Провадження №1-кп/748/7/19
Єдиний унікальний № 748/809/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2019 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області
у складі :
головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2015 року за № 0000836 відносно обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, із середньо-спеціальної освітою, фізична особа - підприємець, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 21.09.1998 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3, ч.3 ст. 222, ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; 22.01.1999 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч.3 ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією частини майна; звільнився 10.08.2000 умовно-достроково на невідбутий термін 10 місяців 20 днів; 08.06.2001 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 140, ст. 43 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.12.2001 вирок змінено, виключено конфіскацію майна; звільнився 26.03.2005 по відбуттю строку покарання; 29.01.2009 Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 07.07.2011 умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 3 місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю: прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 , -

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням ОСОБА_5 , обвинувачується в тому що, 24 вересня 2017 року, в післяобідній час, перебуваючи на узбіччі автошляху «Київ Чернігів Нові Яриловичі», поблизу с. Красне Чернігівського району Чернігівської області, переслідуючи корисливу мету на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме, автомобілем марки «Ореl» модель «Оmеgа» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 37440,50 грн, згідно висновку експерта № 3774/15-24 від 15.12.2015, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , та яким користувався ОСОБА_12 , умисно, повторно, шляхом буксирування на тросі за допомогою іншого автомобіля, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, чим спричинив ОСОБА_13 та ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 37440,50 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав, вказав, що до вчинення злочину в якому його звинувачує прокурор, він не причетний. Стверджує, що незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілих вчинив ОСОБА_14 зі своїм знайомим, про що дізнався пізніше. Він лише, за проханням ОСОБА_15 , домовлявся здати автомобіль на металобрухт, але про те, що автомобіль був викрадений йому ОСОБА_15 не повідомляв. Показав, що ОСОБА_14 йому зателефонував та попросив допомогти здати автомобіль його знайомого на металобрухт по хорошій ціні, при цьому сказав, що в автомобілі зламаний двигун. За допомогу ОСОБА_15 обіцяв матеріальну винагороду. Від ОСОБА_15 він також дізнався, що цей зламаний автомобіль стоїть за селом Красне. По цьому питанню він зателефонував знайомому, який сказав привезти автомобіль на металобазу, та спитав чи є документи на автомобіль, на що він відповів, що є. Автомобіль, про який йде мова в обвинуваченні, на металобазу пригнав ОСОБА_15 з незнайомим йому чоловіком. Коли він приїхав на металобазу, що знаходиться по вул. Любецька у м. Чернігові, ОСОБА_15 зі своїм знайомим вже там знаходилися. Гурський, який повинен був прийняти автомобіль на металобрухт, попросив показати документи на автомобіль. ОСОБА_15 повідомив, що документів не має, тоді ОСОБА_16 сказав, що приймати автомобіль без документів не буде. Після цього, ОСОБА_15 , за його послуги, тобто за те, що він домовлявся, приїздив на металобазу, йому віддав автомагнітолу, яку дістав з машини, на якій приїхав. Через деякий час, з приводу цієї машини, його викликали до поліції. Він їм все це розповів. Оскільки ОСОБА_15 в той час знаходився у Москві, у поліції попросили знайти чоловіка, який би погодився взяти на себе вину, обіцяли, що буде ч.1 ст.185 КК України. А ОСОБА_15 обіцяв матеріальну винагороду тому, хто погодиться нести замість нього кримінальну відповідальність. Він погодився нести кримінальну відповідальність замість ОСОБА_15 лише за ч.1 ст.185 КК України, тому співпрацював зі слідством, знайшов свідка ОСОБА_17 , який погодився за матеріальну винагороду прийти до слідчого та повідомити, що він сидів за кермом автомобіля потерпілого, та, що вони разом відбуксирували автомобіль потерпілого на металобазу. А насправді, ОСОБА_17 взагалі не керував автомобілем потерпілого і на металобазі не був. Проте, що йому інкримінують викрадення автомобіля, він дізнався лише тоді, коли повідомили його про підозру. Він дійсно домовлявся з потерпілим ОСОБА_18 з приводу відшкодування шкоди, але це робив за проханням ОСОБА_15 , який готовий був перерахувати гроші потерпілому. Але, коли той попросив за автомобіль 5000 доларів США, ОСОБА_15 відмовився платити. Де ОСОБА_15 подів машину потерпілого йому не відомо. З ОСОБА_15 він не спілкується вже два роки. Автомагнітолу, яку йому віддав ОСОБА_15 , він одразу добровільно передав працівникам поліції.

Потерпілий ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином ( т.1 а.с. 229,235,241-242,246).

Як на докази винуватості обвинуваченого у незаконному заволодінні транспортним засобом, що на праві власності належить ОСОБА_13 , та котрим користувався ОСОБА_12 , вчиненому повторно, сторона обвинувачення посилалася на покази потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , результати аналізу мобільного трафіку з`єднань абонента «МТС Україна» з мобільним номером оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_3 та план-схему про рух даного абонента з візуалізацією інформації, протокол огляду речей від 01.12.2015, протокол пред`явлення речей для впізнання від 21.12.2015, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 , протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , висновок експерта.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 показав, що 21.09.2015 біля 7-00 години ранку в районі села Красне, у нього зламався автомобіль марки «Ореl» модель «Оmеgа» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому він його там залишив, а сам поїхав до м. Києва на попутній машині, бо поспішав. Коли повертався, 28.09.2015, автомобіля вже не було. Зрозумівши, що автомобіль викрадено, він звернувся до правоохоронних органів. В автомобілі також знаходилася автомагнітола «Кеnwооd», яку він купував разом з автомобілем. Даний автомобіль він купував не у власника ОСОБА_13 , а у іншої особи, яка передала йому техпаспорт на автомобіль та страховий поліс. У жовтні-листопаді 2015 року він спілкувався з обвинуваченим ОСОБА_25 , який погодився відшкодувати йому шкоду, також з цього приводу він спілкувався із адвокатом ОСОБА_25 , але згоди щодо суми компенсації так і не дійшли. На даний час завдана йому шкода не відшкодована.

Під час проведення слідчого експерименту від 20.09.2016, у присутності двох понятих, потерпілий ОСОБА_12 вказав на місце, де залишив автомобіль перед с. Красне (напрямок з м. Чернігів до м. Київ) на відстані близько 700 м від повороту на с. Скорінець з лівого боку автодороги ( т.1 а.п.169-170).

Враховуючи покази обвинуваченого, який заперечував свою причетність у незаконному заволодінні транспортним засобом марки «Ореl», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за відсутності інших доказів, покази потерпілого ОСОБА_12 , з яких вбачається, що йому не було відомо хто вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом та вказаний вище протокол слідчого експерименту з його участю, не є достатніми та переконливими доказами винуватості обвинуваченого у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, яким користувався потерпілий ОСОБА_12 . Намагання обвинуваченим відшкодувати потерпілому ОСОБА_12 шкоду не може беззаперечно свідчити про його винуватість у вчиненні даного злочину.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 19.01.2016 та фотоілюстративної таблиці до нього, у присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , свідок ОСОБА_20 вказав на місце, де знаходився автомобіль марки «Опель», який вони з ОСОБА_5 відбуксирували. Дане місце відповідає тому місцю, де залишив потерпілий ОСОБА_12 автомобіль. Також свідок ОСОБА_20 розповів як даний автомобіль вони з ОСОБА_5 відбуксирували на вул. Любецька у м. Чернігів, зокрема зазначив, що буксирування автомобіля здійснювали за допомогою тросу, закріпленого до автомобіля ОСОБА_5 , яким останній і керував, а він керував автомобілем «Опель», при цьому двигун не включав (т.1 а.п.164-166).

Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомив, що всі обставини, які зазначені в протоколі слідчого експерименту не відповідають дійсності. Таких подій, які відтворювалися з ним під час слідчого експерименту взагалі не було. Такі покази його попросив дати ОСОБА_5 , за що отримав від останнього матеріальне винагородження, а допомогти ОСОБА_5 його попросив друг дитинства - ОСОБА_19 . На слідчому експерименті він показав на те місце, куди вказала йому слідча. На слідчий експеримент всіх привіз ОСОБА_5 на своєму автомобілі, зокрема, слідчу, його та двох понятих. Протокол слідчого експерименту не читав. Коли його підписував, протокол був недописаний. Марку автомобіля, який нібито відбуксирували, йому сказали раніше.

Зважаючи на ці обставини суд не може прийняти слідчий експеримент з участю свідка ОСОБА_20 як достовірний доказ, а тому до уваги його не бере.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 підтвердила, що вона, як понята та інший понятий були присутні при проведені слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 , хто показував місце, де знаходилася викрадена машина, не пам`ятає. Також підтвердила покази свідка ОСОБА_20 , що на слідчий експеримент їх привозив обвинувачений на своєму автомобілі.

Зважаючи на процесуальний статус свідка ОСОБА_24 , її показаннями підтверджується лише правильність відображених в процесуальному документі дій, які відбувались за її участі, у зв`язку з проведенням слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 , який з наведених вище підстав суд не приймає до уваги.
Показання слідчої ОСОБА_27 про те, що на слідчому експерименті свідок ОСОБА_20 добровільно, без сторонньої допомоги показав місце, де знаходився автомобіль потерпілого, суд не може приймати до уваги, оскільки свідок ОСОБА_27 як слідча здійснювала безпосередньо проведення даних слідчих дій, а отже є зацікавленою особою. Крім того покази свідка ОСОБА_27 суперечать показам самого свідка ОСОБА_20 . Також покази свідка ОСОБА_27 не можуть бути визнані як допустимим доказом з приводу пояснень осіб, які надавались останніми в ході проведення слідчих дій.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 в судовому засіданні дав показання, що у 2015 році до нього звернувся ОСОБА_28 з проханням знайти водія, повідомив, що у нього якісь проблеми з машиною, і він готовий за допомогу заплатити. Він з цією пропозицією звернувся до ОСОБА_20 , з яким він товаришує з дитинства, і він знав, що останньому були потрібні гроші, і той погодився. Про що розмовляли ОСОБА_20 з ОСОБА_5 він не знає, йому не повідомляли.
Покази свідка ОСОБА_19 підтверджують покази обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_20 щодо непричетності останнього до подій, пов`язаних з викраденням автомобіля потерпілого, та вказують на заінтересованість до даних подій ОСОБА_29 , на якого вказує обвинувачений, як на особу, що причетна до викрадення автомобіля потерпілих.
За клопотанням сторони захисту до суду викликався для допиту як свідок ОСОБА_14 , проте допитаний не був внаслідок смерті, про що свідчить актовий запис про смерть №576 від 28.02.2017 ( т.2 а.п.12).
Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 дав показання, що у вересні 2015 року йому зателефонував ОСОБА_30 та сказав, що хлопці бажають здати на металобрухт машину. На той час він працював позаштатним заготівельником на ПАТ "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ", яке розташовано в м. Чернігові, по вул. Лубецька, 167. Автомобіль притягнули на металобазу о 16-30 чи о 17-00 годині обвинувачений ОСОБА_5 , який був на своїй машині та незнайомий йому чоловік, який знаходився за кермом притягнутої машини. Даний автомобіль був марки «Опель», приблизно 1990-1995 року випуску, кольору «сірий асфальт», без державних номерних знаків, було розбите маленьке бокове скло. Автомобіль він не прийняв, бо не було документів. Документи хлопці пообіцяли привезти вранці, але документів ніхто не привіз. Автомобіль простояв всю ніч за територією металобази. Після цього машину він не бачив і хто її забирав, також не бачив. З приводу здачі автомобіля на металобрухт розмовляв з ним саме ОСОБА_5 .

Покази свідка ОСОБА_23 підтверджують лише те, що ОСОБА_5 домовлявся з ним з приводу здачі автомобіля на металобрухт, та не доводять факту вчинення викрадення автомобіля обвинуваченим. До того ж, дані обставини не заперечувалися і самим обвинуваченим, який повідомив, що це він робив за проханням ОСОБА_14 , не будучи обізнаним, що автомобіль викрадений. Покази свідка ОСОБА_23 про те, що автомобіль притягнули на металобазу обвинувачений ОСОБА_5 , який був на своїй машині та незнайомий йому чоловік, який знаходився за кермом викраденої машини, за відсутності інших доказів, безпосередньо не вказують на обвинуваченого та не є доказом того, що викрадення автомобіля вчинив саме обвинувачений.

Заявою від 01.12.2015 підтверджується лише факт добровільної передачі ОСОБА_5 працівникам поліції автомагнітоли «Кеnwооd» моделі КDС 2092 R, що не заперечувалося і самим обвинуваченим в судовому засіданні ( т.1 а.п.155).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що дану автомагнітолу він отримав від ОСОБА_31 біля металобази у м. Чернігові.

Згідно протоколу огляду речей від 01.12.2015, слідчим ОСОБА_27 було оглянуто та вилучено автомагнітолу «Кеnwооd» моделі КDС 2092 R, яку добровільну видав ОСОБА_5 . Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 21.12.2015 зафіксовано факт впізнання даної автомагнітоли потерпілим ОСОБА_12 ( т.1 а.п.156-157, 159-160).

Під час допиту в судовому засіданні свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 підтвердили, що приймали участь у даних слідчих діях як поняті та ставили свої підписи, при цьому, що пояснював ОСОБА_5 , з приводу того, де він взяв автомагнітолу, не пам`ятають.

Зважаючи на процесуальний статус свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , їх показаннями підтверджується лише правильність відображених в процесуальних документах дій, які відбувались за їх участі, у зв`язку з проведенням огляду речей та пред`явлення речей для впізнання.
Вартість автомобіля «Ореl Оmеgа» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлена висновком автотоварознавчої експертизи №3774/15-24 від 15.12.2015, і склала станом на 21.09.2015 - 37440 грн 50 коп. (т.1 а.п.134-138).
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке надано потерпілим ОСОБА_12 , власником транспортного засобу «Ореl Оmеgа» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_13 (т.1 а.п.128-129).

На виконання доручення слідчої ОСОБА_27 працівниками КП (ОТЗ) ГУНП в Чернігівській області було проаналізовано трафік з`єднань абонента «МТС Україна» з мобільним номером оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_3 та на виконання доручення прокурора працівниками УОТЗ ГУНП в Чернігівській області проведено візуалізацію з нанесенням на карту місцевості трафіку НОМЕР_3 , з відображенням окремо знаходження мобільного терміналу в базових станціях с. Красилівка, смт.Олишівка, с. Ягідне, м. Чернігів вул. Інструментальна,20 за період з «15:27:25» 23.09.2015 по 11:32:29» 25.09.2015, якими встановлено, що абонентський номер НОМЕР_4 перебував 24.09.2015 о 10:41 у районі дії базованих станції пгт. Олишівка Чернігівського району та області, о 10:45, 10:53, 17:41, 17:42, 17:51, 18:00 - с. Ягідне Чернігівського району та області, 18:42 вул. Інструментальна,20 м. Чернігів (т.1 а.п. 148-152, 192-201).
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував, що користувався номером НОМЕР_3 .
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора. Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Прокурором, на підтвердження користування обвинуваченим ОСОБА_5 номером мобільного телефону НОМЕР_3 , надано рапорт старшого оперуповноваженого Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 03.12.2015. Разом з тим, прокурором не надано жодного доказу, який би вказував, що слідчим, відповідно до ч.1 ст.223 КПК України проводились слідчі дії для перевірки отриманих відомостей щодо належності номеру мобільного телефону НОМЕР_3 саме обвинуваченому ОСОБА_5 , зокрема, проведення огляду мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_5 ( ст.237 КПК України). Таким чином, стороною обвинувачення не надано суду докази, що містять відомості про ознаки, які б дозволяли ідентифікувати абонента номеру мобільного телефону НОМЕР_3 .
З наведеного суд робить висновок, що стороною обвинувачення не доведено, що саме обвинувачений ОСОБА_5 користувався номером мобільного телефону НОМЕР_3 , а тому, враховуючи заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 щодо користування номером мобільного телефону НОМЕР_3 , за відсутності інших доказів, аналіз трафіку з`єднань абонента «МТС Україна» з мобільним номером оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_3 та візуалізація з нанесенням на карту місцевості трафіку, не є належним доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом марки «Ореl» модель «Оmеgа» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Від допиту свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 прокурор відмовилася, така заява прокурора з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, підлягає задоволенню.

Проаналізувавши безпосередньо дослідженні та ретельно перевірені під час судового засідання надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність виправдання його за вчинення даного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів у сумі 32 000 грн. - скасувати, повернувши суму застави заставодавцю ( т.1 а.п.62).
Процесуальні витрати на проведення експертизи слід віднести на рахунок держави.

В справі потерпілим цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази по справі підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред"явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати його у зв"язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів у сумі 32 000 грн. - скасувати, повернувши суму застави заставодавцю.
Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 861 грн. 00 коп. відшкодувати за рахунок держави.
Речові докази:

автомагнітолу «Кеnwооd», яку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_12 , залишити в останнього;

-цифровий носій з файлом під назвою «вх.36896/4, цифровий носій (оптичний диск), що зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та виправданим. Інші учасники кримінального провадження вправі отримати у суді копію вироку за заявами.

Суддя ОСОБА_1