ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/108/19Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Справа № 709/2211/16-к Категорія: ч.1ст.191 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

За участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 та прокурора на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, освіта середня, ніде не працює, раніше не судима, одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей,

виправдано у зв`язку з недоведеністю її вини за ч.1 ст. 191 КК України.

Процесуальні витрати у розмірі 4925,76 грн. за проведення судово-економічної експертизи № 3/57від 11.07.2016 року ( т. № 2 а.с.146), віднесено на рахунок держави.

встановила:

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вона перебуваючи на посаді завідуючої магазину «Нептун», що розташований по вул. Центральна 82 смт.Чорнобай, Черкаської області та згідно трудового договору від 06 жовтня 2014 року укладеного між нею та фізичною

особою підприємцем ОСОБА_10 , будучи особою з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, знаходячись на робочому місці, у жовтні 2014 року, з метою власного збагачення, маючи вільний та безперешкодний доступ до ввіреного їй майна яке перебувало в її віддані та грошових коштів отриманих за продаж товарів, маючи умисел на привласнення ввірених їй грошей, умисно, протиправно, з корисливих мотивів взяла з каси вище зазначеного магазину гроші в сумі 3000 грн. чим вчинила їх привласнення, внаслідок чого завдала майнової шкоди на вказану суму. Привласненими грошима розпорядилась на власний розсуд.

Дії обвинуваченої органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке їй було ввірене.

Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_9 виправдано за ч.1 ст.191 КК України у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в своїх апеляційних скаргах:

- прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України та призначити покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімум доходів громадян, тобто 850 гривень. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального закону, а саме статей 7, 9, 22, 23, 337, 338, 341, 370, 374 КПК України. Просить в ході апеляційного розгляду допитати обвинувачену, потерпілого ОСОБА_10 , свідків та експерта ОСОБА_12 і дослідити письмові матеріали кримінального провадження, які зазначені в апеляційній скарзі.

- представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вважає даний вирок незаконним та необґрунтованим, так як під час судового розгляду було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, судом було відхилено клопотання процесуального прокурора, яке було підтримане представниками потерпілого про відновлення судового слідства по справі для надання їй можливості погодити та змінити обвинувачення в суді, як це передбачено статтями 338, 341 КПК України, оскільки в ході судового розгляду встановлені нові обставини.

В запереченні на апеляційну скаргу, виправдана ОСОБА_9 вказує на безпідставність доводів апеляційних скарг, вважає рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, яке просить залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді -доповідача апеляційного суду, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги, думку виправданої ОСОБА_9 та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Виправдувальний вирок, згідно норм ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_9 виконані в повному об`ємі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів і прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

Провівши часткове дослідження доказів по вказаному кримінальному провадженню за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а вина ОСОБА_13 в скоєнні інкримінованого злочину за ч.1 ст.191 КК України не знайшла свого підтвердження.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_13 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.191 КК України не визнала. Пояснила, що вона дійсно з 06 жовтня 2014 року перебувала на посаді завідуючої магазину «Нептун», що розташований по вул. Центральна, 82 смт.Чорнобай, Черкаської області на підставі трудового договору укладеного між нею та підприємцем ОСОБА_10 . Окрім наявного трудового договору з нею та продавцями наявного об`єкта торгівлі громадяними ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які проходять свідками по справі, даним підприємцем також було укладено договора про повну матеріальну відповідальність. Тобто, у відповідності до наявних договорів, повну матеріальну відповідальність мають нести з нею і продавці наявного закладу, а тому останні обмовляють її намагаючись таким чином перекласти нестачу товарно-матеріальних цінностей на неї одну. Звертає увагу суду що дані продавці мали, як і вона сама вільний доступ до товарно-матеріальних цінностей та грошей та мали ключі від приміщення магазину. Коштів та продуктів харчування вона в борг з даного об`єкту торгівлі ніколи не брала, а дій які їй інкримінуються вона ніколи не вчиняла. Вважає, що недостача товарів виявлена внаслідок проведеної ревізії в травні 2015 року виникла через недбалість та недобросовісність продавців ОСОБА_14 так ОСОБА_15 яким вона повністю довіряла та не контролювала останніх належним чином. При цьому зазначила, за 7 місяців її роботи жодного разу не було інвентаризації. Доступ до каси був вільний, а вона на роботі була не завжди. Товар приймали не лише вона, а і свідки (продавці).

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що за дорученням власника магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » фізичної особи підприємця ОСОБА_10 здійснював контроль за діяльністю даного торгівельного закладу. Тобто контролював хід розвитку торгівлі на даному об`єкті, займався підбором та прийняттям на роботу працівників магазину. Так ним в жовтні місяці 2014 року він прийняв на посаду завідуючої наявного торгівельного закладу ОСОБА_13 з якою 06.10.2014 року було укладено трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність, а також під розпис ознайомлено з її посадовими обов`язками. Враховуючи, що сам він проживає за межами Черкаської області то безпосередньо лише періодично з`являвся до даного закладу і спілкувався з завідуючою та продавцями по питанню розвитку торгівлі та виконання ними своїх функційних обов`язків в основному по телефону. Через декілька місяців після прийняття ОСОБА_13 на роботу він прибув в смт. Чорнобай де поспілкувався з продавцями ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які повідомили йому про те, що ОСОБА_13 посилаючись на складні сімейні обставини самовільно взяла з каси магазину 2000 грн., що надійшли від реалізації матеріальних цінностей які обіцяла незабаром повернути. Отримавши наявну інформацію він зажадав від завідуючої надати відповідні пояснення по суті отриманої інформації на, що остання призналась йому, що дійсно взяла з каси магазину відповідну суму для потреб сім`ї та пообіцяла в добровільному порядку повернути дані кошти тому він вирішив не повідомляти про дану подію правоохоронні органи. Враховуючи після даної розмови з ОСОБА_13 пройшов певний час, а остання не повертала до каси відповідних коштів він прийняв рішення про проведення у наявному торгівельному закладі ревізії яку за його дорученням в травні місяці 2015 року здійснили бухгалтер ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . На підставі проведеної ревізії останні виявили недостачу товарно-матеріальних цінносте на суму близько 25000 грн. 00.коп. про, що було складено відповідний акт який був підписаний завідуючою. Після проведення ревізії ОСОБА_13 заподіяних збитків не відшкодувала, перестала виходити на роботу та з`являтись на його виклики, тому ним було ініційовано звільнення останньої 19.05.2015 року з роботи за прогули.

Крім того, свідок ОСОБА_16 пояснив, що в магазині працювало три особи: ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Поставки товару були один раз в тиждень і за товар повинна була ставити підпис завідувач магазину, але можливо приймали товар і розписувалися за нього й продавці. Виручку за реалізацію продукції збирала ОСОБА_13 та відвозила в офіс м.Черкаси. Коріняка здавала звіт два рази на місяць. Також пояснив, що заробітну плату видавав головний бухгалтер, про, що ОСОБА_13 та продавці розписувались у відомості, проте можливо було таке, що заробітну плату вони брали за погодженням з виручки від реалізації товару. ОСОБА_22 продавцями ОСОБА_20 та ОСОБА_21 також були складені договори про матеріальну відповідальність. Касового апарату в магазині не було.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що працювала на посаді продавця магазину ,,Нептун,, в смт.Чорнобай з жовтня місяця 2014 року. В цей же період в даний торгівельний заклад була прийнята на посаду завідуючого магазину ОСОБА_13 . Через декілька днів після прийняття даної громадянки на роботу вони з продавцем ОСОБА_21 виявили пропажу коштів від реалізації товарів у розмірі - 3000 грн. В процесі розмови по даному питанню з ОСОБА_13 , остання призналась їм, що взяла ці кошти на лікування когось з членів сім`ї та заявила, що поверне гроші до магазину. Чи внесла дану суму обвинувачена в касу магазину їй не відомо так, як всі звіти про реалізацію товарів та рух коштів здійснювала лише завідуюча яка і передавала наявні документи та виручку в бухгалтерію приватного підприємця ОСОБА_10 . Про дії ОСОБА_13 вона повідомила ОСОБА_16 , який з даних питань мав розмову з завмагом. Конкретний зміст розмови їй невідомий так, як вона не була присутня при цьому. Після цього гроші від реалізації товару вона з продавцем ОСОБА_21 віддавали ОСОБА_13 під підпис. Переоблік ніхто не робив. Також зазначила, що вона ( ОСОБА_20 ) була присутня при проведенні ревізії. ОСОБА_13 та вони вдвох, а саме: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 були матеріально відповідальними особами. Свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона особисто не бачила, щоб ОСОБА_13 брала гроші, але бачила, як вона брала товар.

Свідок ОСОБА_15 в суді апеляційної інстанції дала пояснення про те, що з ОСОБА_13 вони разом працювали в магазині «Нептун». Облік грошових коштів вела ОСОБА_13 , виручка від реалізації товару здавалась їй та записувалась у зошит. Товар приймав той, хто працював на зміні. При цьому, свідок ОСОБА_21 не пам`ятає чи бралась заробітна плата з виручки, чи брала з каси гроші ОСОБА_13 і хто саме видавав заробітну плату. Також вказала про те, що вона особисто не бачила щоб ОСОБА_13 брала гроші або товар.

