Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/487/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 року, якою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 04.07.2020 року включно

інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ухвалити нову, якою звільнити його з-під варти та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи тим, що суд продовжуючи строк тримання під вартою її підзахисному не врахував, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою з 05.07.2014 року, тобто майже 6 років, а з урахуванням Закону України Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, в перерахунку день за два майже 12 років. За час перебування в умовах ізоляції весь час знаходиться на диспансерному обліку в Кропивницькій міській медичній частині №14 з діагнозом: ВІЛ-інфекція, IV клінічна стадія з високою імуносупресією. На думку захисту, подальше утримання ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі, відсутності адекватного медичної допомоги, завдасть непоправної шкоди його здоров`ю та життю, буде катуванням, нелюдським та таким, що принижує людську честь та гідність поводження з ним. Крім того, суд в своєму рішенні зазначаючи про необхідність продовження строків тримання під вартою, не мотивував можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 такого як домашній арешт, враховуючи, що в судовому засіданні 04.05.2020 стороною захисту подані всі необхідні документи для застосування такого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього та ухвалити нову, якою звільнити його з-під варти та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, мотивуючи тим, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України не є реальними та обґрунтованими, доказово не підтверджено. При цьому одного лише посилання на можливість протидії ним судовому розгляду є недостатнім. Вказує, що вчиняти інше кримінальне правопорушення він не збирається. Також свідки по справі допитані, матеріали кримінального провадження вивчені, а тому відсутні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, зазначає, що він має постійне місце проживання, має на утримання четверо дітей, тобто стійкі соціальні зв`язки, частково добровільно відшкодував моральну та матеріальну шкоду, що у своїй сукупності свідчить про недоцільність тримання його під вартою.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0000185 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 щодо ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 04.07.2020.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних, особливо тяжких злочинів, які за своєю суттю є корисливими, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Крім того, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, офіційного постійного місця проживання у м. Кропивницькому не має, при цьому ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нового злочину перебуваючи на іспитовому строку, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, бажання жити за чужий рахунок, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , яка підтримала подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, зваживши доводи скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 України, які є умисним та особливо тяжкими злочинами.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, не працює, не має постійного джерела доходу, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які викривають його у даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 тримання під вартою, як про це просять апелянти.

Злочини, по якому пред`явлено особі повідомлення про підозру є: особливо тяжкими, умисними.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4