ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/719/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №641/5916/19
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, до засудження не працюючої, фактично проживаючої до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 14.09.2012 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.190 КК України на 120 годин громадських робіт. Звільнення після відбування покарання;

- 04.12.2013 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Звільнення від відбування покарання по закінченню іспитового строку;

- 12.10.2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 14.12.2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосування ст.71 КК України, на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 23.01.2017 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, із застосування ст.71 КК України, на 4 роки позбавлення волі. 27.04.2017 року вироком Апеляційного суду Чернігівської області вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.01.2017 року скасовано та ОСОБА_7 призначено покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, із застосування ч.4 ст.70 КК України, 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 24.01.2017 року по 27.04.2017 року включно.

початок строку - 24 січня 2017 року, кінець строку 20 жовтня 2020 року.

про умовно-дострокове звільнення.

Суд мотивував своє рішення тим, що враховуючи тяжкість та характер злочину, який обвинувачена вчинила злочин під час іспитового строку, строк невідбутого покарання, тому засуджена не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для її умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженої на даний час.

В апеляційній скарзі засуджена посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку засудженої висновок суду про те, що вона не довела свого виправлення оскільки у неї немає заохочень - не відповідає дійсності, так як у неї також нема стягнень, а має позитивні характеристики від установи виконання покарань. Указала, що посилання суду на невідбутий строк покарання є безпідставним, оскільки він не має значення у розумінні ст.81 КК України. Наголосила, що її клопотання в судовому засіданні розглядав інший суддя, а не суддя ОСОБА_1 за підписом якої постановлено ухвалу. Просить ухвалу суду скасувати та застосувати вимоги ст.81 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженої, яка підтримала свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду подання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , її поведінку, ставлення до праці та її відношення до вчиненого злочину.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджена ОСОБА_7 раніше п`ять разів судима, неодноразово звільнялася від відбування покарання з випробуванням, однак під час випробувального терміну призначеного за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.10.2016 року, вчинила новий, передбачений ч.2 ст.185 КК України, злочин за який її було засуджено вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.12.2016 року.

Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 у період перебування у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», стягнень та заохочень не мала та до праці не залучалась.

З 08.06.2017 року відбуває покарання в Державній установі «Качанівська виправна колонія №54»

Згідно характеристики від 07.08.2019 року засуджена за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, працевлаштована швачкою, до праці ставиться задовільно, намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», «Фізкультура і спорт», «Правова освіта», «Духовне відродження», однак активності у реалізації програм не проявляє.

Рішеннями комісії Державної установи «Качанівська виправна колонія №54» від 08.11.2017 року, 21.02.2018 року, 24.10.2018 року ОСОБА_7 було відмовлено в зміні умов тримання під вартою, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженої за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці за 2019 рік, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довела свого виправлення.

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив про те, що дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженої, а тому формальний факт відсутності у останньої стягнень, не можна вважати сумлінною поведінкою.

Доводи засудженої про те, що розгляд її клопотання відбувався іншим суддею, а не суддею ОСОБА_1 , є безпідставним, оскільки відповідно до матеріалів провадження, а саме журналу судового засідання від 23 жовтня 2019 року розгляд її клопотання проводився за участю головуючого судді ОСОБА_1 .

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки жодних підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги засудженої, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: