Справа № 346/2075/19
Провадження № 11-кп/4808/440/19
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів відмовити.

Мотивує свої вимоги тим, що при прийнятті такого рішення суд порушив права ОСОБА_8 , гарантовані Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, основні засади судочинства, передбачені ст. 9, 12, 17, 20-24, 26 КПК України та інші вимоги КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що обвинуваченому не було вручено у порушення вимог ст. 184 КПК України копії клопотання, що прокурор підтвердив, проте суд проігнорував таку заяву. Вважає, що ухвала суду не мітить жодних фактичних обставин, даних про обґрунтованість обвинувачення, ризиків і міркувань щодо альтернативних запобіжних заходів, мотивів прийняття або відхилення доказів, а є простим перерахуванням положень норм кримінального процесуального права, які без вказівок на фактичні обставини, докази та логічний зв`язок між ними, законної сили самі по собі не мають. Стверджує, що до клопотання прокурора не було подано жодного доказу, однак таке зауваження суд не взяв до уваги. Вказує, що суд взагалі не досліджував і не міг досліджувати жодного доказу, переконання судді сформовані виключно на підставі клопотань прокурора. Зазначає, що в ухвалі суду вказана недостовірна інформація про те, що прокурор в клопотання зазначає про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки прокурор в клопотанні посилається тільки на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. На його думку, це свідчить про те, що кількість ризиків, порівняно з тими, які були підставою для обрання запобіжного заходу і зазначені в ухвалах суду, зменшилися, а суд виконав функції сторони обвинувачення. Зауважує, що сторона захисту не просила обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а просила відмовити у застосуванні запобіжного заходу.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено на строк 60 днів, а саме по 08 грудня 2019 року включно, з визначенням застави в розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 96050 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят ) гривень.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, не працевлаштований. Тому реальними залишаються ризики можливого переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вчинення обвинуваченим нових злочинів та здійснення тиску на свідків і потерпілу при звільненні з-під варти, адже судовий розгляд по суті не розпочато. За таких обставин, суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків та судових рішень. Отже, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважав обґрунтованим. Поряд з тим, враховуючи молодий вік обвинуваченого, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, суд вважав за можливе визначити заставу з покладенням на обвинуваченого передбачених у ст. 194 КПК України обов`язків у разі внесення застави та звільнення з-під варти. При визначенні розміру застави враховував практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу відмовити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляційна скарга підлягає розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Сторона захисту посилається на порушення прав ОСОБА_8 , на відсутність правових підстав для продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме рішення суду про продовження строку тримання під вартою до 08 грудня 2019 року включно є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

При прийнятті рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги Кримінального процесуального кодексу України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в суді першої інстанції до початку розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, його копію не було вручено ОСОБА_8 .

За приписами ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, відповідно до ч. 2 та 3 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Вручення обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, є важливою гарантією дотримання права обвинуваченого на захист.

Обвинувачений повинен мати можливості організувати ефективний захист своїх інтересів, особисто обстоювати свої інтереси при вирішенні питання про необхідність продовження строку запобіжного заходу

Право на захист не обмежується виключно можливістю мати захисника та користуватися його правовою допомогою.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства та відповідно до КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Стаття 5 Конвенції про права людини та основоположні свободи гарантує, що «Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту i про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.»

Суд має вживати заходів для реалізації наданих сторонам процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з звукозаписом судового засідання від 10 жовтня 2019 року захисник ОСОБА_7 звертав увагу суду на те, що обвинуваченому не було вручено копії клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

При цьому, прокурор пояснив, що вручив один примірник стороні захисту - захиснику.

В той час, вручення копії клопотання захиснику не звільняє від обов`язку вручити її обвинуваченому.

Під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не було надано підтвердження того, що підозрюваному вручено копію клопотання.

До клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу не долучено доказів того, обвинуваченому надано копію клопотання чи він відмовився її отримувати в порушення п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 184 клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду не спростовано доводи сторони захисту про те, що підстави для продовження строку запобіжного заходу стороною обвинувачення не підтверджено жодними доказами.

Клопотання не містить посилань на матеріали, які підтверджують існування наведених у ньому обставин, відповідно, такі не долучено до клопотання.

В той час, з дня надходження до суду обвинувального акту 07 травня 2019 року по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 судовий розгляд не проводився, будь-які докази не подавалися, не досліджувались обставини, розглядалися за надходженням клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

Наведене свідчить про те, що стороною обвинувачення при скеруванні до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу були допущені порушення вимог ст. 184, 199 КПК України, що унеможливлювало прийняття його до розгляду.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

У випадку недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 184, 199 КПК суд розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.

На думку суду апеляційної інстанції наведені порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

За приписами ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Оскільки на час постановлення цієї ухвали існує інше рішення суду першої інстанції від 05 грудня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , про що відомо сторонам, суд апеляційної інстанції не звільняє обвинуваченого з-під варти.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 199, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 01 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_8 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5