Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/700/20
Номер провадження № 1-кс/376/159/2020
УХВАЛА
"10" квітня 2020 р. м. Сквира Київської області

Слідчий суддя Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира Київської області клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000132 від 25.03.2020 року про скасування арешту майна,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 25.03.2020 року у кримінальному провадженні № 0000132 від 25.03.2020 на автомобіль сідельний тягач марки «VOLVO FN 400» д/н. НОМЕР_1 з напівпричепом д/н. НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим відділом Сквирського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Підставою накладення арешту майна стало те, що слідчим СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області 25.03.2020 року було проведено огляд території полігону ТПВ КП «СКГ» в ході якого було виявлено та вилучено автомобіль сідельний тягач марки «VOLVO FN 400» д/н. НОМЕР_1 з напівпричепом д/н. НОМЕР_2 із залишками сміття всередині напівпричепу. Відомості про дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 25.03.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

При прийнятті рішення слідчим суддею про накладення арешту не враховано: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Тому накладення арешту є необґрунтованим.

У судове засідання володілець майна ОСОБА_3 не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просив розглянути клопотання у його відсутність, у зв`язку з веденням карантину та задовольнити його в повному обсязі.

Заявник та слідчий були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися. Норма ст. 174 КПК України не врегульовує питання щодо можливості чи неможливості здійснювати розгляд за відсутності заявника та іншого учасника кримінального провадження. Враховуючи вимоги ст.7 та ч. 9 ст. 9 КПК України суд вважає за можливе та необхідне застосувати норму ч. 1 ст. 172 КПК України, яка регулює подібне питання кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У разі неприбуття учасників кримінального провадження в судове засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Заявник просить скасувати даний арешт, посилаючись на ст. 174 КПК України.

Перевіривши доводи заявника наявними у справі письмовими доказами, приходжу до висновку про задоволення вказаного клопотання, з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до витягу з ЄРДР СВ Сквирського ВПГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000132 від 25.03.2020 за ст. 356 КК України розпочате за рапортом ДОП СП Сквирського ВП лейтенанта поліції ОСОБА_5 про виявлення ним 25.03.2020 факту самовільного вивозу сміття на територію полігону твердих побутових відходів КП «СКГ».

Виїздом СОГ та проведеним оглядом місця події 25 березня 2020 року, в період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 50 хвилин на території полігону ТПВ КП «СКГ» виявлено автомобіль сідельний тягач марки «VOLVO FN400» р.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом р.н.з. НОМЕР_3 із залишками сміття в середині напівпричіпу. Крім цього, безпосередньо поряд з напівпричепом виявлено гору сміття.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 25.03.2020 року у кримінальному провадженні № 0000132 було накладено арешт на автомобіль сідельний тягач марки «VOLVO FN400» р.н.з. НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 4641) з напівпричепом р.н.з. НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 4641), власником яких є ОСОБА_6 .

Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією ст. 356 КК України, а саме за фактом самовільного вивозу сміття на територію полігону твердих побутових відходів КП «СКГ».

Диспозиція ст. 356 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь - яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 356 КК України, є встановлений законодавством порядок реалізації громадянами своїх прав та обов`язків, нормальна управлінська діяльність і авторитет органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною третьою статті 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також звертає увагу, що майно у встановленому порядку хоча і визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, однак така постанова на думку слідчого судді є формальною.

Окремо слідчий суддя звертає увагу, що з об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

Самовільне вчинення будь-яких дій - це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень. Дійсним визнається право, яким особа володіє в силу закону, договору чи на іншій підставі, однак це право реалізується з порушенням порядку. Під удаваним слід розуміти право, стосовно належності якого собі винна особа помиляється. Насправді цим правом суб`єкт не володіє.

Оспорюваність правомірності дій особи означає, що інший громадянин або підприємство, установа, організація вважають дії того, хто вчиняє самоправні дії, незаконними, відкрито не погоджуються з ними, оскаржують їх. При цьому не обов`язково, щоб оскарження відбувалось саме у передбаченому законом порядку (судовому, адміністративному тощо). Відсутність оспорюваності дій виключає визнання їх кримінальне караним самоправством.

Злочин визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Матеріальну шкоду слід визнавати значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом. Психічне ставлення винного до суспільне небезпечних наслідків у вигляді значної шкоди, за загальним правилом також характеризується умислом. Мотиви вчинення самоправних дій на кваліфікацію не впливають.

Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

У матеріалах досудового розслідування відсутні будь-які докази, щодо наявності ознак злочину передбаченого ст. 356 КК України ( заява потерпілого про порушення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, наявність шкоди тощо) тобто кримінальне провадження за ознаками ст. 356 КК України взагалі розпочате без наявності законних на те підстав.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де зазначено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 25.03.2020 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з викладеного, враховуючи пояснення особи, що подала клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для арешту, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт на транспортний засіб.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 173, 174, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000132 від 25.03.2020 року про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 25.03.2020 року, а саме на автомобіль сідельний тягач марки «VOLVO FN400» р.н.з. НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 4641) з напівпричепом р.н.з. НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 4641), власником яких є ОСОБА_6 - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя