Постанова
іменем України

11 червня 2019 року
м. Київ
справа № 469/98/17
провадження № 51-8305км18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2018 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 29 грудня 2016 року Березанським районним судом Миколаївської області за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 та частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК), до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із звільненням на підставі статті 75 КК від відбування покарання з випробуванням,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 125 КК.
Оскаржені судові рішення

1. Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 2 статті 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі частини 4 статті 70 КК за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року і визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців без конфіскації майна.
2. Цим же вироком його засуджено за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та за частиною 2 статті 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Відповідно до частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за ці злочини йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
3. На підставі частини 1 статті 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 рокуОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
4. ОСОБА_6 визнано винуватим у повторному незаконному заволодінні транспортним засобом, у повторному таємному викраденні чужого майна, а також у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинених в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області за обставин, детально викладених у вироку, які в касаційному порядку не оскаржуються.

5. Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 19 липня 2018 року, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, вирок районного суду змінив та постановив:
Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 289 КК до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі частини 4 статті 70 КК вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено до 4 років позбавлення волі та на підставі статті 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, виконувати самостійно.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 185 КК до 2 років позбавлення волі, за частиною 2 статті 125 КК до 200 годин громадських робіт. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю вироків на підставі частини 1 статті 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг
6. У касаційній скарзі прокурор просить на підставі, передбаченій пунктами 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
7. Прокурор стверджує, що апеляційний суд неправильно застосував кримінальний закон при складанні покарань за сукупністю злочинів, допустивши до самостійного виконання вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року.Обґрунтовуючи свою позицію, прокурор посилається на судову практику Верховного Суду, зокрема на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладений в постанові від 25 червня 2018 року (провадження № 51-830км18).
Позиції учасників касаційного розгляду

8. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
9. Прокурор під час касаційного розгляду підтримала касаційну скаргу частково та просила змінити ухвалу апеляційного суду на підставах, зазначених у скарзі.
Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу належить задовольнити на таких підставах.
11. Доводи прокурора про неправильне застосування апеляційним судом визначеного законодавчими приписами порядку призначення покарання є слушними.
12. Частиною 6 статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
13. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 25 червня 2018 року (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18) зробила такий висновок:
«коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як статтІ 70, так і статтІ 71 КК: спочатку за правилами частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами частини 4 статті 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до частини 1 статті 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким, що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні частини 4 статті 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами частини 1 статті 71 вказаного Кодексу».
14. Однак апеляційний суд, погодившись з доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора, не дотримався судової практики та всупереч згаданому висновку Верховного Суду допустив самостійне виконання вироку Березанського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року, яким за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 та частиною 2 статті 186 КК, ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки ТА звільнено на підставі статті 75 КК від відбування покарання з випробуванням.
15. З огляду на те, що помилку, допущену апеляційним судом при призначенні засудженому покарання, неможливо усунути без погіршення становища ОСОБА_6 ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду, під час якого необхідно врахувати викладене й ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7