У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про призначення судового розгляду

"03" грудня 2019 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянула у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005860 від 12.07.2019 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

З Київської місцевої прокуратури № 4 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005860 від 12.07.2019 року, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор доповів про можливість призначення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до судового розгляду, оскільки дотримано норм кримінально-процесуального законодавства.

Захисник та обвинувачений не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Зокрема, у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про те, що до ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що він, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, може незаконно впливати на свідків, а також, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Зокрема, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, телефонував на робочі телефони свідків, які працювали з померлою, де в ході розмови останній повідомив, що він так вчинив тому, що перебував під дією медичних препаратів, у зв`язку з чим, йому не призначать міру покарання у вигляді позбавлення волі і він скоро прийде до них в гості. Обвинувачений ОСОБА_5 говорив, що свідки винні у розпаді його сім`ї. Крім того, свідок ОСОБА_8 зазначила, що обвинувачений телефонує їй і вона боїться за своє життя, а свідок ОСОБА_9 у своїх пояснення повідомив, що обвинувачений погрожував йому та його співробітникам. Щодо погроз з боку обвинуваченого, були відповідні звернення до правоохоронних органів. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення і на даний час, відсутні відомості про те, що він не може перебувати під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, зокрема, офіційно ніде не працює та не має стабільного джерела доходу.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки для цього немає жодних підстав. Її підзахисний має постійне місце проживання та реєстрації у м. Києві, проходив лікування та мав спробу суїциду, після чого, приймав сильнодіючі ліки, тобто, злочин вчинено не в здоровому стані. Обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, проживає з мамою, якій 80 років, тобто, є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги. Щодо заяв, які надав прокурор від свідків, то вони не містять реального характеру, оскільки в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України особи позбавлені можливості спілкуватися по телефону, а тому, її підзахисний не міг здійснювати такі дзвінки, у зв`язку з чим, просила обрати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, щоб він мав змогу лікуватися після проведених йому операцій та після спроби суїциду. Зокрема, у 2015 році ОСОБА_5 лікувався від венеричних хвороб, які ще недоліковані повністю і йому необхідне профілактичне лікування. Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку її підзахисного і він буде з`являтися до суду за кожним викликом.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника. Зазначив, що він після хвороби, а в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України не має змоги лікуватись.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, оглянувши клопотання, вивчивши обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає, що є достатні підстави для призначення його до судового розгляду, оскільки, згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим, відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для його повернення прокурору не встановлено.

Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні колегіальним судом у складі трьох суддів.

Кім того, згідно зі ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Заслухавши учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також на конкретні обставини кримінального провадження, його особу та схильність до скоєння нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким злочином, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, офіційно ніде не працює, що може вказувати на його схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, може ухилятися від суду. Зокрема, прокурор повідомив, що перебуваючи в СІЗО, обвинувачений ОСОБА_5 погрожував свідкам, що може вказувати на можливість впливу на останніх зі сторони обвинуваченого та вони переживають за своє життя. Крім того, на даний час у суду не має достовірних даних, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів на даному етапі розгляду обвинувального акту, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,оскільки не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 187 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 314-316 КПК України, колегія судів,
У Х В А Л И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005860 від 12.07.2019 року, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, призначити до судового розгляду на 09 грудня 2019 року на 14 годину 40 хвилин у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити колегіальним судом у складі трьох суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у відкритому судовому засіданні.

Судове засідання проводити за участю прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 31 січня 2020 року включно.

Колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 187 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Суддя

Суддя