Справа № 346/5796/18
Провадження № 1-кп/346/206/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия кримінальне провадження за № 0000102 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не судимого, проходить військову службу за контрактом на посаді головного сержанта-командира гармати 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.408 КК України, -

в с т а н о в и в:

25.02.2017р. між обвинуваченим Тенсіним та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2017р. № 9-РС старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду головного сержанта-командира гармати 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2017р. №11 старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

Обвинуваченому ОСОБА_5 достеменно було відомо про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Обвинувачений ОСОБА_5 24.07.2018р. о 09 год. 00 хв., умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, визнав та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке вказане в обвинувальному акті, а також пояснив, що дійсно не прибув до розташування військової частини так як перебував у м.Стрий Львівської області по особистих справах. Просить суворо не карати, щиро розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При встановлених обставинах, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до ст.ст. 65, 66, 67 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом визнаються його з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика по місцю проживання, що не притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов"язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом"якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Також, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд зазначає, що відповідно до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Відповідно до частини першої ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням положень ч.2 ст. 50, ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчинення нових злочинів, з урахуванням вищенаведених обставин, які враховуються при призначенні покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, тому, застосувавши ст. 75 КК України, його слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, що буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1