Провадження №1-кп/523/746/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

20.01.2020 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження №0002417 від 30.06.2019 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, має середню-технічну освіту, офіційно не працює, не одружений, не має реєстрації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений - 26.01.2018 року Суворовським р/с м.Одеси за ч.1 ст.263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст..75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

по звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , в період іспитового строку за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 26.01.2018 року, а саме 29.06.2019 року о 13 годині 50 хвилин, перебуваючи в магазині «Єва 4006», розташованому за адресою: м.Одеса, вул.Генерала Бочарова, 37, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з торгової зали магазину: «Аріель рідкий гель 1300мл. Гірське джерело», вартістю 161,00 гривня та «Тайд рідкий гель 1820 мл. Альпійська свіжість», вартістю 262,00 гривні, а всього на загальну суму 423 гривні 00 копійок, які помістив у рюкзак чорного кольору, не розрахувавшись за викрадений товар направився до виходу з магазину. Однак, довести свій умисел до кінця та розпорядитись викраденим майном на свій власний розсуд, завдавши матеріальних збитків ТОВ «РУШ» не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий на виході із магазину його співробітником, яким в подальшому було викликано працівників поліції.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальному акті. По суті справи пояснив, що дійсно, перебуваючи на іспитовому терміні, він 29.06.2019 року намагався викрасти миючий засіб з магазину «Єва», що розташований по вул..Генерала Бочарова, 37 в м.Одесі, але на виході його зупинили, після чого він повернув миючий засіб в кількості двох одиниць співробітникам магазину. Також пояснив, що у скоєному розкаюється, матеріальні збитки відсутні, у зв`язку із поверненням майна, просить суворо не карати та надати йому ще один шанс. Також пояснив, що він має постійне місце мешкання у м.Одесі та просить обрати йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Представник потерпілого у судові засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд провадження без його участі, претензій матеріального характеру не має, міру покарання залишає на розсуд суду.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані:

- по ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України за ознаками: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та винуватість обвинуваченого у скоєному злочині доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії злочинів середньої тяжкості, відсутність наслідків для потерпілого, повне відшкодування матеріальних збитків, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, не одружений, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, провину визнав повністю, щиро покаявся, має фактичне місце мешкання у м.Одесі.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.
Обставин, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання судом не виявлено.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, при вирішені питання щодо покарання обвинуваченого, суд враховує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 із змінами та доповненнями, згідно якого у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст.ст.75,79, 104 КК України, суд, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся, залучення експертів не здійснювалось.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст.369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Згідно ст.71 КК України до не відбутої частини покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 26.01.2018 року, частково приєднати покарання за зазначеним вироком з урахуванням ст.72 КК України, та остаточну міру покарання призначити у вигляді трьох років одного дня позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою в Одеській установі виконання покарань №21 УДПтСУ в Одеській області.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання останнього, а саме з 24.10.2019 року.

Речовий доказ, а саме пральний порошок «Аріель рідкий гель 1300мл. Гірське джерело» та «Тайд рідкий гель 1820 мл. Альпійська свіжість» вважати повернутим за належністю представнику потерпілого ОСОБА_7 .

Речові докази, а саме DVD-R диск разом із матеріалами кримінального провадження №0002417 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2019 року - зберігати в Одеській місцевій прокуратурі №4.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: