ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/5774/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/360/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2020 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 лютого 2020 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_9 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Мелітополі ОСОБА_8 від 28 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000079 від 27 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 лютого 2020 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_9 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Мелітополі ОСОБА_8 від 28 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000079 від 27 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України.

Мотивуючи таке рішення слідчий суддя зазначив, що слідчим було повно та всебічно проведено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні та винесено обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях оперуповноваженого УПЗСЕ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_11 , слідчих ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, оскільки обов`язковою ознакою цього злочину є наявність істотної шкоди та прямий причинний зв`язок між умисними діями службової особи та завданою матеріальною шкодою, натомість, у своїх показаннях ОСОБА_9 не зазначав про заподіяння йому істотної шкоди, а лише посилався на погіршення стану свого здоров`я внаслідок неправомірної поведінки працівників поліції.

Крім того, відомості щодо дій працівників поліції, які містяться в заяві ОСОБА_9 , не вказують на те, що вони завдали та могли завдати істотної шкоди, а з його показань не вбачається прямого причинного зв`язку між діями працівників поліції та завданою йому шкодою.

В апеляційний скарзі заявник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу, а постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час досудового розслідування слідчий не дотримався вимог кримінального процесуального законодавства, не перевірив чи підтверджуються матеріалами провадження показання правоохоронців та ОСОБА_14 , не вилучив та не дослідив аудіозаписи допиту ОСОБА_14 під присягою в суді, не допитав усіх свідків (зокрема заявника ОСОБА_15 ), не провів у повному обсязі усі слідчі дії, що у сукупності свідчить про необґрунтованість та невмотивованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя поверхнево розглянув його скаргу, належним чином матеріали провадження та всі обставини справи не дослідив, допущені слідчим під час досудового розслідування порушення не врахував, не дослідив факт істотного порушення правоохоронцями вимог кримінального процесуального закону, зокрема ч. 3 ст. 214 КПК України, не обґрунтував свої висновки про відсутність складу злочину у діях осіб правоохоронних органів.

Вважає, що слідчий суддя прийняв рішення по суті скарги без будь-якого дослідження доводів, мотивів, обґрунтувань та доказів, чим порушив вимоги ст.ст. 370, 372 КПК України, не послався на жодний доказ та не мотивував, чому не враховує доводи його скарги та долучені до неї докази.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді, вбачається що він обмежився тільки встановленням наявності чи відсутності доказів заподіяння істотної шкоди, і саме на цій підставі зробив висновок про відсутність підстав для задоволення скарги, що свідчить про формальне відношення та підхід до її розгляду.

Звертає увагу, що на теперішній час він не може визначити точний розмір шкоди, заподіяної йому внаслідок протиправних дій, і для встановлення цієї шкоди та причинного зв`язку між діями працівників поліції та шкодою, необхідно провести судову медичну експертизу, про проведення якої він не мав можливості подати клопотання через те, що його не інформували про хід досудового розслідування.

У свою чергу, слідчий самостійно факт заподіяння істотної шкоди не встановив та необхідних для цього слідчих дій не виконав, що було залишено поза увагою слідчого судді, хоча до скарги було додано епікриз з лікарні про його перебування на лікуванні після інсульту, який стався у нього після отримання обвинувального акту.

Також він поніс матеріальні витрати на лікування, а твердження слідчого судді про те, що дії працівників поліції взагалі не могли спричинити істотної шкоди, можна розцінювати як знущання та цинізм, оскільки психологічний стрес, пов`язаний з кримінальним переслідуванням людини, завжди шкодить її здоров`ю.

Крім того, ані слідчий, ані слідчий суддя не надали оцінки тому факту, що незаконні дії працівників правоохоронних органів образили його особисту гідність, оскільки він є законослухняною людиною, науковцем, кандидатом технічних наук та керівником наукової установи, а внаслідок інсульту він не зміг захистити докторську дисертацію.

Вважає, що і діях правоохоронців міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а правові висновки щодо шкоди, зазначеної у вказаній статті, містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року № 301/2178/13-к та постанові Касаційного кримінального суду від 3 квітня 2019 року № 167/1547/15-к, які не були враховані слідчим та слідчим суддею.

До того ж, слідчий та слідчий суддя не врахували, що заява про вчинення кримінального правопорушення була подана не тільки за ст. 365 КК України, а і за ст. 366 КК України, яка не потребує заподіяння шкоди.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді ОСОБА_9 посилається на те, що повний текст ухвали він отримав 27 лютого 2020 року, а тому строк було пропущено з поважних причин.

Заявлене ОСОБА_9 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

З огляду на ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк на апеляційне оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з наявної в матеріалах провадження розписки, ОСОБА_9 отримав копію оскаржуваної ухвали лише 28 лютого 2020 року, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 підтримав подану ним апеляційну скаргу, вважав, що досудове розслідування проведено неповно, а судовий розгляд його скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження було проведено формально. Слідчий під час проведення досудового розслідування не витребував звукозапис допиту в суді першої інстанції свідка ОСОБА_14 та не зробив аналізу його показань в суді із показаннями, які він дав в цьому кримінальному провадженні. Наполягав, що отримані в даному кримінальному провадженні докази для нього мають істотне значення, оскільки можуть бути ним використані як докази його невинуватості у кримінальному провадженні щодо нього за ч. 1 ст. 368 КК України, яке розглядається на цей час по суті в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя. Досудове розслідування вважав проведеним неповно і з огляду на те, що слідчим не прийнято рішення за його заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 366 КК України. Слідчий суддя не дослідив належним чином матеріалів кримінального провадження.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Вважав безпідставним та передчасним закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_9 . Звернув увагу на те, що оперативний працівник ОСОБА_11 в рапорті зазначив, що отримав від громадянина ОСОБА_15 інформацію про те, що директор державного підприємств на території м. Запоріжжя, зловживаючи своїм службовим становищем вчиняє кримінальне правопорушення, але ОСОБА_9 не є директором державного підприємства. Отже відомості до ЄРДР були внесені, а в наступному змінені таким чином, щоб притягнути ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності незаконно. Наполягав на тому, що ОСОБА_15 так і не було встановлено та допитано.

Покури ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, рішення слідчого про закриття кримінального провадження та ухвалу слідчого судді про залишення цієї постанови без змін вважали законними, обґрунтованим та просили залишити їх без змін.

Слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Мелітополі ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з приводу доводів, викладених в ній пояснив, що здійснював кримінальне провадження за заявою ОСОБА_9 про притягнення працівників поліції до кримінальної відповідальності. В супереч доводів скарги з приводу необізнаності про хід проведення досудового розслідування в ДБР зазначив, що ОСОБА_16 3 або 4 рази прибував до слідчого відділу із запитами щодо стану досудового розслідування, на які кожного разу отримував відповіді. ОСОБА_17 було допитано в якості потерпілого в м. Мелітополі, він додав до протоколу допиту документі, які було долучено до матеріалів кримінального провадження та оцінено у сукупності з іншими доказами. Всі особи, яких він просив допитати, були допитані. Під час досудового розслідування слідчий тримав тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження у відношенні ОСОБА_16 , яке на цей час розглядає Хортицьким районний суд м. Запоріжжя та оцінив їх. Перевірив доводи ОСОБА_16 з приводу підстав проведення у відношенні нього НСРД. В наслідок проведеного досудового розслідування прийшов до висновку про відсутність події кримінального правопорушення про яке йшлося у заяві ОСОБА_16 та закрив кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурорів та слідчого, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі відсутності події кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Апеляційний суд вважає, що слідчий провів усі необхідні слідчі дії, дослідив всебічно, повно і неупереджено всі обставини кримінального провадження, висновки слідчого, викладені у постанові про закриття кримінального провадження, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на зібраних слідчим доказах, які вказують на відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 27 травня 2019 року Прокуратурою Запорізької області на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2019 відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 365 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079.

Проведення досудового розслідування доручено слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі.

В ході досудового розслідування в якості потерпілого був допитаний заявник ОСОБА_9 , а також посадові особи органів внутрішніх справ, які, на думку заявника, за відсутності об`єктивних даних, що свідчать про вчинення кримінальне правопорушення, внесли відомості до ЄРДР за № 0001378 за ч. 2 ст. 364 КК України та проводили слідчі дії, ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Також слідчим в якості свідків були допитані ОСОБА_11 , рапорт якого був підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, до ЄРДР, та потерпілий у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_14 .

Крім того, слідчим було отримано тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 0001378, вилучено їх копії, які були оглянуті, а також отримано інформацію щодо надання слідчим суддею апеляційного суду Запорізької області дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи відносно ОСОБА_9 в рамках цього ж кримінального провадження.

