при приведенні обвинувального акту у відповідність до вимог ст.291 КК України, потрібно перевірити вищезазначені доводи захисників.
До того ж, суд звертає увагу прокурора, що відповідно до паспорту громадянина України обвинувачений має прізвище « ОСОБА_9 », в той час як по тексту обвинувального акту він зазначений як « ОСОБА_9 », так і «Гробовий». Так і реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000961 від 18.07.2017 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який доданий до обвинувального акту містить помилкове посилання на ч.2 ст.364 КК України.
Наведений істотний недолік обвинувального акту, а саме відсутність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 по епізоду від 16.06.2019 року, перешкоджає призначенню судового розгляду на підставі такого обвинувального акту, оскільки незрозумілість обвинувачення перешкоджає суду визначити межі судового розгляду (ст. 337 КПК України), а обвинуваченому реалізувати своє право на захист (п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України).
Суд враховує, що прокурор під час судового розгляду в порядку ст. 338 КПК України має право змінити обвинувачення. Разом з тим, підставою для зміни прокурором обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України є встановлення нових фактичних обставин, тоді як законодавець визначив обов`язком суду перевірку форми та змісту обвинувального акту на відповідність вимогам КПК України саме на стадії підготовчого судового засідання, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду
З огляду на викладене, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, може призвести до порушення прав ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на справедливий суд, гарантованого ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому клопотання захисників підлягає задоволенню, а обвинувальний акт - поверненню прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.
Керуючись ст.ст.91, 109, 291, п.3 ч.3 ст.314, 376, 395 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000961, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.368 КК України, повернути прокурору Одеської області для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Ухвала підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1