ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/4832/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2765/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19.07.2019р. про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України, строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) .

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор, й те, що ризики ці не зменшилися та випрадовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Зазначає, що пістолет під патрони Флобера не є вогнепальною зброєю. Умислу у обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень не було, потерпілого раніше ніколи не бачив.

Також суд не взяв до уваги ряд позитивних характеристик, хворобу Родкіна - туберкульоз, наявність малолітнього хворого сина, яким обвинувачений опікується.

Зазначає, що Родкін тяжко хворий, а тому тримати під вартою його не можна

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо втановлення існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до матеріалів провадження, злочин у якому обвинувачується ОСОБА_8 був вчинений шляхом здійснення пострілу в око потерпілого.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , а саме умисного вбивства, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Також належить врахувати і дані про особу ОСОБА_8 , який не працює, законних джерел заробітку не має.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Що стосується доводів захисника, щодо незгоди з обвинуваченням, колегія суддів позбавлена можливості розглядати такі доводи сторони захисту, оскільки предметом апеляційного перегляду не є розгляд справи по суті, колегія суддів переглядає ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою.

Доводи захисника про те, що не можна ОСОБА_8 тримати під вартою у зв`язку із станом здоров`я останнього не приймаються колегією суддів, оскільки стороною захисту не надано суду відомостей які б в законному порядку підтверджували такий стан здоров`я ОСОБА_8 , а саме існування тяжкої хвороби, яка перешкоджає застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого.

Колегія суддів наголошує, що сторона захисту не позбавлена надати відповідні відомості про стан здоров`я до місцевого суду, на розгляді якого перебуває справа по суті.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19.07.2019р. про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -