Справа № 354/378/18
Провадження № 11-кп/4808/262/20
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000677 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_6 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, з повною загальною середньою освітою, працює по тимчасових заробітках, є інвалідом III групи з дитинства, раніше не судимий, громадянин України,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат за проведення експертиз.
з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині покарання внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. Апелянт не оспорює доведеність вини та правильність дій ОСОБА_7 , проте вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступнею тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 409 КПК України. Вважає, що суддя не в повній мірі з`ясував фактичну тяжкість вчиненого злочину, для застосування при призначенні ОСОБА_7 приписів ст. 75 КК України, оскільки останній порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть малолітній потерпілій, та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження іншій потерпілій. Апелянт звертає увагу суду на те, що вчинений обвинуваченим злочин , згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та становить підвищену суспільну небезпеку. На думку апелянта, обраний судом вид покарання нівелює основоположні завдання кримінального покарання, передбачені ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, та унеможливлює виконання превентивної (виховної) функції кримінальної відповідальності в цілому. Вважає, що рішення суду публічно демонструє фактичну безкараність особи, яка вчинила тяжкий злочин.

В заперечення х на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення як необґрунтовану. Вважає, що обране судом першої інстанції покарання ґрунтується на приписах як ст. 50 КК України, так й ст. 65 КК України, оскільки питання щодо виду та міри покарання відносить до дискреційних повноважень суду. Вважає, що на підставі даних, що характеризують ОСОБА_7 , а також обставин вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливо без ізоляції його від суспільства, з обранням йому міри покарання з випробуванням і покладенням додаткових обов`язків.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , та заподіяло потерпілій ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження. Злочин ним вчинено при наступних обставинах:
Водій ОСОБА_7 20.12.2017 приблизно о 13-00 год., у світлу пору доби, суху погоду, керуючи автомобілем марки «FORD Тrаnsit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09 Мукачево-Львів, що по вул. Свободи у м. Яремче Івано-Франківської області, у напрямку м. Мукачево. Проїзна частина дороги має дві смуги руху, по одній в кожному напрямку. У цей час по тротуарній доріжці, що примикає справа до проїзної частини дороги, у зустрічному напрямку, рухалися пішоходи ОСОБА_11 із малолітньою дочкою ОСОБА_10 , 2013 року народження.
Технічний стан автомобіля марки «FORD Тrаnsit» не відповідав вимогам забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме несправності робочої гальмівної системи автомобіля, пов`язані із не спрацюванням гальмівного механізму через порушення цілісності трубопроводу гальмівної системи, що приводить в дію робочий гальмівний циліндр даного колеса шляхом роз`єднання від циліндра та заклепування її кінця для герметичності. Також заборонена експлуатація вказаного транспортного засобу за наявності технічних несправностей ходової частини, які пов`язані із невідповідністю стану шини переднього правого колеса має залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм. та місцеві пошкодження, що оголює корд. У своїй сукупності зазначені несправності при застосуванні водієм гальмування впливають на погіршення гальмівних властивостей транспортного засобу (збільшення величини гальмівного шляху), стійкості транспортного засобу та спричинення відводу транспортного засобу від заданого водієм напрямку руху.
Водій ОСОБА_7 , рухаючись по заокругленій ділянці дороги у праву сторону зі швидкістю приблизно 44-49 км/год., проявив неуважність, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і технічний стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч на тротуарну доріжку, де вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3. в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а)перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
б)бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 10.1, який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 12.1., згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 31.1., в якому зазначено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;
п. 31.4., відповідно до якого, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
п. 31.4.5. Колеса і шини:
а)шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т. мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм., вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т. 1,0 мм., автобусів 2,0 мм., мотоциклів і мопедів 0,8 мм.;
б)шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.
У результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула пішохід малолітня ОСОБА_10 від закритої черепно-мозкової травми з переломом основи черепа, крововиливом під м`яку мозкову оболонку та м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку.
Пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого плеча у вигляді перелому плечової кістки зі зміщенням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.
Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- обвинувачений та його захисник заперечували з приводу поданої апеляційної скарги, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

