УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2019 Справа №607/29565/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої і прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в кримінальному провадженні №0003620,
ВСТАНОВИВ:
21 грудня 2019 року старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді із вказаним клопотанням. Його обґрунтовує тим, що нею здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003620 від 19 грудня 2019 року за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло. Обґрунтовуючи клопотання, слідча вважає наявними підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до шести років, а також існують ризики того, що він: буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України, надані підозрюваному 21 грудня 2019 року о 15 год. 40 хв.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вважає клопотання підставним. Послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які вказує слідча, запобігти яким більш м`який запобіжний захід неспроможний.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо вказаного клопотання та просили відмовити у його задоволенні, вказавши, що ризики на які посилається слідча відсутні. У суду немає законних підстав вважати, що підозрюваний буде переховуватись від суду, оскільки попередня поведінка свідчить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, він не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003620, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. (далі Кримінальне провадження)

19 грудня 2019 року, о 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 було затримано на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, про що 20 грудня 2019 року складено відповідний протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

В рамках Кримінального провадження вказаним слідчим, за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , 20 грудня 2019 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин (суть кримінального правопорушення), 19 грудня 2019 року, близько 13:00 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 реалізовуючи слій злочинний умисел, котрий виник у них раніше, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом пошкодження замка на вхідних дверях проникли до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_12 та в якій вона проживає, з корисливих мотивів, умисно, таємно, викрали належні їй речі а саме, золоті вироби: дві обручки, перстень із рожевим камінцем, ланцюжок, перстень «вервиця», чотири коронки для зубів, а також наручний годинник з металу із надписом «Meister Anker» та дві статуетки у вигляді слонів, біло-синього кольору. Після цього ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із викраденим майном покинули місце вчинення злочину, маючи таким чином можливість розпорядитися ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 10 400 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильності кваліфікації, а лише перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є розумною.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Відтак, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КПК України.

Щодо ризиків, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Сторона обвинувачення посилається на наявність чотирьох ризиків, котрі виправдовують мету запропонованого нею запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (пункт 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні (пункт 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (пункт 4 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення (пункт 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Надавши правову оцінку таким доводам, через призму фактичних обставин справи та поданих доказів, слідчий суддя вважає їх обґрунтованими частково з наступних міркувань.

Наявність обґрунтованих ризиків, вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування підтверджується, тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за який передбачено виключно покарання у виді позбавлення волі. Суворість покарання є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, адже усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.

Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на потерпілу у Кримінальному провадженні, і полягає у процедурі отримання свідчень від осіб, які є потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на потерпілу існує, позаяк Кримінальне провадження перебуває на початковому етапі і збір доказів, ще не завершено. Момент безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілої та дослідження їх судом ще не настав.

Щодо ризику вважати, що ОСОБА_7 , може вчинити інше кримінальне правопорушення, до його існування підводять дані про самого підозрюваного, котрий на даний час ніде не працює та не навчається, немає джерела доходу.

Водночас, слідчий суддя не бере до уваги посилання сторони обвинувачення на наявність ризику, передбаченого пунктом 4 ч. 1 ст. 177 КПУ України, тобто того, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на обґрунтування та підтвердження цього доводу не надано жодного належного, допустимого, достовірно та достатнього доказу.

Викладеним вище спростовують доводи захисту, щодо відсутності ризиків, про які зазначає слідча.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що вищезазначені ризики, у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою.

Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Окрім цього, відповідно до частини 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, піддає оцінці тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , а це виключно позбавлення волі на строк від трьох до шести років, дані про особу підозрюваного.

При цьому на виконання ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням конкретних обставин справи, його суспільної небезпечності, даних про сімейний, майновий стан підозрюваного, слідчий суддя вважає що розмір застави слід встановити на рівні 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 96 050 грн. Внесення застави в такому розмірі, на переконання слідчого судді, буде справедливим та достатнім гарантуванням запобігання ризиків та виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного у разі звільнення його з-під варти внаслідок внесення застави обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк два місяці до 17 лютого 2020 року.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Клопотання задовільнити.

ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці до 17 лютого 2020 року, який обчислювати з моменту взяття під варту - 19 грудня 2019 року 18 год. 00 хв.

ОСОБА_7 визначити заставу - 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів, що становить 96050 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят) гривень, яку можна внести до постановления ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

Після внесення застави ОСОБА_7 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк два місяці до 17 лютого 2020 року.

ОСОБА_7 роз`яснити, що у випадку не виконання покладених обов`язків внесена застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 17 лютого 2020 року в 18 год. 00 хв.

Копію ухвали негайно вручити учасникам і надіслали до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 26 грудня 2019 року в 17 год. 00 хв
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1