Номер провадження: 11-кп/813/926/19
Номер справи місцевого суду: 522/3635/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 28 березня 2019 року, якою прокурору для усунення недоліків повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0007292 від 18 листопада 2017 року у відношенні:

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселиця Ульянівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, неодруженого, ФОП, який має середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Садове Одеської області Білгород-Дністровського району, українця, громадянина України, неодруженого, юрист в TOB «Оскар Т», який має середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України,

ОСОБА_11 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Татарбунари Одеської області, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який має незакінчену вищу освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28 березня 2019 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, повернуто прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 для усунення виявлених недоліків.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що прокурор не дотримався вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не містить належного формулювання обвинувачення, а саме не зазначені мотиви вчинення злочинів, передбаченого ч.3 та ч.4 ст.296 КК України, не конкретизоване обвинувачення та не встановлені пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у новому складі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.337 КПК України під час проведення підготовчого засідання вийшов за межі повноважень, якими він наділений під час даної стадії судового провадження, оскільки фактично вдався до аналізу відповідності обвинувачення фактичним обставинам, що є предметом судового розгляду. Наполягав на тому, що в обвинувальному акті належним чином викладені фактичні обставини, які прокурор вважає доведеними з врахуванням положень КПК України.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив, що в обвинувальному акті детально викладені ті обставини вчинення дій обвинуваченими, які підпадають під визначення кваліфікуючих ознак правової кваліфікації, в тому числі і мотив вчинення злочину, та відображають такі істотні обставини злочину, як місце, час, спосіб, форма вини мотив і наслідки, як вони встановлені досудовим розслідуванням. Також, на думку прокурора, суд не врахував, що відповідно до ст.338 КПК України у разі необхідності уточнень обставин правопорушення, прокурор має право змінити обвинувачення в суді та у відповідності до ст.339 КПК України має право висунути додаткове обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши обвинувальний акт, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Так, відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недотримання вимог кримінального процесуального закону при складенні обвинувального акту у кримінальному провадженні №0007292, оскільки викладення фактичних обставин, які складають об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, та інкримінуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не відповідають формулюванню правової кваліфікації кримінального правопорушення, яке викладено в обвинувальному акті.
Так, в описовій частині обвинувального акту зазначено, що « ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 та іншими невстановленими особами, не реагуючи на мирні заклики правоохоронців,… тримаючи в руках заздалегідь заготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, а саме металеві арматури, дубинки та балони зі слізогінним газом та почали наносити тілесні ушкодження працівникам поліції, які здійснювали охорону публічного порядку на місці події».
Кваліфікуюча ознака дій, що мають ознаки складу злочину хуліганства, «із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень» наявна в диспозиції частини 4 ст.296 КК України.
При цьому в обвинувальному акті, після зазначення даних обставин щодо застосування ОСОБА_10 та ОСОБА_9 предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, діям ОСОБА_10 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування в обвинувальному акті дана правова кваліфікація за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю пов`язані з опором представникам влади, вчинені групою осіб.
Така невідповідність опису фактичних обставин кримінального правопорушення, що інкримінуються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , правовій кваліфікації, викладеній в обвинувальному акті, апеляційний суд розцінює як суттєве порушення вимог щодо оформлення обвинувачення, що унеможливлює додержання основних принципів кримінального провадження щодо справедливого судового розгляду та гарантії на реалізацію захисту обвинуваченим.

Крім того, диспозиція статті 296 КК України (хуліганство), передбачає обов`язкову наявність мотиву протиправних дій у виді явної неповаги до суспільства. Встановлення даної кваліфікуючої ознаки являється важливим, оскільки впливає на правову кваліфікацію та відмежовування від інших складів злочинів, які є схожими за об`єктивною стороною.

В обвинувальному акті в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначено про наявність в діях даних осіб кваліфікуючої ознаки мотиву у виді явної неповаги до суспільства.
Однак, в описовій частині фактичних обставин вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 дій, які кваліфіковані за ознаками злочинів, передбачених ч.3 та ч.4 ст.296 КК України та в самому формулюванні обвинувачення, відсутнє конкретизоване зазначення тих обставин, які дають змогу встановити наявність такої ознаки суб`єктивної сторони даного складу злочинів, як мотив, оскільки незрозуміло, в чому саме виразилася явна неповага до суспільства, яка характеризується, як правило, прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, тощо.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в суді першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 291, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 28 березня 2019 року, якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, та ОСОБА_11 - у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, повернуто прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 для усунення виявлених недоліків, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13