З метою перевірки вказаних доводів апелянта, колегією суддів досліджено відомості, що характеризують ОСОБА_7 :

-вимога на ОСОБА_7 щодо відсутності судимостей (а.п. 24 т. 2);

-характеристика Нересницької сільської ради №552 від 26.12.2017 року про те, що ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони (а.п. 25 т. 2);

-довідка Нересницької сільської ради від 26.12.2017 року про склад сім`ї ОСОБА_7 , а саме: дружина ОСОБА_12 та дітей ОСОБА_13 , 1999 року народження та ОСОБА_14 , 2008 року народження (а.п. 26 т. 2);

-акт обстеження матеріально-побутових умов, згідно якого сім`я ОСОБА_7 є слабо забезпеченою, проживає в недобудованому будинку, ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи з дитинства, щороку їздить в Одесу на заробітки та є єдиним джерелом доходів (а.п. 27 т. 2);

-довідка УПСЗН від 26.12.2017 року про те, що ОСОБА_7 перебуває на обліку в Дубівському управлінні соціального захисту населення, як інвалід ІІІ групи з дитинства, пільгами не користується (а.п. 28 т. 2);

-довідка Нересницької сільської ради від 02.02.2018 року про склад сім`ї ОСОБА_7 , а саме: дружина ОСОБА_12 та дітей ОСОБА_13 , 1999 року народження, ОСОБА_15 1998 року народження та ОСОБА_14 , 2008 року народження (а.п. 29 т. 2);

-характеристика Нересницької сільської ради від 02.02.2018 року про те, що ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони (а.п. 30 т. 2);

-відповідь КЗ «Тячівської районної поліклініки» №112 від 2018 року про те, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не значиться (а.п. 31 т. 2);

-свідоцтво про народження дитини ОСОБА_16 2008 року народження (а.п. 32 т. 2);

-довідка Уманського державного педогогічного університету №296 від 25.04.2018 року про те, що дочка ОСОБА_7 ОСОБА_17 навчається на заочній формі навчання за контрактом (а.п. 33 т. 2).

Також під час апеляційного перегляду досліджені розписки потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 від 04.02.2020 року та ОСОБА_20 від 10.01.2020 року про те, що ОСОБА_21 відшкодовано матеріальну та моральну шкоду; будь-яких претензій до ОСОБА_7 не мають, просять суд суворо не карати (а.п. 48-50 т. 2).
З вироку суду вбачається, що суддя при обрані виду та міри покарання врахував конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, форму його вини, наслідки ставлення обвинуваченого до своїх дій, а також обставини, що впливають на покарання та наведені вище відомості, що характеризують особу останнього.

Суд першої інстанції відповідно до вимогст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, так як обвинувачений визнає вину, шкодує про вчинене, активне сприяв розкриттю злочину, розкаявся перед судом, давав послідовні, визнавальні показання, відшкодував шкоди потерпілим.

При призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано й думку потерпілих,які не мають претензій до обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при призначенні покарання, суд першої інстанції врахував й ті обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, які фактично ґрунтуються виключно на тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Саме по собі тяжкість покарання не може бути безумовною підставою для визнання обраного щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання м`яким.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання повністю узгоджується з вимогам ст. 65 КК України, а також з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 можливо без реального відбування покарання, з можливістю звільнення останнього від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України із покладенням відповідних обов`язків відповідно ст. 76 КК України.

Суд першої інстанції врахував усі обставини, в тому числі і ті, на які посилався прокурор та визначив покарання яке, на думку колегії суддів, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого.

В той же час, відповідно до положеньст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання з подальшим звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків, дотримався вимог кримінального закону. Будь-яких підстав для призначення більш суворішого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстави вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості, відсутні.

Підставою звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, з яким погоджується й колегія суддів, яке викладене у мотивованій частині вироку в частині можливості виправлення останнього без відбування покарання.

На думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції ґрунтується як відомостях про особу, її характеристиці, способі життя, соціальних зв`язках тощо, так й на посткримінальній поведінці обвинуваченого.

Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті, відповідно до ст. 50 КК України, та підстав для його зміни, колегією суддів не вбачається.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню,

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.
Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3