Справа № 471/712/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000292 від 06.09.2019 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крива Пустош, Братського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, працюючого машиністом в Братській водоканалізаційній станції, маючого середню освіту, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 03 вересня 2019 року близько 11 години 00 хвилин, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 знаходилися біля сміттєзвалища в с. Крива Пустош, Братського району Миколаївської області. На ґрунті особистих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник умисел на завдання удару з метою спричинення фізичного болю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на завдання побоїв, з метою спричинення фізичного болю ОСОБА_5 , при цьому усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його небезпечні наслідки, ОСОБА_4 умисно наніс один удар долонею правої руки в область тім`яної частини голови ОСОБА_5 , чим завдав останньому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України визнав повністю та показав суду, що він працює машиністом в Братській водоканалізаційній станції. В перед обідній час 03 вересня 2019 року він перебував біля сміттєзвалища в с. Крива Пустош, Братського району Миколаївської області, де із автомобіля виливав каналізаційні відходи. В цей час, коли він перебував у кабіні автомобіля, до нього підійшов ОСОБА_5 та зробив зауваження, а потім почав висловлюватись нецензурними словами на його адресу. Після чого він вийшов із кабіни автомобіля, підійшов до ОСОБА_5 та рукою вдарив його в область тім`яної частини голови. У вчиненому розкаявся, готовий нести покарання за вчинений злочин та запевнив суд, що зробив для себе відповідні висновки.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що в обідній час 03 вересня 2019 року працював у себе на городі та потім почув сильний сморід. Тоді ж побачив, як обвинувачений з автомобіля виливає каналізаційні відходи. Бажаючи зробити останньому зауваження, підійшов до автомобіля. в якому знаходився ОСОБА_4 та почав його сварити за те, що він у не відведеному місці виливає відходи. Після чого ОСОБА_4 вийшов із кабіни автомобіля та вдарив його рукою в область голови. Потерпілий залишився стояти на місці та почав телефонувати з приводу протиправних дій обвинуваченого голові сільської ради, а ОСОБА_4 сів до автомобіля та кудись поїхав. Того ж дня потерпілий звернувся із заявою про вчинення злочину до відділу поліції та через день звернувся до лікарні, де повідомили про відсутність у нього тілесних ушкоджень. Зазначив, що особисто не бачив, як його вдарив ОСОБА_4 чи кулаком, чи долонею.

На підтвердження вини обвинуваченого судом також були досліджені наступні документи та докази:

- заява потерпілого про вчинення кримінального правопорушення від 06.09.2019 року;

- довідка Братської ЦРЛ від 06.09.2019 року про відсутність у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами справи, встановленими органами досудового розслідування. Інші учасники кримінального провадження не заперечували проти цього.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, за відсутності сумнівів в добровільності її позиції, після роз`яснення наслідків визнання недоцільним дослідження доказів у вигляді втрати права оскаржити фактичні обставини справи, в тому числі й кваліфікацію злочину, в апеляційному порядку, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за обставин, встановлених судом.

Всі докази в своїй сукупності та взаємозв`язку, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до висновку, що вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочині доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом».

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Підстав для визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною такої, як щире каяття суд не вбачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав, надав показання, які в ході судового слідства підтвердилися. Обвинувачений зазначив про те, що кається у вчиненому, проте з його поведінки в судовому засіданні не вбачається, що він дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, має добру характеристику з місця проживання, враховує спосіб життя обвинуваченого, що він має постійне місце роботи, висновок органу пробації щодо ОСОБА_4 про можливість виправлення його без позбавлення або обмеження волі на певний строк, за яким ОСОБА_4 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, зарахований у запас ЗС України, думку потерпілого, та вважає, що для його виправлення і перевиховання можливо призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, тавідсутність передумов для застосування ст. 69, 75 КК України дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Речові докази відсутні. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1