Досліджені в суді апеляційної інстанції дані заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2015 року; дані копії посадової інструкції завідуючої магазином ОСОБА_9 ; дані копії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з ОСОБА_9 ; дані копії підписки ОСОБА_9 ; дані копії акту контроль перевірки інвентаризаційного опису ТМЦ в магазині «Нептун»; дані копії інвентаризаційного опису ТМЦ в магазині «Нептун» станом на 07.05.2015 року; дані копії акту від 07.05.2015 року; дані копії актів ревізії ТМЦ в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; дані копії актів взаєморозрахунків та товарно- грошових звітів магазину «Нептун»; дані висновку судово-економічної експертизи за № 3/57 від 11.07.2016 року, вказують лише на факт недостачі товарно - матеріальних цінностей на загальну суму 20132,68 грн., однак взагалі не містять даних про привласнення ОСОБА_13 виручки на суму 3000 гривень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на дані висновку судово-економічної експертизи № 3/57 від 11.07.2016року (т.№.2 ас.147-156), яка проведена на підставі представлених органом досудового слідства експерту документів і підтверджує лише факт отримання ОСОБА_13 в період з 06.10.2014 року по 19.05.2015 року товарів на загальну суму 879532,01 грн. Отримання нею під звіт грошових коштів у даний період, не підтверджено. На підставі прибуткових касових ордерів та товарно-грошових звітів підтверджено здачу ОСОБА_13 готівкових коштів від реалізації товарів в касу ОСОБА_23 . ОСОБА_10 за наявний період на загальну суму 772808,29 грн.

Недостача продуктів харчування за умови достовірності представлених на експертизу бухгалтерських документів, зазначена в акті ревізії станом на 07.05.2015 року проведеної комісією фізичної особи підприємця ОСОБА_10 документально підтверджується на суму 20132,68 грн., проте нестача грошових коштів у магазині ,,Нептун,, смт.Чорнобай взагалі не підтверджується. Питання ж № 5 постановлене слідчим на розв`язання експерту, ким саме було допущено привласнення грошових коштів у магазині ,, ОСОБА_24 ,, що належить ОСОБА_23 . ОСОБА_10 експертом не вирішувалось так, як не входить до його компетенції та підлягає вирішенню у правовому полі.

Допитаний в судовому засіданні з питання проведення наявної експертизи експерт ОСОБА_12 підтвердив зміст складеного ним висновку. Заявив про те, що експертиза проводилась на підставі наданих йому органом досудового слідства матеріалів кримінального провадження та бухгалтерських документів. Нестача грошових коштів у магазині „Нептун,, наданими на його розгляд документами не підтверджено. Тобто, наявні ж в матеріалах справи висновок експерта та завірені копії бухгалтерських документів ОСОБА_23 . ОСОБА_25 , оригінали яких витребовувались судом в органі досудового слідства та були предметом дослідження в судовому засіданні, містять дані лише про нестачу товарів (продуктів харчування на суму 20132,68 грн.), але аж ніяк не про привласнення обвинуваченою грошових коштів в сумі 3000 (трьох тисяч гривень), що інкримінуються обвинуваченій.

Судом першої інстанції були допитані й інші свідки, зокрема ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які суд першої інстанції вважає похідними оскільки вони містять дані пов`язані з професійною діяльністю даних свідків з проведенням ревізії у торгівельному закладі «Нептун» де працювала обвинувачена ОСОБА_13 і внаслідок чого виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 20132,68 грн., проте не містять даних про привласнення ОСОБА_13 грошових коштів. З даним висновком в повному обсязі погоджується й суд апеляційної інстанції.

Наявні у матеріалах справи копії трудового договору та посадової інструкції завідуючої магазином ОСОБА_9 , копії договору про її повну індивідуальну матеріальну відповідальність, копію наказу № 1к від 19.05.2015 року про звільнення ОСОБА_9 з посади завідуючої магазину «Нептун» за допущені прогули без поважних причин, на копію наказу про проведення інвентаризації ТМЦ в магазині «Нептун», смт. Чорнобай № 9 від 06.05.2015 року, копію доручень з цих підстав ОСОБА_19 , копію актів взаєморозрахунків та товарно-грошових звітів магазину «Нептун», смт. Чорнобай, копії видаткових накладних, на копії договору про виконання разової роботи з ОСОБА_19 ; ОСОБА_18 ; копії акту контрольної перевірки інвентаризаційного опису матеріальних цінностей в магазині „Нептун „ на доповідні записки з цих підстав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (т .№ ас.75-115) суд вважає недостатніми для притягнення обвинуваченого до відповідальності за ч. 1 ст.191 КК України так, як наявні документи взагалі не містять даних щодо фактичного привласнення обвинуваченою виручки у розмірі 3000 (трьох тисяч) грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надана обґрунтована оцінка кожному доказу, який на думку обвинувачення підтверджує вину ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України і суд вжив всіх необхідних заходів до перевірки доказів по справі в межах своїх прав та обов`зків, дав цим доказам оцінку з урахуванням вимог ст.94 КПК України.