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження описано проведені слідчі дії, докладно викладено встановлені слідчим обставини кримінального провадження, проведено ґрунтовний аналіз отриманої інформації та наведені мотиви, за яких слідчий дійшов до висновку про відсутність події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Крім того, постанова слідчого містить відповіді на усі доводи потерпілого ОСОБА_9 , які він заявляв в ході досудового розслідування кримінального провадження.

Доводи ОСОБА_9 щодо відсутності об`єктивних даних, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України, колегія суддів находить безпідставними, адже такі дані були викладені у заяві ОСОБА_14 від 24.09.2015 про вчинення злочину, якого опитав старший оперуповноважений майор міліції ОСОБА_11 , рапорт якого був підставою для внесення того ж дня відомостей до ЄРДР за № 0001378 (т. 2 а.с. 24, 25).

Слідчим також було враховано, що прізвище « ОСОБА_15 » в матеріалах кримінального провадження № 0001378 не значиться, крім рапорту ОСОБА_11 , анкетні дані заявника у цьому провадженні ОСОБА_14 встановлені протоколом прийняття зави про вчинення злочину, у зв`язку із чим колегія суддів відхиляє доводи апелянта, щодо не проведення допиту заявника ОСОБА_15 .

Крім того, не знайшли свого підтвердження аргументи ОСОБА_9 щодо внесення незаконних змін в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, адже слідчий, оглянувши витяги із ЄРДР, встановив, що у графі «заявник або потерпілий» зазначено, що саме матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень були підставою для внесення відомостей ЄРДР, а не заява фізичної особи.

За наведеного колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_9 про те, що слідчий не витребував та не дослідив доказів реєстрації заяви ОСОБА_14 про вчинення злочину, адже відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, внесені на підставі рапорту ОСОБА_11 , який встановив обставини вчинення злочину з пояснень ОСОБА_14 , що не суперечить положенням ч. 1 ст. 214 КПК України, п. 2.1 Розділу І, п. 2.1 Розділу ІІ Наказу Генеральної прокуратури «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань» N 69 від 17.08.2012, чинного на час внесення відомостей до ЄРДР.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий, допитавши ОСОБА_9 в якості потерпілого, оглянув надані останнім документи, у тому числі виготовлену ОСОБА_9 стенограму судових засідань Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2016, 19.10.2017 (т. 1 а.с. 27 -76).

Оскільки відсутні підстави вважати, що ОСОБА_9 навмисно суттєво у наданій ним стенограмі змінив показання ОСОБА_14 в судових засідання Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2016, 19.10.2017, а тому відхиляє доводи ОСОБА_9 про те, що слідчий не вилучив та не дослідив аудіозапис допиту ОСОБА_14 в суді.

Крім того, слід зазначити , що пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 визнано порушенням принципу самостійності судів та незалежності судді витребування чи вилучення судових справ, розгляд яких не завершено. Судовий розгляд кримінального провадження № 0001378 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, наразі не завершений.

Факультативно слідчим при закритті кримінального провадження враховано і об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, яке є правопорушенням із матеріальним складом, тобто заподіяння істотної шкоди відповідно до диспозиції зазначеної статті, є обов`язковою умовою наявності складу злочину.

Як правильно зазначає апелянт, за конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваним Конституцією України чи іншими законами правам та свободам людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсація шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи).
Таку правову позицію щодо тлумачення і застосування положень ч. 1 статті 365 КК України висловлено Верховним Судом України у постанові від 27 жовтня 2016 року у справі № 5-99кс16.
Водночас Верховний Суд України акцентував увагу, що обчислення розміру таких витрат має бути належним чином підтверджено (в тому числі цивільним позовом як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди).
У заяві про вчинення злочину ОСОБА_9 вказував, що діями правоохоронців було заподіяно істотну шкоду його правам і інтересам. Але в заяві не зазначено конкретно у чому така шкода полягала, не визначено і її розмір у матеріальному виразі (т. 1 а.с. 17- 20).

11 липня 2019 року ОСОБА_9 отримав під особистий підпис пам`ятку про права і обов`язки потерпілого та був допитаний у цьому статусі слідчим (т. 1 а.с. 25-26, а.с. 27-31).

Під час допиту слідчий пропонував ОСОБА_9 уточнити, у чому саме полягає шкода та який є причинний зв`язок із шкодою та діями названих потерпілим осіб.

ОСОБА_9 зазначив, що він, зокрема, поніс витрати на лікування через інсульт внаслідок направлення обвинувального акту до суду, витрати на адвокатів, пов`язані із судовим процесом, а також зазнав шкоди, пов`язаної із призупиненням написанням докторської дисертації. Проте, доказів перебування на лікуванні, здійснення витрат на лікування та адвокатів, а також розміру цих та інших витрат заявник слідчому не надав. Цивільний позов ОСОБА_9 також не подавався.

Всупереч відповідних доводів апелянта, доказів на підтвердження заподіяння шкоди та її розміру ним не було надано ні слідчому судді, ні апеляційному суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , пояснюючи, чому він не подав доказів заподіяння йому істотної шкоди, зазначає, що він був позбавлений можливості подати будь-яке клопотання щодо здійснення слідчих дій, адже з травня 2019 року по, фактично, 5 грудня 2019 року, йому не було відомо, чи здійснюється судове провадження, чи воно закрито.

Проте такий аргумент апелянта спростовується тим, що він був допитаний слідчим 11 липня 2019 року, доказів звернення ОСОБА_9 до слідчого щодо перебігу досудового розслідування матеріали провадження не містять.

Як вбачається із заяви про вчинення злочину, ОСОБА_9 зазначав про вчинення працівниками правоохоронних органів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України та просив внести відомості до ЄРДР саме за такою правовою кваліфікацією, тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що ні слідчим, ні слідчим суддею не було надана оцінка тому, що дії працівників правоохоронних органів містили склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Крім того, заявником не надано відомостей, які б вказували на інші обов`язкові ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, - застосування насильства, погрози насильства, застосування зброї тощо.

Водночас відомості за № 0000079 внесені до ЄРДР лише за ч. 1 ст. 365 КК України (т. 1 а.с. 1), ОСОБА_9 був допитаний у якості потерпілого саме у провадженні із такою правовою кваліфікацією (т. 1 а.с. 27), тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що поза увагою слідчого та слідчого судді залишилося те, що в його заяві про вчинення злочину йшлося й правову кваліфікацію діянь правоохоронців за ст. 366 КК України.

Колегія суддів не може надати вичерпну відповідь на усі доводи апеляційної скарги, адже в ній, як і в скарзі на постанову про закриття кримінального провадження, викладені доводи, які є нелогічними та такими, що суперечать самі собі.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що слідчим ОСОБА_8 ніякі процесуальні документи з провадження № 0001378 не вилучалися, а всі процесуальні документи надані заявником (останній абзац арк. 2 апеляційної скарги). Проте у наступному абзаці апелянт зазначає, що слідчим ОСОБА_8 проведено повне дублювання (502 сторінки) вказаного кримінального провадження № 0001378.

Слід зауважити, що матеріали провадження вказують на те, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження № 0001378, отримав дозвіл слідчого судді, отримав тимчасовий доступ із можливістю виготовлення копії, та оглянув матеріали цього провадження (т. 1 а.с. 77-93).

Також у скарзі до слідчого судді ОСОБА_9 зазначає, що «слідчим ОСОБА_8 не витребувано та не досліджено документів провадження з правового статусу ЗНДЦМТ», однак матеріали кримінального провадження № 0001378, до яких отримав доступ слідчий, містять статутні документи Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства», контракт із ОСОБА_9 та наказ директора Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» про призначення тощо (т. 2 а.с. 148-188).

Інші доводи скаржника або стосуються оцінки належності та допустимості доказів у кримінальному провадженні № 0001378 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, судовий розгляд якого не завершено, та не стосується обставин, які повинні бути встановлені слідчим у кримінальному провадженні № 000007, або є такими, що не можуть суттєво вплинути на правильність висновків слідчого про закриття цього кримінального провадження.

За наведеного, колегія суддів погодилась із правильністю висновків слідчого про закриття кримінального провадження за відсутності події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, доводи апелянта щодо не вчинення слідчим всіх необхідних дій, неповноти досудового розслідування, неналежної перевірки всіх обставин справи свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи, що слідчим суддею прийнято правильне за суттю рішення, апеляційний суд, з огляду на повноваження надані ч. 3 ст. 407 КПК України, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити потерпілому ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 лютого 2020 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_9 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Мелітополі ОСОБА_8 від 28 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000079 від 27 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 320/5774/19