КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0004526 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 21 березня 2020 року включно з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 162160 грн, та покладенням обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції не бере до уваги, що саме потерпілий наніс йому перший удар, який і став причиною конфлікту, і якщо б він (обвинувачений) не захищав своє життя та життя своєї дівчини, не зрозуміло б, чим все закінчилось.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, пояснивши, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він вчинив в той час, коли у нього був запобіжний захід у виді застави по іншому кримінальному провадження, однак, встановлений для нього судом розмір застави у даному кримінальному провадженні, є завеликий, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали контрольного судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до матеріалів контрольного судового провадження, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України.

Згідно з перебігом судового засідання, зафіксованому на технічному носії, в судовому засіданні судом першої інстанції в порядку ст.331 КПК України поставлено питання доцільності продовження строків тримання обвинуваченому під вартою.

Прокурор просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому прокурор вважав, що тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, в т.ч. його попередні судимості, свідчать про те, що інші запобіжні заходи, а саме особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава застосовані бути не можуть, оскільки не будуть дієвими. Також прокурор зазначив, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, перебуваючи під заставою у іншому кримінальному провадженні, яке розглядається у Деснянському районному суді м. Києва.

Захисник ОСОБА_7 заперечив щодо продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та вважав можливим змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний із позбавленням волі. Захисник вважає, що зміна запобіжного заходу у повній мірі зможе забезпечити уникненню з боку обвинуваченого ризиків та гарантувати виконання ним своїх обов`язків та процесуальних рішень суду.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 21 березня 2020 року включно з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 162160 грн, та покладенням обов`язків.
Вирішуючи питання доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні умисног, тяжкого злочину, при доведенні провини за який йому загрожує покарання від 3 до 7 років позбавлення волі; дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, місце проживання, характеристики, сімейний стан, місце роботи, інформацію про попередні судимості.
Так, судом враховано, що ОСОБА_5 не має місця реєстрації, не одружений, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, в тому числі і за вчинення злочину передбаченого ст.296 КК України.

Також судом враховані обставини у кримінальному провадженні, якими є тяжкість злочину, який інкримінуються обвинувачену та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, також такою обставиною є підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та суспільний резонанс, а також спокуса уникнення судової процедури. Як зазначено в оскаржує мій ухвалі, наведені вище обставини у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою на даному етапі кримінального провадження може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, ризиків переховування від суду, незаконного впливу та потерпілих та свідків, вчинення інших злочинів.

При цьому суд дійшов висновку, що ризик переховування від суду на даному етапі кримінального провадження продовжує існувати та є реальним, оскільки, розуміючи, яке покарання йому може загрожувати, обвинувачений може переховуватися від суду для уникнення кримінальної відповідальності, що унеможливить розгляд справи у суді, виключить можливість встановлення об`єктивної істини та виконання завдань кримінального провадження передбачених ст.2 КПК України. Також реальним на даному етапі кримінального провадження є ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а відповідно до ст.ст.23,95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Судом також враховано, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, тяжких, корисливих злочинів, та, маючи незняту і непогашену в установленому порядку судимість, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, що свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів. Про наявність вказаного ризику свідчить і той факт, що відносно ОСОБА_5 до Деснянського районного суду м. Києва направлено обвинувальний акт за ч.2 ст.186 КК України, та під час розгляду даного кримінального провадження в суді, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені іншого умисного тяжкого злочину.

Разом з тим, суд першої інстанції з посиланням на практику ЄСПЛ, беручи до уваги строки перебування ОСОБА_5 під вартою, дійшов висновку про визначення обвинуваченому застави в розмірі, достатньому для забезпечення виконання останнім обов`язків, передбачених КПК України, - у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 162 160 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Відповідно до ухвали, яка наразі оскаржується, під час вирішення питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, який пов`язаний із застосуванням насильства, а тому являє собою значну суспільну небезпеку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме: наявний ризик переховування від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення, з належним та достатнім обґрунтуванням по кожному із ризиків, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що суд першої інстанції не бере до уваги обставини вчинення злочину, що саме потерпілий наніс йому перший удар, який і став причиною конфлікту, на переконання колегії суддів, не може свідчити про відсутність ризику переховування обвинуваченого, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у злочині, який відноситься до категорії тяжкого, у вчиненні якого він обвинувачується, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Окрім того, колегія суддів враховує, що обвинуваченим під час апеляційного розгляду підтверджено, що, перебуваючи під запобіжним заходом у виді застави в іншому кримінальному провадженні, ним були вчинені певні дії, внаслідок яких на даний час він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також колегія суддів враховує стадію судового розгляду кримінального провадження, відповідно до якої на даний час не допитані потерпілий та свідки, що не спростовує ризику впливу на вказаних осіб з боку обвинуваченого.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

При цьому судом першої інстанції з урахуванням строку перебування ОСОБА_5 під вартою прийнято рішення про можливість визначення обвинуваченому застави у відповідному розмірі з покладенням на нього певних обов`язків з метою забезпечення на даному етапі виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 21 березня 2020 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 162160 грн., - залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3