Провадження № 11-кп/4808/56/20
Категорія ч.2 ст.15 ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

неповнолітнього ОСОБА_8

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника неповнолітнього ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року, якою до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 9 класу Івано-Франківської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №25, раніше не судимого,

вчинившого суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи виховного характеру, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та застосовано до неповнолітнього ОСОБА_8 , примусові заходи виховного характеру, передбачені п.5 ч.1 ст.105 КК України, - направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не може перевищувати трьох років, зокрема до досягнення ОСОБА_8 18 років, а в разі необхідності завершення навчального року або професійної підготовки, до досягнення ОСОБА_8 віку, який не може перевищувати 19 років.

Цивільний позов законного представника потерпілого задоволено частково. Стягнуто з законного представника ОСОБА_10 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_13 - 34557 (тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 15 коп. спричиненої злочином моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з законного представника ОСОБА_10 в користь держави 1088 грн. 02 коп. за проведення судових експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Від Івано-Франківської місцевої прокуратури до суду надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у зв`язку з вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України, зокрема, закінченому замаху на вбивство, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті малолітньої дитини.

В клопотанні зазначено, що суспільно небезпечне діяння неповнолітнім скоєно за наступних обставин. Зокрема, 06.06.2017 року близько 13-00 год. ОСОБА_8 зустрів поряд із своїм будинком за адресою АДРЕСА_2 малолітнього потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та розпочав розмову з останнім. Під час розмови ОСОБА_8 будучи старшим, застосовуючи психологічний тиск та фізичний вплив завів ОСОБА_14 до своєї квартири, яка знаходиться на 4 поверсі вищевказаного будинку. Перебуваючи у приміщенні квартири ОСОБА_8 застосовував психологічний тиск та змушував малолітнього ОСОБА_14 зістрибнути із балкону, однак останній відмовлявся. Оскільки ОСОБА_14 відмовлявся вистрибувати із балкону, у ОСОБА_8 , який не досяг віку кримінальної відповідальності виник умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_14 . Для реалізації свого умислу ОСОБА_8 , залишивши ОСОБА_14 на балконі своєї квартири, вийшов до приміщення кухні, де взявши кухонний ніж повернувся до потерпілого. Будучи на балконі ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та умисно бажаючи настання смерті ОСОБА_14 завдав останньому два цілеспрямованих удари ножем в область тіла при цьому продовжував схиляти ОСОБА_14 вистрибнути із балкону. ОСОБА_14 намагаючись уникнути смерті вибіг із балкону, однак ОСОБА_8 наздогнав його та завдав один удар ногою в область обличчя після чого ОСОБА_14 повернувся на балкон. Перебуваючи на балконі ОСОБА_8 продовжував реалізовувати свій умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 , завдавши йому ще один удар ножем по тілу та один удар в область голови. ОСОБА_8 після спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_14 вийшов із балкону та направився па кухню. В цей час ОСОБА_14 з метою врятування свого життя, будучи у переляканому стані, переліз через балконне перило та присів на металевий виступ, при цьому руками тримався за перило тим самим намагаючись сховатись від ОСОБА_8 . Надалі ОСОБА_8 повернувшись до балкону побачив руки ОСОБА_14 та продовжуючи реалізовувати свій умисел на позбавлення життя останнього, умисно розігнув йому пальці та штовхнув потерпілого, в наслідок чого малолітній ОСОБА_14 впав із четвертого поверху житлового будинку. Тим самим ОСОБА_8 вчинив всі дії, які вважав за необхідне, однак суспільно небезпечне діяння не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , оскільки потерпілий був вчасно госпіталізований в Івано-Франківську ОДКЛ., де йому було своєчасно надано медичну допомогу. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 малолітній ОСОБА_14 згідно висновку експерта № 415 від 29.08.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани в підлопатковій ділянці справа, по лопатковій лінії, яка супроводжувалась правобічним пневмогемотораксом і потребувала невідкладної операції - дренування плевральної порожнини за Бюлау та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; закритий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення; рани в тім`яній ділянці, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я; садна в ділянці обличчя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник особи, відносно якої застосовано примусові заходи виховного характеру, ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 просить ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову ухвалу щодо застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_8 .

