Справа №345/4128/17
Провадження № 1-кп/345/23/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.
У зв`язку із закінченням 14.01.2020 р. терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, раніше обраного обвинуваченому, прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, оскільки раніше встановлені ризики залишилися незмінними.
Обвинувачений та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання прокурора. Просять врахувати, що справа тривалий час перебуває на розгляді, обвинувачений невиправдано тривалий час перебуває під вартою. Просять врахувати, що обвинувачений позитивно характеризується, має постійне місце проживання і обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.
Суд звертає увагу, що 05.10.2017 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який впродовж розгляду справи і до цього часу продовжувався. Тобто обвинувачений безперервно знаходиться під вартою досить тривалий період часу, а саме понад 2 роки.
При вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу суд враховує засади верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Розглядаючи питання про продовження строків тримання під вартою суд повинен з`ясувати конкретні причинили тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід. У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Так, у рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява №42310/04), суд зазначив, що зі спливом певного часу обґрунтована підозра у вчиненні злочину перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи, а утримання під вартою протягом тривалого часу не відповідає принципові захисту від свавілля, встановленому п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а сама тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою. У випадку, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства та суду можна запобігти за допомогою застави чи іншого запобіжного заходу, обвинуваченого має бути звільнено з-під варти.
У справі «Гавули проти України» Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності ...вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».
У зв`язку з викладеним, враховуючи норми національного та міжнародного права, беручи до уваги тривалий час перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою у цьому кримінальному провадженні без остаточного рішення, судове провадження невиправдано затягується внаслідок необґрунтовано тривалого погодження зміни обвинувачення, суд дійшов висновку про недоцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, у зв`язку з чим відносно нього слід змінити запобіжний захід на інший, більш м`який.
Суд приймає до уваги існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно якого обвинувачений, зважаючи на тяжкість покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків те, що, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Проте вказаним ризикам можливо запобігти, шляхом заборони обвинуваченому залишати житло та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ за місцем його проживання.
У відповідності до положень ст. 178 КПК України, суд враховує дані про особу обвинуваченого та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Однак, при цьому слід врахувати, що у ході судового розгляду кримінального провадження прокурор дійшов переконання про необхідність зміни обвинувачення ОСОБА_4 та повідомив, що у порядку ст. 341 КПК України ним передано відповідні процесуальні документи керівнику органу прокуратури на погодження зміни даного обвинувачення.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відносно ОСОБА_4 достатнім та необхідним для забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання згаданих ризиків, буде застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, на даний час не може запобігти доведеним під час розгляду вищезазначеним ризикам.
Згідно ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 314-316, 331 КПК України,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу - задоволити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити без дозволу суду цілодобово залишати житло по місцю його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до суду за кожною вимогою.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 здати на зберігання до управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області паспорти (якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали з 10.01.2020 року до 09.03.2020 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвала підлягає негайному виконанню Калуським ВП ГУНП в Івано-Франківській області.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.
Головуючий суддя

Судді