Ухвала
іменем України
06 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 206/6028/18
провадження № 51-6017 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року.
Оскаржені судові рішення
1. Зазначеним вироком, зміненим апеляційним судом
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Катеринівка, Покровського району Дніпропетровської області та жительки АДРЕСА_1 ,
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17.000 грн; частиною 4 статті 358 КК у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі частини 1 статті 70 КК, шляхом поглинання меш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у вигляді штрафу у дохід держави, у розмірі 1.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17.000 грн.
2. Суд визнав доведеним, що ОСОБА_5 29 березня 2019 року разом із Тамрою ОСОБА_6 подали заяву про реєстрацію шлюбу до Самарського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі ВРАЦС), яку було призначено на 30 квітня 2019 року. Оскільки їм необхідно було одружитись у скорочений термін, у ОСОБА_5 виник злочинний намір, направлений на підроблення офіційного документу з метою скорочення терміну оформлення шлюбу, а саме довідки про вагітність, яка видається медичним закладом. 30 березня 2019 року ОСОБА_5 подала до ВРАЦС завідомо підроблений медичний висновок № 46/16 виданий КЗ «Дніпропетровське 12 ТМО» про вагітність та використала його для прискорення реєстрації шлюбу, який було зареєстровано 30 березня 2019 року.
3. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 змінено. На підставі частини 5 статті 74, пункту 2 частини 1 статті 49 КК ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі
4. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На його думку, на стадії досудового розслідування при виділенні матеріалів з кримінального провадженння порушено норми статі 217 КПК.
5. Захисник зазначає, що постанова прокурора від 30 жовтня 2018 року про виділення матеріалів досудового розслідування не містить переліку виділених документів, а тому ця обставина позбавила сторону захисту можливість встановити джерело їх походження та дати їм оцінку на предмет належності та допустимості.
6. Також сторона захисту вважає, що висновок експерта від 26 жовтня 2018 року № 28/1.1/683 є недопустимим доказом через відсутність законних підстав його отримання.
7. Крім того, у порушення вимог статей 36, 37 КПК матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 не містять процесуального документу, яким підтверджується повноваження прокурора ОСОБА_7 , а відтак виділення матеріалів досудового розслідування здійснено прокурором за відсутності на те повноважень. Також, матеріали кримінального провадження не містять підтверджувального процесуального рішення на повноваження прокурора здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .
8. Водночас, захисник звертає увагу Суду на порушення права ОСОБА_5 на захист, оскільки, на думку сторони захисту, суд першої інстанції незаконно відмовив їй у задоволенні клопотання про відмову від захисника, призначеного судом відповідно до Закону України № 3460-VI від 02 червня 2011 року «Про безоплатну правову допомогу» та його заміну.
9. На думку захисника, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні його апеляційної скарги даним обставинам належної оцінки не надав, чим порушив приписи статі 370 КПК.
Оцінка Суду
10. Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
11. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього ж Кодексу.
12. Ускарзі захисник наводить доводи, що за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду у вироку фактичним обставинам справи, що на його думку, призвело до прийняття незаконного рішення.
13. Відповідно до частини 1 статті 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
14. Разом із тим, правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом. Апеляційний суд надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги, які, по суті, аналогічні доводам касаційної скарги. Касаційна скарга не містить доводів, які б ставили під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо обставин справи.
15. У частині 1 статті 91 КПК наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
16. Згідно з положеннями статті 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
17. Як убачається з наданих судових рішень, під час вивчення матеріалів кримінального провадження судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
18. Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, відповідно до яких суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції не знайшов.
19. Посилання захисника на те, що процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0001149 від 30 жовтня 2018 року проведені до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), а тому є недопустимими і не можуть бути використані як докази, є необґрунтованими, оскільки вони були проведені в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000911 від 29 серпня 2019 року, з якого постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 матеріали досудового розслідування були виділені та долучені до матеріалів кримінального провадження № 0001149.
20. Посилання захисника на незаконність й невідповідність вимогам частини 3 статті 217 КПК дій прокурора по виділенню матеріалів з кримінального провадження № 0000911 від 29 серпня 2018року і їх долучення до кримінального провадження № 0001149 від 30 жовтня 2018року за частиною 4 статті 358 КК щодо ОСОБА_5 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до частини 3 статті 217 КПК у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Крім того, відповідно до частини 6 статті 217 КПК рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування не може бути оскаржене.
21. Неспроможними колегія суддів також вважає і доводи захисника про те, що постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 30 жовтня 2018 року прийнята неуповноваженою особою, оскільки, з наданої ухвали убачається, що повноваження прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001149 від 30 жовтня 2018 року підтверджується постановою заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 про призначення групи прокурорів, а у кримінальному провадженні № 0000911 від 29 серпня 2018 року витягом з ЄРДР.
22. Крім того, Суд звертає увагу захисника на те, що висновок експерта від 26 жовтня 2018 року № 28/1.1/683 судами визнано допустимим доказом, оскільки відбулося некоректне зазначення в даті медичного висновку № 46/16 місяця (замість 29.03.2016 29.06.2016), що в свою чергу призвело до неправильного зазначення оперуповноваженим ОСОБА_9 дати вказаного документу у описі. У касаційній скарзі не зазначено, яким чином технічна помилка у написанні дати документу на стадії досудового розслідування могла перешкодити чи перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
23. Доводи захисника про порушення права засудженої на захист, як на підставу для скасування судових рішень відповідно до пункту 4 частини 2 статті 412 КПК не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції, з наданням вичерпних відповідей, дослідив її клопотання про відмову від захисника за призначенням та встановив, що захист здійснювався кваліфіковано, з дотриманням усіх вимог закону.
24. Апеляційний суд, обґрунтовуючи в ухвалі свою позицію, послався на конкретні докази, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності фактичних обставин справи. Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована і відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
25. Щодо посилання у касаційній скарзі на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 754/7062/15-к, то Суд наголошує, що виходячи із викладеного у пункті № 20, ця позиція не може бути застосована у даній справі.
26. Переконливих аргументів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 , як про це йдеться в касаційній скарзі захисника, не вбачається.
27. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3