Органами досудового розслідування не надано достатньо доказів, які б в своїй сукупності беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України, вимагається встановлювати винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення доведена. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне ненадання часу судом першої інстанції для вирішення питання щодо зміни прокурором обвинувачення в суді та підготуватись до судових дебатів, чим порушені вимоги кримінального процесуального закону щодо рівності учасників процесу, оскільки відбулася заміна прокурора, колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до ч.1 ст.338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Згідно з вимогами ч.2 ст.338 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обгрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Як встановлено колегією суддів, розгляд вказаного кримінального провадження тривав з 19 жовтня 2016 року до 07 червня 2017 року (завершення судового слідства та закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами). На протязі 2015 року дане кримінальне провадження перебувало в органі досудового розслідування.

В даному кримінальному провадженні приймали участь прокурори: ОСОБА_29 та ОСОБА_30

07 червня 2017 року, заявлене прокурором ОСОБА_31 та представниками потерпілого клопотання щодо оголошення перерви та відкладення засідання на іншу дату з метою підготовки до судових дебатів, було задоволено. Судом першої інстанції за відсутності будь-яких клопотань була постановлена ухвала про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та надано учасникам час для підготовки до судових дебатів, справу було відкладено майже на 4 місяці до 04 жовтня 2017 року.

04 жовтня 2017 року судовий розгляд не відбувся у зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілого та його представників, у зв`язку з чим районним судом було відкладено розгляд справи для проведення стадії судових дебатів на 27 жовтня 2017 року.

При цьому клопотання прокурора про зміну обвинувачення було заявлене вже після постановления судом ухвали про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, що мало місце 07.06.2017 року, тоді як клопотання зміну обвинувачення прокурором було заявлено 27.10.2017 року, при цьому у прокурора до закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами було більше ніж 4 (чотири) місяці для підготовки подання зазначеного клопотання але цим своїм правом прокурор ОСОБА_29 так і не скористалася, при цьому присутні в судовому засіданні 07.06.2017 року до закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, як прокурор ОСОБА_30 так і представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 у відповідності до положень ст. 363 КПК України на запитання головуючого у справі чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, під звукозапис на звукозаписуючий судовий процес пристрій заявили про відсутність будь - яких клопотань, в тому числі і клопотання про оголошення перерви для зміни обвинувачення, в зв`язку з чим головуючим у справі в суді І інстанції на підставі положень ч.3 ст. 363 КПК України було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і суд перейшов до судових дебатів.

Прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Згідно вимог ч.1 ст.341 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його або висунути додаткове обвинувачення, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з керівником органу прокуратури, в якому він працює. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в органів прокуратури було достатньо часу для зміни обвинувачення, оскільки дане кримінальне провадження перебувало на розгляді по суті в суді з листопада 2016 року до 07 червня 2017 року (завершення судового слідства). При цьому 07 червня 2017 року в судовому засіданні ні прокурор, ані потерпілий та його представники не заявили будь-яких клопотань з цього приводу, у зв`язку з чим судом першої інстанції було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і суд перейшов до судових дебатів, а лише 27 жовтня 2017 року в день проведення судових дебатів прокурор звернувся з клопотанням про зміну обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що у прокурора було достатньо часу скористатися своїм правом та подати на розгляд до суду клопотання про зміну обвинувачення у письмовому вигляді, проте не скористалась цим правом до завершення судового слідства.

Враховуючи вимоги ст.337 КПК України, судовий розгляд має проводитись лише в межах висунутого обвинувачення.

При цьому, розгляд кримінального провадження повинен бути закінчений в розумні строки. Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Тому, колегія суддів вважає, що районний суд в повному обсязі дотримався вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження.

Колегія суддів врахувавши положення Конституції У країни та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, приходить до висновку, що ОСОБА_13 вважається невинуватою у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо не доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_13 у привласненні останньою коштів в сумі 3000 гривень та вважає їх правильними, належним чином вмотивованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Районний суд, розглядаючи матеріали справи, обґрунтовано постановив виправдувальний вирок, зазначивши підстави для прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого - адвоката Яременка слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_32 , та прокурора - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий - суддя

Судді -