Зокрема вважає, що до ОСОБА_8 необхідно застосувати більш м`який виховний захід передачу неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, оскільки застосований виховний захід є явно несправедливим внаслідок суворості. Вказує, що не були належним чином з`ясовані дані про особу неповнолітнього, а висновки, що викладені в ухвалі не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, покази свідків описані вибірково з явним обвинувальним ухилом.

Звертає увагу на п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», за змістом якого до спеціальних навчально-виховних установ відповідно до п.5 ч.2 ст.105 КК України направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань.

При цьому, захисник вказує, що згідно показань свідка ОСОБА_15 заступника директора з навчально-виховної роботи школи №19, де у 2017 році навчався ОСОБА_8 , опікун ОСОБА_10 може впливати та впливає на поведінку сина. Також цей свідок вказала, що з школи №25, куди був переведений батьками ОСОБА_8 , маються хороші відгуки про неповнолітнього. Аналогічні покази надали ОСОБА_16 начальник відділу опіки та піклування служби у справах дітей ВК Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_17 класний керівник ОСОБА_8 . Крім того, дідусь ОСОБА_8 ОСОБА_10 зазначив, що дитина змінилась в кращу сторону з часу вчиненого ним. Вказані свідчення підтверджуються характеристиками зі школи №25 від 29.05.2019 року та настоятеля собору УПЦ від 15.09.2019 року.

За вказаних обставин, захисник вважає, що ОСОБА_8 на даний час не є таким, що не підлягає виховному впливу, а тому може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

Крім того, захисник стверджує, що дані про стан здоров`я ОСОБА_8 взагалі не були предметом дослідження. Разом з тим, в матеріалах провадження є ряд документів, що містять відомості про наявність захворювань у ОСОБА_8 , проте судово-медична експертиза не була проведена.

Також сторона захисту вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог п.12 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України, не вказав тип установи, в яку необхідно направити неповнолітнього ОСОБА_8 , що вказує на незаконність ухвали та унеможливлює її виконання.

Захисник звертає увагу на те, що передумовою вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 був систематичний боулінг зі сторони однолітків та вчителів у навчальному закладі, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та копією висновку обстеження на комп`ютерному поліграфічному пристрої. Зокрема, його ображали через відмінну від інших дітей зовнішність.

Вказує, що суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_8 було вчинено вперше, жодних інцидентів за його участі з тих пір не виникало. Дитина виховується у дружній сім`ї, яка має постійне місце проживання, роботу, навчається в учбовому закладі, позитивно характеризується за місцем навчання, веде активний, в тому числі, духовний спосіб життя, знаходиться під контролем матері, яка займається його вихованням. У дитини дружні родинні відносини із старшою сестрою, яка також виховується в сім`ї тривалий час та має позитивний вплив на брата.

Прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 просить ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18.11.2019 року скасувати в частині застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, передбачених п.5 ч.1 ст.105 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Постановити нову ухвалу, згідно якої направити неповнолітнього ОСОБА_8 до спеціальної навчально-виховної установи професійного училища соціальної реабілітації строком на 2 роки.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог п.5 ч.2 ст.105 КК України та роз`яснень, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15.05.2006 року, в резолютивній частині ухвали не вказав конкретний строк тримання неповнолітнього ОСОБА_8 в спеціальній навчально-виховній установі для дітей, але до досягнення ним 18 років, а в разі необхідності завершення навчального року або професійної підготовки, до досягнення ОСОБА_8 віку, який не може перевищувати 19 років. Прокурор вважає, що таке формулювання судом строку тримання неповнолітнього не тільки не відповідає вимогам закону, а й дозволяє вільне трактування такого строку учасниками процесу. Крім того, судом в ухвалі не зазначено тип установи (загальноосвітня школа чи професійне училище соціальної реабілітації). Також, прокурор звертає увагу на те, що суд в резолютивній частині ухвали зазначив, що до ОСОБА_8 застосовуються примусові заходи виховного характеру, передбачені п.5 ч.1 ст.105 КК України, натомість примусові заходи виховного характеру передбачені ч.2 ст.105 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- неповнолітній ОСОБА_8 , його законний представник ОСОБА_10 та захисник неповнолітнього адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити;

- прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника неповнолітнього;

- представник органу опіки та піклування ОСОБА_11 підтримала доводи апеляційної скарги захисника та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_14 та його законний представник ОСОБА_13 , представник адвокат ОСОБА_21 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, проте подали заяви про розгляд апеляційного провадження без їх участі; вважають ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18.11.2019 року законною, просять апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого суспільно-небезпечного діяння, які в апеляційних скаргах не заперечуються.

Водночас, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 вказує, що застосований судом примусовий захід виховного характеру є явно несправедливим внаслідок суворості

Відповідно до вимог ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» за № 2 від 15.05.2006 року зазначено, що до спеціальних навчально-виховних установ відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Докладний перелік останніх наведено у п. 11 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України від 05 травня 1997 р. N 137/131 (далі - Інструкція). Необхідно також ураховувати застереження щодо протипоказань для направлення неповнолітніх до зазначених установ, які містяться у пунктах 12, 14 Інструкції.

Крім того, відповідно до п.2 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я і Міністерства освіти України від 5 травня1997 року № 137/131 до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляються неповнолітні віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації віком від 14 років, з нормальним інтелектом і здоров`ям. Медичний огляд неповнолітніх для визначення можливості його утримання у загальноосвітніх школах та професійних училищах соціальної реабілітації проводиться до розгляду справ у судових органах на підставі запитів однієї з таких інстанцій: суду, слідчого, прокурора або інших уповноважених осіб органів внутрішніх справ.

Проте, ні орган досудового розслідування, ні суд першої інстанції, застосувавши до ОСОБА_8 запропонований слідчим вид примусового заходу виховного характеру, не з`ясували питання про можливість його перебування в такій установі за станом здоров`я.

При цьому, з наявної в матеріалах кримінального провадження копії висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток ОСОБА_8 від 13.09.2016 року, під час медичного обстеження у неповнолітнього встановлено ряд захворювань (т.2 а.п.11). Однак, вказаний висновок залишився поза увагою як органу досудового розслідування, так і суду першої інстанції, оскільки не перевірено чи зазначені захворювання не належать до переліку захворювань в п.п. 11, 12, 14 Інструкції, наявність яких протипоказана для направлення неповнолітнього до школи соціальної реабілітації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказаний висновок було складено 13.09.2016 року поза межами кримінального провадження, задовго до вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України.

Відсутність результатів медичного огляду не дозволяють суду прийти до висновку, що неповнолітній ОСОБА_8 за станом свого здоров`я може бути направлений до професійного училища соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання.

Таким чином, направляючи неповнолітнього ОСОБА_8 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, суд в достатній мірі не переконався, чи дійсно останній не піддається виховному впливу та не може бути виправленим шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що над ОСОБА_8 встановлено опіку, призначено опікунами ОСОБА_10 та ОСОБА_22 . В даній сім`ї встановлено опікунство ще над однією дитиною ОСОБА_23 , 2002 р.н.

Під час апеляційного розгляду представник органу опіки та піклування ОСОБА_11 зазначила, що після вчиненого діяння ОСОБА_8 , орган опіки та піклування здійснює контроль за поведінкою останнього. З часу вчиненого минуло більше 2 років і поведінка ОСОБА_8 , який будучи на час вчиненого діяння в перехідному віці, коли відбуваються кардинальні фізіологічні, психологічні та емоційні зміни, кардинально змінилася в кращу сторону. Також ствердила, що сім`я, в якій виховується ОСОБА_8 , а зокрема його опікун ОСОБА_10 , мають позитивний виховний вплив на поведінку неповнолітнього.

Вказане підтверджується і наявними в матеріалах провадження позитивними характеристиками на ОСОБА_8 настоятеля собору УПЦ «Святої тройці» м. Івано-Франківськ (т.2 а.п.176), директора ЗОШ №25 м. Івано-Франківська (т.2 а.п.178).

Відповідно до долученої під час апеляційного розгляду характеристики директора та класного керівника Вищого художнього професійного училища № 3 м. Івано-Франківська, ОСОБА_8 емоційний, товариський, не конфліктує з одногрупниками.

Крім того, відповідно до Закону України від 24 січня 1995 р. N 20/95-ВР «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні установи для неповнолітніх» (з наступними змінами) до спеціальних навчально-виховних установ належать загальноосвітні школи соціальної реабілітації та професійні училища соціальної реабілітації. Мережа цих установ затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 1993 р. N 859 (з наступними змінами) «Про організацію діяльності спеціальних закладів освіти для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання». Зокрема, згідно вказаної мережі на даний час працюють тільки Комишуваська школа соціальної реабілітації у смт. Комишуваха Оріхівського р-ну Запорізької області та Макіївське професійне училище соціальної реабілітації у м. Макіївка Донецької області.

Колегія суддів, вважає, що направлення ОСОБА_8 до однієї із вказаних навчально-виховних установ, що знаходяться на значній віддаленості від місця проживання неповнолітнього та його опікуна ОСОБА_10 , буде мати негативний вплив на його соціальні зв`язки та відносини у сім`ї, не відповідає інтересам неповнолітнього і не забезпечить належні умови для його виправлення та виховання.

Тому висновки суду про неможливість виправлення неповнолітнього ОСОБА_8 без поміщення до спеціальної навчально-виховної установи є передчасними та не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції в частині застосування щодо ОСОБА_8 примусового заходу виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення слід змінити, а саме застосувати щодо ОСОБА_8 інший більш м`який примусовий захід виховного характеру, передбачений ч.2 ст.105 КК України.

Під час апеляційного розгляду при з`ясуванні питання щодо можливості передачі ОСОБА_8 під нагляд ОСОБА_10 встановлено, що вона здатна контролювати його поведінку стосовно його навчання в училищі, дома, встановити належний контроль за ним, має реальну можливість позитивно впливати на сина, посилити виховний вплив на нього.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції не забезпечив розгляд кримінального провадження у розумні строки, у зв`язку з чим з часу вчинення неповнолітнім суспільно небезпечного діяння, пройшов доволі тривалий строк.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 визнав вину у скоєному, щиро розкаявся та усвідомив факт вчинення цього діяння та на момент його вчинення не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, приймаючи до уваги, що з часу вчинення суспільно небезпечного діяння пройшов доволі тривалий строк протягом якого неповнолітній демонстрував намагання стати на шлях виправлення і позитивно характеризується по місцю навчання, колегія суддів вважає за необхідне застосувати стосовно нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього до досягнення повноліття під нагляд ОСОБА_10 .

Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.2 ст. 411КПК України вирок чи ухвала підлягають зміні чи скасуванню лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на винуватість чи невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Зважаючи на викладене, апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність щодо не визначення типу спеціальної навчально-виховної установи та конкретного строку тримання неповнолітнього ОСОБА_8 в цій установі, є необґрунтованими.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення та задовольнити апеляційну скаргу захисника, а ухвалу суду змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 498 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника неповнолітнього ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 змінити в частині виду примусового заходу виховного характеру.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2 ст.105 КК України у виді передачі неповнолітнього до досягнення повноліття під нагляд ОСОБА_10 .

В решті ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5