Справа №592/9281/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/638/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми, від 28 вересня 2017 року, якою приведено вирок Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_8 , у відповідність із законодавством України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 30, п. «Г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

29 серпня 2017 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_8 у відповідність до законодавства України.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми, від 28 вересня 2017 року, вирок Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_8 , приведено у відповідність із законодавством України та визначено вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. ст. 15 307 ч. 2 КК України до покарання, з застосуванням ст. 68 ч. 3 КК України, у виді позбавлення волі на строк шість років вісім місяців.

Суд своє рішення мотивував тим, що згідно Кримінального кодексу України, відповідальність за злочин за яким ОСОБА_8 був засуджений за вироком Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, передбачена за ст. ст. 15 307 ч. 2 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

На вказану ухвалу суду надійшли апеляційні скарги від захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 у яких захисник та засуджений ОСОБА_8 ставлять питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали суду, якою визначити засудженому ОСОБА_8 міру покарання у відповідності до вимог ст. 610 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, з урахуванням поданих доповнень, захисник ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_8 вказують на неправильне застосуванням судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, мотивуючи тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 610 КПК України, безпідставно призначив ОСОБА_8 покарання менше ніж було призначене за вказаним вироком суду Російської Федерації.

Крім того, захисник ОСОБА_9 у поданих доповненнях до апеляційної скарги вказує, на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до засудженого ОСОБА_8 ст. 15 КК України, у зв`язку з чим на його думку, помилково призначив покарання яке не відповідає покаранню призначеного засудженому ОСОБА_8 відповідно до вказаного вироку Російської Федерації.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційних вимог, думку захисника ОСОБА_7 про підтримку апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 30, п. «Г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 610 ч. 3 КПК України, дійшов до вірного висновку, що кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 3 ст. 30, п. «Г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за яким засуджений ОСОБА_8 за вироком Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, в законі України про кримінальну відповідальність передбачене ст. ст. 15 307 ч. 2 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб, санкцією якої передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Перевіряючи мотиви апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 з приводу неправильного застосування положень ст. 610 КПК України при приведенні вироку суду Російської Федерації у відповідність до законодавства України, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, суд першої інстанції, у відповідності з ст. 610 ч. 4 КПК України, дійшов до обґрунтованого висновку в частині визначення строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_8 на території України на підставі вищевказаного вироку суду Російської Федерації, саме у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців років.

Відповідно до ст. 610 ч. 4 п. 1 КПК України, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законом України про кримінальну відповідальність.

Також колегія суддів не погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 стосовно безпідставного застосовування судом першої інстанції засудженому ОСОБА_8 ст. 15 КК України та вважає їх необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, вироком суду Російської Федерації ОСОБА_8 засуджений саме за замах на незаконний збут наркотичних засобів, скоєний у великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, який був недоведений до кінця з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 , а тому, суд правильно визначив, що кримінальна відповідальність за такі дії законом України про кримінальну відповідальність передбачена ст. ст. 15 307 ч. 2 КК України.

Визначаючи строк покарання, який підлягає відбуванню ОСОБА_8 на території України, суд виходив з меж санкції ст. 307 ч. 2 КК України, при цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ст. 68 ч. 3 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За таких обставин, максимальний строк покарання у виді позбавлення волі за ст. ст. 15 307 ч. 2 КК України не може перевищувати дві третини від 10 років позбавлення волі, який є максимальним строком цього виду покарання, що передбачений ст. 307 ч. 2 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, відповідно до положень ст. 610 ч. 4 п. 1 КПК України, що засудженому ОСОБА_8 відповідно до законодавства України має бути визначено покарання за ст. ст. 15 307 ч. 2 КК України, з урахуванням вимог ст. 68 ч. 3 КК України, у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми, від 28 вересня 2017 року, якою вирок Фрунзенського районного суду м. Іваново Російської Федерації, від 20 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_8 , приведено у відповідність до законодавства України, залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у цей же строк з дня отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4