Ухвала
Іменем України
23 січня 2020 року
м. Київ
справа № 335/14324/19

провадження № 51- 348 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2020 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , у якій ним ставиться питання про скасування ухвали судді апеляційного суду та призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 січня 2020 року залишена без задоволення скарга ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 Кримінального кодексу України.
Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2020 року, на підставі ч.4 статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , на зазначену ухвалу слідчого судді.
ОСОБА_4 , не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на необґрунтованість і невмотивованість ухвали апеляційного суду з огляду на недотримання вимог ст. 19, п.8 ч.ч.1, 3 ст.129 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.18 ч.1 ст.3, п.п.1,2,17 ст.7, ст. 9, ст. 24, ч.ч.1-4 ст. 214, ст. 309, ч.1 ст.412, ч.2 ст.424 КПК.

Зазначає, що оскаржувана ухвала судді апеляційного суду перешкоджає подальшому кримінальному провадженню та обмежує його доступ до правосуддя. При цьому посилається на практику Конституційного Суду України, висновки Верховного Суду України у постанові №5-142кс(15)17) від 12 жовтня 2017 року та Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.
Зокрема, частинами 2 і 3 ст.309 КПК передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

При цьому, згідно із положеннями ч.3 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів, ухвала слідчого судді стосується безпосередньо відмови у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Запорізької області.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд обгрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження, то вони не ґрунтуються на законі.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням порушення права на оскарження процесуальних рішень, як про це зазначено в касаційній скарзі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Крім того, правовий висновок ВСУ, викладений у його рішенні № 5- 142 кс (15)17 від 12 жовтня 2017 року, не може застосовуватися у цьому провадженні, оскільки у зазначеній постанові розглядались правовідносини, які стосувалися питання щодо відмови прокуророму задоволенні клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, задоволення ухвалою слідчого судді скарги на бездіяльність прокурора та зобов`язання прокурора закрити кримінальне провадження, а також щодо порядку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК.
Висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року в справі № 243/6674/17-к прийнято в інших правовідносинах, що стосуються застосування норм КПК, на підставі яких апеляційній суди зобов`язані відкривати апеляційне провадження за скаргами на ухвали слідчих суддів про надання дозволу на проведення позапланових перевірок, що не передбачено КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2020 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3