Справа № 159/3996/17
Провадження № 1-кп/159/21/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 42),

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 170 301 100 019 07 про обвинувачення

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ковелі Волинської обл., гр. України, мешканця АДРЕСА_1 , з освітою середньою спеціальною, одруженого, має на утриманні 3 х осіб (т. 2), не працюючого, раніше притягався до кримінальної відповідальності, а саме 14.11.08 р. за вироком Ковельського міськсуду Волинської обл. за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України до 7 р. позбавлення волі; звільненого 22.07.15 р. по відбуттю строку покарання, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 186 КК України,
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи засудженим 14.11.08 р. Ковельським міськсудом Волинської обл. за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення (злочин) проти власності. Так, обвинувачений ОСОБА_8 о 01 год. 12.11.16 р., знаходячись біля магазину «Явір», що по вул. Незалежності, 76 у м. Ковелі Волинської обл., діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, попередньо застосувавши засіб для самозахисту балончик газовий та скориставшись відсутністю опору потерпілого ОСОБА_9 , 97 р. н., наніс не менше 14 умисних ударів руками та ногами по різних частинах тіла останнього, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця та множинних саден лівої вушної та завушної ділянок, садна бокової поверхні шиї справа, синця бокової поверхні шиї зліва, множинних синців та саден спини, саден правого і лівого колін, синця і саден правої кисті, синця і саден лівої кисті, садна в проекції правої клубової кістки, множинних саден правого плеча, садна лівої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; синця в ділянці обох повік лівого ока з крововиливом під коньюктиву лівого очного яблука, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, чим самим застосував насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи. Продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_8 самостійно зняв з потерпілого куртку та у подальшому заволодів грошима сумі 3 100 грн, навушниками вартістю 200 грн, телефоном мобільним марки «Леново А 536», ІМЕІ: 1. НОМЕР_1 ; 2. НОМЕР_2 , вартістю 1 800 грн, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 5 100 грн..

Своїми умисними діями, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 187 КК України.
Він же, о 04 год. 35 хв. 16.08.17 р., перебуваючи неподалік магазину «Козацькі забави», що по вул. Ярослава Мудрого у м. Ковелі Волинської обл., діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, шляхом ривка відкрито викрав сумочку жіночу типу «клатч» сірого кольору вартістю 250 грн, у якій знаходились грошові кошти в сумі 67 грн, пачка цигарок «Rothmans Demi» вартістю 23 грн, мобільний телефон марки «LD» Т 698, ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору вартістю 2 000 грн, із сім картою ПрАТ «МТС» вартістю 25 грн, на рахунку якої грошових коштів не було; пристрій зарядний до телефону вартістю 60 грн, паспорт громадянина України, 2 помади губні загальною вартістю 30 грн, гребінець чорного кольору вартістю 10 грн, ключі з брелоком, що не складають для потерпілої майнової цінності, чим завдав потерпілій ОСОБА_4 , 97 р. н., майнової шкоди на загальну суму 2 465 грн.

Своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 186 КК України.
Крім того він же, будучи засудженим 14.11.08 р. Ковельським міськсудом Волинської обл. за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку, о 04 год. 40 хв. 16.08.17 р., після вчинення неподалік магазину «Козацькі забави», що по вул. Ярослава Мудрого у м. Ковелі Волинської обл. відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_4 , 97 р. н., діючи умисно повторно, з метою вчинення зґвалтування потерпілої ОСОБА_4 , 97 р. н., застосував до останньої фізичне насильство, що полягало у подоланні фізичного опору потерпілої, а саме: тягнучи за різні частини тіла проти волі останньої, протягнув потерпілу з проїжджої частини до безлюдного місця торгових контейнерів, що по вул. Фестивальній у м. Ковелі Волинської обл., внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців правого та лівого плечей, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; перебуваючи у згаданому вище місці, однією рукою обхопив потерпілу за талію, таким чином притиснув її корпус до свого тіла, чим обмежував свободу переміщення; словесно підтвердив намір вступу з нею у статевий акт природнім способом, погрожуючи при цьому фізичною розправою, не даючи змоги втекти, вільною рукою намагався стягнути з потерпілої штани та вступити з нею у статевий акт природнім способом. Однак, почувши голос особи, яка наближалась, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та з місця злочину втік.

Своїми умисними діями, що виразились у незакінченому замаху на зґвалтування, вчиненому повторно, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України (у його редакції, чинній за станом на 16.08.17 р.).

Обвинувачений у судовому засіданні 21.02.19 р. в суді пояснив, що коли його було доставлено з дому у поліцію з приводу пограбування для проведення упізнання, то він там провів цілий день. Вийшовши на вулицю, від своєї дружини свідка ОСОБА_10 - він дізнався, що його фото поширюються у Інтернет свідками. З`ясувалось, що це робила потерпіла. Вона ж пересилала їх під час упізнання свідкові на ім`я ОСОБА_11 , що був допитаний, з проханням про це нікому не казати. Серед фото, що поширювала потерпіла, були фото з його паспорта та з місця події у іншому грабежі, у вчиненні якого його підозрювали, що були лише у розпорядженні поліції. Подруга його дружини роздрукувала ці фото, і він лише в даний час їх отримав. При його упізнанні у відсутності захисника свідок ОСОБА_12 3 чи 4 рази показав на особу під № 3, а не на нього. Потім це свідок різко упізнав його. У протоколі такої слідчої дії він будь - яких зауважень не зазначав, так як не знав, коли саме можна висловити свої зауваження. Коли свідок ОСОБА_12 свідчив про те, у чому був одягнений незнайомий чоловік, який йшов позаду його та потерпілого, то вказав абсолютно інший одяг, ніж той, у який він тоді, дійсно, був одягненим. Газовий балончик не вилучено, експертиза його одягу не проведена. Коли 26.11.16 р. до нього приїхали і сфотографували, то тоді потерпілий ствердив, що він у нього викрав телефон. Під час упізнання потерпілий його упізнав, але, як він вважає, - тому, що потерпілому було показано його фото. Слідчий ОСОБА_13 погрожував його вагітній дружині, на що він скаржився, але за результатами перевірки порушень не виявлено. Поліцією за 20 днів до порушення розглядуваного кримінального провадження щодо відкритого викрадення телефону потерпілого, було закрито кримінальне провадження, порушене за заявою його нинішньої дружини з приводу пропажі цього ж телефону як належного їй. З цього приводу він та його дружина скаржились в Управління забезпечення прав людини, однак, результатів перевірки немає. Він, дійсно, приходив о 01 год. 20 хв. до магазину, що біля магазину «Слайга», та спілкувався у компанії, але ні до кого не підходив. У судовому засіданні 03.05.19 р. пояснив, що його фото було скинуто потерпілою свідкові ОСОБА_14 і він після його проведення процесуальної дії - упізнання - згадав про цю обставину. У судовому засіданні 19.09.19 р. суду пояснив, що 16 серпня біля 2 х років тому, точніше не пригадує, він, йдучи з міста додому на вул. П. Могили, що біля магазину «Слайга», зайшов у цей магазин та купив пива та цигарок. Побачив компанію та свого візуально знайомого та попросив у нього сірник. Вони почали спілкуватись. Він додому не пішов, так як ще придбав пиво, щоб у дружини не було до нього запитань. Він став дещо відокремлено від компанії відпочиваючих людей навпроти магазину біля закладу «Едем»; пив пиво. Потім стало підходити багато інших осіб, також - потерпіла з подругою, яка йому візуально знайома. Як у ту ніч був одягнений він, потерпіла, не пригадує. Ця подруга потерпілої спочатку сама підходила до нього поспілкуватись, а потім разом з потерпілою. При цьому він, як пригадує, був із своїм собакою та потерпіла підходила та гладила останнього. Конфліктів ні з ким не було. З потерпілою він під час цього відпочинку на однині не спілкувався та наодинці з нею залишався лише тоді, коли її двоє друзів заходили у магазин «Слайгу». Коли потерпіла пішла, він стояв біля «Едему», а двоє її друзів тоді пішли у магазин. Коли компанія почала поступово розходитись, потерпіла пішла з місця відпочинку в одну сторону до привокзальної площі, а він розвернувся та пішов у другу на «перевалку», але не по вул. Фестивальній, що веде на «перевалку», а по вул. Богдана Хмельницького - до школи № 2, так як у той вечір він був із своїм собакою, той пропав і він мав намір пройтись в сторону кільця біля школи № 2, щоб знайти свого собаку. Коли двоє друзів потерпілої пішли у магазин «Слайга», то потерпіла з ним залишалась наодинці, як він зрозумів, чекала своїх знайомих і вважав, що вони зараз заберуть потерпілу і вони всі разом підуть. Тому він лише бачив, коли потерпіла завернула за вугол, а про напрямок її руху він лише здогадується і йому не було видно, куди саме вона пішла. Коли він проходив, то за потерпілою йшло двоє її знайомих. Вони направлялись саме в сторону залізничного вокзалу. Він потерпілу не проводжав, не переслідував та за сумку не шарпав, взагалі не чіпав, вступити з ним у статевий зв`язок не пропонував. Ніякого крику потерпілої він в ту ніч не чув. Знайшовши свого собаку, він біля школи № 2 стежкою пройшов до себе додому коротшим шляхом. Він прийшов додому, коли вже світало. Його дружина вже не спала та бачила, що він прийшов додому, запитувала, де він був. Про те, що він буде пізно, свою дружину він повідомляв. Поліція приїхала до нього о 10 год. повідомила, що виклик по іншій справі; з`ясовувала, чи немає пошкоджень на його одягові, а у нього на тілі - тілесних пошкоджень. Але у поліції з`ясувалось, що його викликано саме по цій справі, що когось пограбували та намагались згвалтувати. Він повідомив, що, дійсно, у ніч події з потерпілою він був біля магазину «Слайга», але компанія розійшлась кожен у свою сторону. Щодо нього увечері було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Наступного дня у поліції було проведено упізнання. Коли пройшло упізнання, то його дружина, яка його чекала біля поліції, повідомила, що його фото, які були у оперативного працівника поліції, на той час були у знайомого дружини, який у ніч події з потерпілою був у компанії з потерпілою біля магазину «Слайги». Цей знайомий скинув ці фото на «Вайбер» знайомим його дружини. Ці фото були такими, що могли бути у оперативних працівників поліції та не могли бути у третіх осіб. Потім потерпіла писала цьому своєму знайомому свідкові у справі, щоб він нікому не казав, що вона перекинула йому ці його фото. Вважає, що у свідків та у потерпілих немає підстав для його оговорення. Він є попередньо судимим, у т. ч. за згвалтування, хоча статевий зв`язок тоді був за взаємною згодою, але він вирішив не оскаржувати вирок та відбути 7 років ув`язнення. Вважає, що до нього як до раніше засудженої особи мається упереджене ставлення у правоохоронних та судових органів. У нічний клуб «Кіно» у вечір нападу на потерпілого, він, дійсно, на короткий час заходив та пішов додому. Коли саме він прийшов додому, не знає, але через біля години часу і на той момент його покійний нині товариш, прийшовши до нього додому, пив з ним пиво та непомітно сфотографував його на свій мобільний телефон, так як мав звичку непомітно його фотографувати чи знімати на відео. Цим фото підтверджується, що він був тоді вдома. Він бачив ці фото на цьому мобільному телефоні. Але де цей телефон в даний час, йому не відомо. Потерпілого він не переслідував та на останнього не нападав, ударів останньому він не наносив. Вважає, що оскільки потерпілому було нанесено велику кількість ударів, а він займався окремими видами єдиноборств, то стан потерпілого у випадку, якби удари наносив він, був би тяжчим. Ніякого відношення до нападу на потерпілого він не має. Свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав. Просить суд його виправдати.

Однак винуватість обвинуваченого у повному обсязі підтверджується показаннями потерпілих, свідків, письмовими та іншими доказами, що були зібрані у справі.

По епізоду з потерпілим ОСОБА_9 (далі - потерпілий):
Потерпілий був допитаний під час досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 02.11.17 р. в порядку ст. 225 КПК України. Допит останнього було відтворено у судовому засіданні 28.02.18 р.. Вказаний вище потерпілий показав, що він у ломбарді «Скарбничка» біля автостанції придбав телефон за 1 800 грн. Телефон стояв на акаунті, він вирішив його не видаляти. Він зайшов у «Вайбер», видалив старе ім`я « ОСОБА_15 » і ввів своє. До нього добавились його друзі. Фото ОСОБА_16 з дітьми і переписку він видалив на прохання. Йому стала писати ОСОБА_17 . 11 чи 12 числа він отримав зарплату та приїхав у м. Ковель Волинської області відпочити, орієнтовно, 13 числа минулого року. Він зустрівся із ОСОБА_18 і подругою останньої ОСОБА_19 - біля ресторану «Бочка», коли їхав автомобілем, а дівчата - йшли. На його запитання дівчата сказали, що будуть у клубі «Кіно». Потім ОСОБА_17 до нього телефонувала. Згодом ОСОБА_17 зателефонувала йому та запитала де він є, дуже настійно просила зустрітись. Він злякався настирливості і залишився з хлопцями. Коли він разом із товаришем - свідком ОСОБА_20 - ішов від клубу «Кіно», із скупчення людей відійшов чоловік, який ішов за ними по дорозі та кричав «Вова!». Він, відчуваючи небезпеку, не відкликався. Цей чоловік відразу, як торкнувся його рукою вже біля магазину «Явір», розпилив йому в обличчя газовий балончик. Він вибіг на проїжджу частину в надії, що якщо буде їхати машина, то водій побачить і вийде; він став кричати: «Люди, допоможіть!». Але тоді ніхто не їхав. Свідок ОСОБА_20 - втік. Нападник наздогнав його та стукнув кулаком у голову, він упав. Нападник його став бити ногою, переважно, в область голови. Вважає, що він втратив свідомість. До нього підбігла ОСОБА_15 і сказала віддати телефон. Йому нанесли декілька ударів ногами у голову. Потім його було відсунуто по асфальту за ларьки. Там йому було нанесено ще біля 20 ударів. Там була присутньої компанія в кількості біля 4 5 осіб, зокрема, ОСОБА_19 дружина особи, на яку він вказує як на особу нападника, якийсь чоловік повної статури. Вони весь час запитували його про той телефон. Він деколи відкривав очі та бачив і запам`ятав це. Нападник, наносячи йому удари, казав, що він у «Вайбер» писав його дружині. Нападник, коли він лежав на землі, зняв з нього куртку, кофту, забрав його особисті речі телефон, гроші, навушники марки «Панасонік» синього кольору до телефону вартістю біля 300 грн. Нападник вийняв з його кишені його телефон та запитав у своєї дружини, чи це той телефон. Остання відповіла ствердно і залишила місце події. Нападник залишився. Зазначив, що речі його було зіпсовано, грошей в сумі біля 3 000 грн та карточки немає. Куртку він придбавав у минулому році за 800 грн. Пошкоджено також кросівки, штани вартістю 600 грн, кофту вартістю 400 грн. Коли нападник пішов, він прийшов до тями та звернувся за меддопомогою до чергового лікаря. За його участю 01.11.17 р. проводилось впізнання і він у одній з осіб під № 1 - упізнав особу, яка до нього підійшла ззаду з газовим балончиком, розпорошила йому в очі та наносила йому удари і забрала телефон і речі. Згодом свідок ОСОБА_20 казав йому, що бачив, як крім нападника, до нього підходив ще один чоловік. До особи нападника має таке ставлення: вважає, що він має бути покараний суворо, заслуговує на покарання у виді позбавлення волі. Будь - якого відшкодування збитків він не отримував.

Доводи сторони захисту у тій їх частині, що обвинувачений та його захисник були позбавлені права прямого допиту цього потерпілого, тому його показання є недопустимим доказом, на увагу не заслуговують, так як допит цього потерпілого було проведено відповідно до положень ст. 225 КПК України. Підстав для неврахування такого допиту суд не вбачає.

Свідок ОСОБА_20 в суді 11.07.18 р. показав, що обвинуваченого знає. Обвинувачений півтора роки тому увечері побив його друга потерпілого у справі, забрав гроші та телефон останнього. Обличчя нападника на потерпілого він запам`ятав. Під час події обвинувачений був одягнений у шапку, куртку, джинси. У потерпілого був день народження і вони це святкували, вживали спиртне. Коли він з потерпілим пізно увечері йшов по вул. Театральній повз лікарню від клубу «Кіно» до центральної вулиці міста, то обвинувачений ішов ззаду і став кричати: «Вова, Вова!». Вони не зупинялись та не реагували. На той час він обвинуваченого ще не знав. Потім обвинувачений розпилив балончик потерпілому та йому у обличчя; став наносити потерпілому тілесні ушкодження: біля бару - двічі рукою. Потім потерпілий вибіг на дорогу по допомогу, а він - втік. На наступний день потерпілий зателефонував йому і сказав, щоб він приїхав до нього у поліцію, що він і зробив. Потерпілий півтора два місці до того у його присутності купив у ломбарді телефон, мав при собі гроші в сумі біля 2 000 грн, які у нього забрали. Потерпілий переписувався із дівчиною по «Вайбер», про що казав йому. В той день він з потерпілим бачив цю дівчину на ім`я ОСОБА_21 та дружину обвинуваченого - ОСОБА_19 , коли їхав автомобілем. Вони зупинились, порозмовляли. Потім їх же вони з потерпілим бачили ще біля клубу «Кіно». Про те, що ОСОБА_19 це - дружина обвинуваченого, йому стало відомо вже під час досудового розслідування, а її фото він бачив у телефоні, придбаному потерпілим у ломбарді. Перед впізнанням за його участю дружина обвинуваченого була у поліції і спілкувалась з останнім. До впізнання ним обвинуваченого у поліції йому фото обвинуваченого поліція не показувала. Він відразу впізнав обвинуваченого як особу, яка побила потерпілого, безпомилково. Серед присутніх на упізнанні був його знайомий.

Проаналізувавши показання потерпілого у сукупності з показаннями свідка ОСОБА_20 , суд приходить до висновку, що їх показання є взаємодоповнюючими та не містять таких суперечностей, що дали б суду підстави для сумнівів у правдивості таких показань та визнання їх недопустимими доказами.

Крім того, суд враховує, що свідок ОСОБА_20 підтвердив, що у телефоні, придбаному потерпілим у ломбарді, містилося фото дружини обвинуваченого свідка ОСОБА_22 - і потерпілий спільно із цим свідком з нею та її подругою свідком ОСОБА_23 - спілкувався незадовго до нападу на нього біля магазину «Явір», що по вул. Незалежності, 76 у м. Ковелі Волинської обл.. А під час нападу на потерпілого, як показав потерпілий, невідомий йому чоловік нападник - запитував його про той телефон, наносячи йому удари, та казав, що він у «Вайбер» писав його дружині.

Суд враховує, що нападник був обізнаний з тим, у кого саме мається телефон, у якому зберігся акаунт, зазначений потерпілим як такий, що був у телефоні, придбаному ним у ломбарді; про те, що потерпілим велась переписка зі свідком ОСОБА_23 подругою свідка ОСОБА_22 як останньою, яка, як встановлено судом, на той час була не дружиною, але співмешканкою обвинуваченого; знав про намір потерпілого відвідати нічний клуб «Кіно» саме того вечора. Тому суд вважає, що така обставина переконливо стверджує те, що нападником на потерпілого був саме обвинувачений.

Свідок ОСОБА_23 в суді 04.06.18 р. показала, що обвинуваченого знає, дружина останнього її подруга. Потерпілого - не знає. Раніше вона спілкувалась із своєю подругою свідком ОСОБА_24 по «Вайберу». У системі «Вайбер» було її фото. Остання повідомила, що втратила телефон марки «Леново» оператора «Лайф», з приводу чого зверталась у поліцію. Згодом під час спілкування вона виявила, що фото саме свідка ОСОБА_16 , а переписка, фактично, здійснюється з телефону останньої, але - хлопцем від імені ОСОБА_19 . Під час переписки вона запитала останнього, де він взяв номер ОСОБА_16 та чому у нього телефон останньої. Однак той не сказав. Коли вона із подругою свідком ОСОБА_24 - ішла, то з машини вийшов той хлопець, з яким вона переписувалась по «Вайбер» та, підійшовши до них, шарпнув її за руку і сказав: « ОСОБА_25 , дівчина з «Вайбер», привіт!»; запитав, куди вона йде та сказав: «Побачимось у «Кіно»». Він поїхав, а вона з подругою пішла. Вона сказала свідкові ОСОБА_16 , що це - той хлопець, з яким вона спілкувалась по «Вайбер» та у якого її телефон. Остання на це нічого не відповіла. Коли вона з компанією, де була і свідок ОСОБА_15 , стояла на сходинках біля нічного клубу «Кіно» у м. Ковелі Волинської області, то цей хлопець, будучи нетверезим, піднімаючись сходами, підійшов, став їй погрожувати. Але побачивши, що поряд з нею хлопці, пішов геть. В той вечір у свідка ОСОБА_16 був інший телефон. Після того як її стала викликати поліція, цей же хлопець став телефонувати їй та погрожувати.

Прізвище вказаного вище свідка за паспортом, виданим їй вже 10.05.18 р., - ОСОБА_26 (т. 2, а. с. 24).

Показаннями цього свідка стверджуються показання потерпілого у тій їх частині, що він по придбаному у ломбарді телефону, не ліквідувавши існуючий там попередньо акаунт, спілкувався з незнайомою йому дівчиною по «Вайбер», а у день нападу на нього побачив цю дівчину на ім`я ОСОБА_21 свідка ОСОБА_23 та дружину обвинуваченого ОСОБА_19 свідка ОСОБА_22 , коли їхав автомобілем, зупинившись, розмовляв з ними та останнім було повідомлено, що є змога зустрітись пізніше у нічному клубі «Кіно». Саме по дорозі від цього клубу на потерпілого було здійснено напад.

Свідок ОСОБА_22 в суді 04.06.18 р. показала, що обвинувачений - її чоловік з 19.04.17 р., але спільно проживали з березня 2016 р. у житлі останнього. З потерпілим вона не знайома. Телефон марки «Леново», у викраденні якого обвинувачується її чоловік, належав їй; був викрадений у неї. З цього приводу вона 28.03.16 р. зверталась у поліцію. Через рік справу, порушену за її заявою, було закрито, а справу щодо її чоловіка було порушено. Рішення про закриття провадження у справі, порушеній за її заявою, вона не оскаржила. Коли вона в листопаді 2016 р. зі свідком ОСОБА_27 ( ОСОБА_28 ) ішла в місто, то з автомобіля вийшов хлопець, який був неадекватним та сказав: «Дівчина з «Вайбер», почекай!»; став шарпати, питати, куди вони йдуть; сказав: «Побачимось у місті, у «Кіно». Однак, більше вона його не бачила. Вказаним вище телефоном у листопаді 2016 р. вона не користувалась. 26.11.17 р. обвинуваченому не було відомо, що у неї був викрадений цей телефон. Згодом потерпілий, телефонуючи їй, погрожував її чоловікові обвинуваченому у справі.

Показаннями цього свідка стверджуються показання потерпілого та свідка ОСОБА_20 у тій їх частині, що вона у листопаді 2016 р. разом зі свідком ОСОБА_29 йдучи по вулиці міста, зустрілась з потерпілим, коли той, вийшовши з автомобіля, звернувся до свідка ОСОБА_29 зі словами: «Дівчина з «Вайбер», почекай!»; пропонував побачитись у нічному клубі «Кіно».

Та обставина, що мала місце пропажа мобільного телефону марки «Леново А 536», ІМЕІ: 1. НОМЕР_1 ; 2. НОМЕР_2 , 28.03.16 р., належного свідкові ОСОБА_22 , стверджується наданою суду копією постанови слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 20.10.16 р. про закриття кримінального провадження № 120 160 301 100 006 49, внесеного до ЄРДР 05.04.16 р. за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України.

Разом з тим, суд, оцінюючи зміст копії постанови слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 20.10.16 р. про закриття кримінального провадження № 120 160 301 1000 06 49, що було внесено до ЄРДР 05.04.16 р., що надана суду стороною захисту і стосується частини змісту показань вказаного вище свідка, враховує, що кримінальне провадження розпочато 05.04.16 р. за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України і закрите не через рік, як про це показує свідок, а 20.10.16 р. за відсутністю події кримінального правопорушення (злочину), з врахуванням того, що сама власниця телефону марки «Леново В 536» 28.03.16 р. у нічному клубі «Кіно» ненадійно поклала річ у маленьку кишеню одягу, що не убезпечило від випадіння телефону. Суд не вбачає жодного протиправного чи такого, що порушує права обвинуваченого факту та зв"язку між закриттям вказаного вище кримінального провадження та відкриттям кримінального провадження щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України, що мало місце після заволодіння цим же телефоном, придбаним попередньо потерпілим у ломбарді, у потерпілого 12.11.16 р. під час нападу на останнього.

Свідок ОСОБА_30 в суді 21.02.19 р. показала, що обвинуваченого знає як чоловіка свідка ОСОБА_22 , яку знає біля 10 р.. У останньої був телефон у користуванні, так як вона з нею спілкувалась, використовуючи № телефону НОМЕР_5 . Влітку три роки тому вона була останньою, з ким спілкувалась по цьому своєму телефону свідок ОСОБА_22 .. Згодом вона дізналась від поліцейських, що того телефона у свідка ОСОБА_22 викрали, за таких обставин: до неї приїхав поліцейський і повідомив про обставини справи, а саме: що було викрадено телефона, показав роздруківку про те, що було спілкування саме з нею по телефону. На той час свідок ОСОБА_22 проживала спільно з обвинуваченим. З обвинуваченим та свідком ОСОБА_22 вона час від часу спілкувалась, коли була в Україні; на той час у свідка ОСОБА_22 було два номери телефону. Обвинувачений та його дружина телефонували до неї, зокрема, з «МТС», один з номерів - НОМЕР_6 . У обвинуваченого був «Лайф» НОМЕР_7 і вона бачила, що у обвинуваченого у використанні був мобільний телефон. При цьому по телефону № НОМЕР_8 … вона спілкувалась з обвинуваченим, але деколи і зі свідком ОСОБА_22 , а по № 099… - вона постійно спілкувалась лише зі свідком ОСОБА_22 .. Вона має постійне правило нотувати собі те, коли та що заповнює, підписує, свідчить.

Суд відкидає доводи обвинуваченого у тій їх частині, що показання цього свідка є недопустимим доказом з огляду на використання нею нотаток, так як під час допиту свідка поза увагою суду не було залишено ту обставину, що надавати показання свідок в суді розпочала із використанням нотаток. Суд такою не вважає за правильне враховувати наданий обвинуваченим аркуш паперу з текстом, що містить, за твердженням обвинуваченого переписку двох свідків у справі з приводу давання показань свідком ОСОБА_30 , та вважає такий доказ на обгрунтування доводів сторони захисту щодо недопустимості такого доказу як показання свідка ОСОБА_30 , таким, що до уваги братись не може; джерело його походження є сумнівним.

Як показав суду 29.03.19 р. свідок ОСОБА_31 , обвинуваченого та потерпілу знає візуально. Він у 2017 р. був понятим при впізнанні за участю обвинуваченого. Потерпілий приходив і упізнавав особу, яка наносила йому удари. Було так, що вперше потерпілий 1 чи 2 рази показав на особу під № 3, в той час як обвинувачений був під № 1, а через 1 хвилину коли поліцейські запитали потерпілого, чи це точно, сказали подумати добре, то той постоявши, подумавши, упізнав обвинуваченого. З приводу цього обвинувачений казав, що потерпілий показав спочатку не на нього, а потім чомусь упізнав його. З його боку зауважень до проведення цієї процесуальної дії не було.

Як показав суду 29.03.19 р. свідок ОСОБА_32 , обвинуваченого та потерпілу не знає. Він у 2017 р. як статист при упізнанні отримав номер. У кімнату зайшов хлопець, який мав упізнавати. Всього було 3 статистів та обвинувачений. Потерпілий спочатку показав біля 3 разів на одного хлопця, а після того як поліція його перепитала, чи точно і остаточно він вирішив, той, подумавши, вказав на обвинуваченого.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , суд відмічає, що жоден з них не показав про те, що під час такої процесуальної дії як упізнання потерпілий упізнав обвинуваченого відразу. Тому суд відкидає доводи обвинуваченого у тій їх частині, що на його особу перед упізнанням його у незаконний спосіб було потерпілому попередньо вказано. Суд враховує те, що ці свідки показали, що потерпілий остаточно підтвердив упізнання особи обвинуваченого після того як у нього було уточнено поліцією про те, чи він остаточно і впевнено визначився у впізнанні особи.

Тому підстав для визнання протоколу упізнання обвинуваченого як недопустимого доказу суд не вбачає і доводи сторони захисту вважає такими, що на увагу не заслуговують.

Свідок ОСОБА_35 в суді 03.05.19 р. показав, що обвинуваченого не знає. Він у 2018 р. брав участь у слідчій дії у поліції, але деталей не пригадує. Пригадує, що його запросив поліцейський у кабінет поліції, де поставили пронумерованих 1, 2, 3, 4. Там йому сказали, що обвинувачений ніби то зґвалтував чи хотів зґвалтувати. Він лише спостерігав, статистом не був. Упізнання було через одностороннє скло, здійснювалось жінкою. Упізнання було за голосом, коли прочитувався текст з нецензурною лексикою. Суть правопорушення проникнення у хату і заволодіння грошима.

Свідок ОСОБА_36 в суді 03.05.19 р. показав, що обвинуваченого бачив один раз під час процесуальної дії, що мала місце 2 р. тому. Його викликали з поліції як статиста для проведення упізнання у бурсі. Обвинувачений показував, що і як було. Про деталі упізнання не пригадує.
Оцінюючи показання свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , суд відмічає, що хоча згідно з протоколом про пред`явлення особи для впізнання від 19.10.17 р. (т. 1, а. с. 196 200), вони є понятими, показання їх є дуже неточними та неконкретними, так як особи зазначають, що пригадати подію по справі не можуть. А тому суд відмічає, що ці свідки посвідчили участь у такій процесуальній дії, учасником у якій був і обвинувачений, але такі їх показання не можуть бути судом покладені в основу підтвердження ні обставини про винуватість, ні обставини про невинуватість обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_39 в суді 03.05.19 р. показав, що обвинуваченого бачив один раз під час процесуальної дії, що мала місце 2 р. тому. Його викликали з поліції як статиста для проведення упізнання у приміщенні поліції. Особа, яка упізнавала, спочатку 2 3 рази вказала на нього - під № 4. Коли її перепитали, чи це точно ця особа, то той став сміятись та показав на особу під № 1 обвинуваченого. Під час упізнання захисник присутнім не був.

Крім того, винуватість обвинуваченого по епізоду з потерпілим доводиться:

-протоколом огляду місця події від 12.11.16 р. з фототаблицями (т. 1, а. с.160 163),

відповідно до якого було оглянуто прилеглу територію до магазину «Явір», що по АДРЕСА_2 , а саме: вхід до цього магазину, що розташований зі сторони вулиці; справа від будівлі, де розташований цей магазин, знаходяться вхідні двері до кафе «Ням ням», справа від них на відстані 1 м на протяжності 3 м на грунтовому покритті виявлено сліди волочіння, що закінчуються на куті будівлі; там виявлено сім карту оператора «Водафон» білого кольору з № НОМЕР_9 . До вказаного вище місця у східному напрямку на відстані 5 м під будівлею магазину квітів на грунтовому покритті виявлено сліди волочіння. В ході огляду було вилучено вказану вище сім карту;

Вказаним вище протоколом огляду місця події від 12.11.16 р. об"єктивно стверджуються показання потерпілого у тій їх частині, що саме у місці, про яке йдеться у протоколі, мав місце напад на нього та побиття. Вилучена у тому місці сім картка використовувалась у викраденому у його мобільному телефоні.

- протоколом огляду речей від 15.11.16 р. з фототаблицею (т. 1, а. с. 164, 165), відповідно до якого оглянуто сім карту оператора «Водафон» білого кольору з логотипом червоного кольору з чіпом, без пошкоджень, що виявлена та вилучена при огляді місця події 12.11.16 р., і при поміщенні її до мобільного терміналу встановлено абонентський номер - НОМЕР_10 ;

-протоколом огляду речей від 22.11.16 р. з додатком у виді компакт диску з відеоматеріалами (т. 1, а. с. 166), відповідно до якого оглянуто оптичний DVD R диск, відтворено наявні на ньому матеріали, що містять 3 відеофайли, що вилучені з камери відеоспостереження при вході до приміщення нічного клубу «Кіно» за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Театральна, 18. При перегляді останніх виявлено, що зафіксовано, що в період з 23 год. 30 хв. 12 сек. до 23 год. 59 хв. 59 сек. 11.11.16 р. до клубу неодноразово входили, виходили з нього особи, зовні схожі на свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_29 ; о 00 год. 11 хв. 25 сек. 12.11.16 р. до клубу зайшли: свідок ОСОБА_22 та обвинувачений та о 00 год. 12 хв. 13 сек. 12.11.16 р. вказані вище особи вийшли з приміщення клубу, куди о 00 год. 16 хв. 50 сек. та о 00 год. 17 хв. 40 сек. зайшли, відповідно, свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_22 без обвинуваченого;

Оцінюючи вказаний вище доказ суд враховує, що сам обвинувачений не заперечує, що він у вечір 11.11.16 р. на короткий проміжок часу заходив до приміщення нічного клубу «Кіно», і пішов з нього.

-висновком експерта № 371 від 16.12.16 р. проведеної СМЕ (т. 1, а. с. 171 - 173), згідно

з яким, з врахуванням обстеження та даних медичної довідки № 7 024 травмпункту Ковельської ЦРЛ на ім`я потерпілого, у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці обох повік лівого ока, крововиливу під коньюктиву лівого очного яблука, синця та множинних саден лівої вушної та завушної ділянок, садна бокової поверхні шиї справа, синця бокової поверхні шиї зліва, множинних синців та саден спини, саден правого і лівого колін, синця і саден правої кисті, синця та саден лівої кисті, садна в проекції правої клубової кістки, множинних саден правого плеча, садна лівої гомілки, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо, від ударів руками та ногами людини, у час, вказаний у постанові слідчого та меддокументації, і відносяться до: синець обох повік лівого ока з крововиливом під коньюктиву лівого очного яблука - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; всі інші - до легких тілесних ушкоджень. По тілу потерпілого було нанесено не менше 14 ударів. Найімовірніше, садна обох колінних суглобів у потерпілого могли утворитись при падінні з висоти власного зросту. Всі інші вищевказані тілесні ушкодження у потерпілий спричинити сам собі, отримати їх при падінні з висоти власного зросту не міг;

Суд враховує, що потерпілий показав прямо на обвинуваченого як на особу, яка вчинила на нього напад і заподіяла тілесні ушкодження. Також показаннями свідка ОСОБА_20 стверджується, що ще на початку нападу, перед тим як він втік з місця події, то бачив, як обвинувачений наніс потерпілому двічі удари рукою. Потім потерпілий вибіг на дорогу по допомогу, а він втік, а наступного дня потерпілий зателефонував йому і сказав, щоб він приїхав до нього у поліцію і це було саме у зв`язку з подією нападу на потерпілого, що мала місце у його присутності.

-протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 10.01.17 р., відповідно до

яких було вилучено у ПрАТ «МТС Україна» та у ПрАТ «Київстар» копію інформації у електронному вигляді, що записана на, відповідно, два різні електронні носії інформації - CD R диски (т. 1, а. с. 175, 177 - 179);

-текстовою інформацією про використання сім карти оператора мобільного зв`язку

«ВФ Україна» НОМЕР_10 , належної потерпілому, 11.11.16 р., 12.11.16 р., прийняття дзвінків з абонентського номера НОМЕР_11 , сім картка з яким була виявлена та вилучена у житлі обвинуваченого під час обшуку 19.10.17 р., згідно з якою відмічається прив`язка до базової станції оператора мобільного зв`язку, що розташована по вул. П. Могили, 2 у м. Ковелі Волинської області, тобто, поблизу місця проживання обвинуваченого (т. 1, а. с. 186);

-протоколом обшуку від 19.10.17 р. за участю обвинуваченого та свідка ОСОБА_22 ,

відповідно до якого по місцю проживання обвинуваченого останнім було добровільно видано 2 сім картки: мобільного оператора «Лайфселл» з абонентським № НОМЕР_11 , індивідуальний № НОМЕР_12 ; мобільного оператора «ВФ Україна» з абонентським № НОМЕР_13 , індивідуальний № НОМЕР_14 , що були вилучені (т. 1, а. с. 189 - 191);

-протоколом огляду речей від 22.10.17 р. з фототаблицями, відповідно до якого

оглянуто оптичний DVD R диск, що містить 1 відеофайл, що містить текстову інформацію про використання сім карти оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_10 , належної потерпілому, 11.11.16 р., 12.11.16 р., прийняття останнім дзвінків з абонентського номера НОМЕР_11 ; 2 сім карти, що видані обвинуваченим під час обшуку 19.10.17 р. (т. 1, а. с. 192);

Наведеним вище доказом стверджується причетність обвинуваченого до нападу на потерпілого та заволодіння його майном, серед якого сім карта оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_10 , що належить потерпілому.

-протоколами пред`явлення особи для впізнання від 19.10.17 р., 01.11.17 р. з

фототаблицею, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 у обвинуваченому впізнав особу, яка вчинила напад на потерпілого 12.11.16 р. по вул. Театральній у м. Ковелі Волинської області, за рисами обличчя (т. 1, а. с. 196 - 200).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 01.11.17 р. з фототаблицями,

відповідно до яких потерпілий у обвинуваченому впізнав особу чоловіка, який здійснив на нього напад, за рисами обличчя, статурою та віком (т. 1, а. с. 201 - 206).

Підстав для визнання протоколу пред`явлення для впізнання недопустим доказом суд не вбачає, так як особа, яка упізнавала, вільно, хоча і не відразу, як про це показали обвинувачений та свідки ОСОБА_39 , ОСОБА_31 , ОСОБА_40 , утвердилась у своєму виборі. Суд вважає, що з`ясування поліцією у особи, яка упізнавала, тієї обставини, чи вона остаточно визначилась та чи упевнена у своєму виборі, не є незаконним тиском на цю особу чи свідченням того, що особа обвинуваченого під час цієї процесуальної дії не упізнана, чи особу обвинуваченого чи упізнано в результаті незаконних дій поліції чи інших осіб. Крім того суд враховує, що сам обвинувачений жодних зауважень чи заперечень у протоколі цієї процесуальної дії не зазначав.

По епізодах з потерпілою ОСОБА_4 (далі - потерпіла):
Так потерпіла в суді 28.02.18 р. показала, що з обвинуваченим вона познайомилась у компанії у той день, коли сталась подія. У середині серпня 2017 р., увечері вона відпочивала на мікрорайоні «Сільмаш» із своїми знайомими. Потім свідок ОСОБА_41 запросила її погуляти у центрі міста, а біля 02 год. 02 год. 10 25 хв. вони разом прийшли у компанію до магазину «Слайга» на Ковель 2. У компанії біля магазину «Слайга» були: вона, свідки ОСОБА_41 , ОСОБА_14 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 .. Там вона випила 1 пл. слабоалкогольного напою та спілкувалась тільки із свідком ОСОБА_41 , привітавшись і із присутніми там хлопцями. Згодом - біля 03 год. - до них підійшов обвинувачений, з яким вона познайомилась і якого до цього не знала, але який був знайомий з деякими хлопцями з компанії. Обвинувачений пив пиво. Хлопці були у одній компанії, вона з подругою спілкувались, переважно, окремо. Компанії хлопців і дівчат відпочивали недалеко одна від одної. Під час спілкування у компанії вона будь - яких приводів обвинуваченому вважати, що вона бажає вступити з ним у інтимний зв`язок, не надавала. Коли компанія стала розходитись: спочатку свідок ОСОБА_41 із свідком ОСОБА_44 , потім - свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_45 , а через 5 хв. окремо - вона, попрощавшись з ними та з обвинуваченим, одягнувши сумку на плече. Вона пішла додому в сторону залізничного вокзалу, перейшовши дорогу по пішохідному переходу біля магазину «Козацькі забави». Щоб її проводили нікого не просила, так як живе неподалік. Такого, щоб за нею йшов обвинувачений, вона не бачила. Коли вона вже перейшла дорогу від магазину «Слайга» до магазину «Козацькі забави» і була на тротуарі, то відчула, що хтось висмикнув сумку. Коли вона розвернулась, то побачила обвинуваченого. Поряд більше нікого не було. Вона була одягнена у світлі джинси, яскраву сорочку, босоніжки і кардиган. Нападник взяв її за руку і потягнув за торговельні контейнери. Вона нічого не запитувала, так як відразу нічого не могла зрозуміти. Нападник її рукою повів, посунув за гаражі, став хапати за плечі, притискати до гаража. Нападник однією рукою тримав її за талію, а другою хотів зняти штани. Але вона стала кричати. Коли вона кричала вперше, то нападник сказав, щоб вона не кричала, не «орала», так як тут її ніхто не почує; пропонував «зробити один одному приємне». Вона зрозуміла, що він однозначно хотів вступити з нею у статевий акт. Вона ж категорично цього не бажала. Потім нападник знову став її шарпати, притискати до себе, до гаражів, тримав її то за талію, то за руки, то однією рукою, то обома, шарпав за руки, а коли вона стала кричати вдруге, то долонею своєї руки закривав їй рота. Вона виривалась і при цьому нападник їй порвав кардиган, ще раз схопив її за руку. Коли вона стала кричати, нападник сказав: «Чому ти кричиш? Я тебе грохну!», погрожував; казав, що її тут ніхто не знайде. Вона стала кричати втретє. Кричала вона тричі голосно та з усієї сили. Під`їхав якийсь чоловік на велосипеді у шортах і червоній футболці і запитав її, що тут сталось. Звідки і куди їхав цей велосипедист, вона не бачила, так як була за гаражами і побачила його тільки тоді, як він під`їхав до неї. Звуку велосипедиста, який наближався, вона не чула. Куди в момент, коли під`їхав велосипедист, подівся обвинувачений, вона не помітила, але вона відразу відчула, що нападник її відпустив. Вона нічого не могла сказати. На її крик підбігли свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_43 .. Вони сказали тому велосипедистові, що розберуться; що він може їхати, що вона - їх знайома. Вона не могла прийти до тями. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_45 запитували її, що сталось. Вона сильно плакала, коли заспокоїлась, то сказала, що її хотіли згвалтувати. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_45 запитували, чи щось пропало і вона сказала, що сумка пропала. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_45 пішли шукати обвинуваченого, але не знайшли. Свідок ОСОБА_45 знайшов сумку за 100 м від місця, де її виявив за контейнером велосипедист, у кущах. Потім вона викликала поліцію і повідомила про спробу зґвалтування та пограбування. Коли прибула поліція, то вона показала, де знайшли сумку, де була спроба зґвалтування, де відпочивала попередньо у компанії. Джинси обвинувачений з неї не стягнув, так як вони були на ремені. Обвинувачений порвав її кардиган. Із її сумки пропали гроші в сумі 80 грн і пачка цигарок, а ключі і телефон - були на місці. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_45 згодом казали їй, що вони чули всі три крики і побігли до неї. Після цієї події свідок ОСОБА_14 телефонував їй і казав, що йому телефонувала якась дівчина та запитувала про неї; казала, що вона все рівно її знайде; відмовилась сказати, звідки знає номер його телефону. Потім до неї телефонувала жінка, яка назвалась дружиною обвинуваченого, і запитувала, чого вона добивається; як саме обвинувачений хотів її зґвалтувати; казала, що вона не права; що у неї є свідки, що обвинувачений тієї ночі був вдома і з ними не перебував; запитувала, чи вона не боїться. Цю розмову вона записала та надала поліції. Обвинувачений до неї не телефонував та з нею не зв`язувався. Свідок ОСОБА_41 згодом, коли її викликали у поліцію, казала їй, що обвинувачений під час відпочинку біля магазину «Слайга» спорив з хлопцями, що заведе її за ресторан «Бочка» і вступить у інтимний зв`язок. Нападника вона не дряпала, не кусала, так як такої можливості не мала обвинувачений тримав її за руки, талію, плечі - а лише виривалась, крутилась та кричала. У поліцію заяву вона написала того ж дня вранці. Під час її допиту їй поліція сказала надати для огляду те, що було у неї під час події, і вона надала. Під час огляду місця події 16.08.17 р. сумка, яку у неї викрадали, та яка була знайдена свідками - хлопцями, які прибігли на її крик, була з нею та була оглянута поліцією. До 20.08.16 р. ця сумка була у неї до огляду її поліцією. Фото, про які вказує обвинувачений, вона не поширювала, так як у її телефоні на той час технічної можливості скидати фото не було. Своєї сторінки у «Фейсбук» на той час у неї не було. Її фото на цій переписці дуже застаріле. Така сторінка від її імені могла бути створеною кимось іншим. Просить призначити обвинуваченому покарання, про яке просить прокурор.

Свідок ОСОБА_41 11.07.18 р. в суді показала, що з потерпілою вона знайома. Обвинуваченого знає візуально. Біля 02 год. в кінці літа вона, потерпіла та свідок ОСОБА_42 пішли до магазину «Слайга» до друзів погуляти. Там вони випивали пиво. Обвинувачений підходив до них, також пив пиво. Вони стояли та розмовляли. Орієнтовно через годину вона пішла додому з ОСОБА_46 .. На місці залишилась решта компанії. Потім до неї телефонувала потерпіла було багато пропущених дзвінків, однак, її телефон на той час був розряджений. Наступного дня у розмові потерпіла їй розповіла про події. Сказала, що той хлопець, що був з ними біля магазину «Слайга» та імені якого вона не знає, але пояснила, хто саме - хотів її зґвалтувати; запитувала, як його звати та казала, що треба, щоб вона пішла і посвідчила у поліції. Вона - погодилась.

Наведеними показаннями свідка ОСОБА_41 стверджуються показанням потерпілої у тій їх частині, що вона відпочивала зі своїми друзями у нічну пору доби біля магазину «Слайга», де був і обвинувачений; з цього місця відпочинку свідок пішла раніше потерпілої. Через короткий проміжок часу після події з потерпілою, остання повідомила про це свідка та саме вказала на спробу її зґвалтування обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_42 11.07.18 р. в суді показав, що, як він пригадує, взимку 2017 р. він з потерпілою зустрівся у центрі міста та вони пішли разом на Ковель 2, де взяли випити та стояли біля готелю «Едем», розмовляли, розпивали спиртне. Там же були свідки ОСОБА_41 , ОСОБА_45 та двоє друзів останнього. До них підійшов обвинувачений із своїм другом, став розмовляти із потерпілою як знайомий. О 03 год. він першим пішов додому. Через пару днів йому хтось із знайомих повідомив, що потерпілу ледь не зґвалтували і пограбували.

Аналізуючи показання цього свідка, суд враховує, що він також відпочивав у компанії з потерпілою у місці, де знаходився і обвинувачений, та до події, що трапилась з потерпілою; з місця відпочинку пішов раніше потерпілої.

Свідок ОСОБА_45 в суді 12.11.18 р. показав, що минулого року він зі свідком ОСОБА_14 з компанією відпочивали біля магазину «Слайга», де вживали спиртне. У їх компанії була і потерпіла, яку він візуально знав до цього, з подругою. До їх компанії приєднався і обвинувачений, якого до того він також знав візуально. Коли вже стали розходитись і він із свідком ОСОБА_14 вже ішов у сторону залізничного вокзалу додому, то почув крик потерпілої. Остання стояла навпроти кафе «Водограй» на коліях і кричала. Вони повернулись, запитали потерпілу, що сталось. Вона казала, що «пропала сумка», чи «вкрав сумку», у якій були гроші, якийсь чоловік. Потерпіла перебувала у паніці. Поряд нікого не було. Потерпіла з його, чи зі свідка ОСОБА_14 телефону викликала поліцію. Ще до приїзду поліції він знайшов сумку, що лежала трохи подалі від місця, де стояла потерпіла, справа від дороги за ларьком шиномонтажу. Сумку він віддав потерпілій. Остання сказала, що із сумки пропали гроші. Прибула поліція і провела опитування. Поліції сумку, як він пригадує, віддавала потерпіла. Наступного дня його викликали у поліцію, де, встановлюючи особу нападника, показували фото.

Свідок ОСОБА_14 в суді 12.11.18 р. показав, що він о 03 04 год. влітку минулого року відпочивав біля магазину «Слайга» з компанією та пив пиво. До них приєдналась потерпіла з подругою. Згодом до них підійшов і обвинувачений, якого він бачив вперше, та просив цигарки, шуткував, що хоче статевого зв`язку. Коли компанія стала поступово розходитись, і він пішов із свідком ОСОБА_47 , то у місці відпочинку компанії залишилась потерпіла та обвинувачений, які сиділи на сходинках аптеки і розмовляли. Коли він із свідком ОСОБА_47 дійшов до магазину «Козацькі забави», то вони ще повернулись назад і зайшли у магазин «Слайга». Вийшовши з магазину, він бачив, що у місці відпочинку компанії потерпілої та обвинуваченого вже не було. Коли вони дійшли до воріт біля залізничного вокзалу, то почули крики потерпілої. Вони повернулись і побачили, як потерпіла вибігла із за гаражів (вагончиків) у сторону дороги, в напрямку магазину «Слайга»; вона хаотично, панічно бігала біля дороги туди сюди, махала руками, кричала, була в шоці; коли підбігла до них, то казала, що пропала сумка, що сумку вкрали. Вони стали ходити і шукати сумку потерпілої. Сумку потерпілої знайшов свідок ОСОБА_45 вже коли прибула поліція. Неподалік того місця ще проїжджав на велосипеді якийсь чоловік у червоній футболці. Поліція з`ясовувала, у чому був одягнений нападник. З того моменту, коли він залишив компанію і до моменту, коли він почув крик потерпілої, пройшло 15 20 хв.. З того моменту, коли він вдруге пішов від магазину «Слайга» і до моменту, коли він почув крик потерпілої, пройшло 7 10 хв.. Наступного дня потерпіла скинула йому на «Вайбер» фото обвинуваченого і запитала, чи це той чоловік, що вчора був у компанії, чи - ні; просила поліції не казати, що вона скинула це фото. Він же повідомив, що не знає.

Будучи допитаним повторно 03.05.19 р., підтвердив свої показання, надані суду попередньо, та з приводу аркушів паперу (т. 2, а. с. 103 105): з текстом щодо перекидання фото потерпілої свідкові ОСОБА_14 , фотознімками обвинуваченого, підтвердив, що наступного після події з потерпілою дня, вранці перед викликом його у поліцію для допиту, ці фото обвинуваченого йому скинула потерпіла із своєї сторінки та свого телефону. Потім потерпіла зателефонувала та запитала: «Це він, чи ні?». Коли він вийшов з поліції після давання показань, його біля поліції перепинила дружина обвинуваченого, яку він знав до цього, але не знав, що вона дружина обвинуваченого, та запитала, що він тут робить. Коли він сказав, що дає показання, вона запитала, проти кого. Він показав ці фото і вона повідомила, що це - її чоловік. 19.08.17 р. він на прохання обвинуваченого та його дружини переслав ці фото засобом скриншоту обвинуваченому та його дружині.

Суд враховує, що стороною захисту 21.02.19 р. надано суду аркуші паперу (т. 2, а. с. 103 105): з текстом щодо перекидання фото потерпілої свідкові ОСОБА_14 , фотознімками обвинуваченого на підтвердження доводів сторони захисту про недопустимість такого доказу як протокол упізнання обвинуваченого, але потерпіла заперечила факт надання фото свідкові, хоча допитаний судом свідок ОСОБА_14 підтвердив таку обставину.

Однак суд враховує, що така обставина жодним чином не надає суду підстав для сумнівів у допустимості тих доказів, які сторона захисту вважає недопустимими, та відмічає, що поза тим, суд враховує, що потерпіла прямо вказала на обвинуваченого як на чоловіка, який здійснив на неї напад та спробу зґвалтування 16.08.17 р.. З показань свідка ОСОБА_14 слідує, що він до відпочинку у компанії біля магазину «Слайга» 16.08.17 р. не був знайомий із обвинуваченим, але прямо показав, що той до компанії примикав і до того моменту, коли всі з компанії відпочиваючих розійшлись, він бачив саме обвинуваченого, а не когось іншого. Про те, хто саме здійснив напад та спробу згвалтування потерпілої, цей свідок не свідчив. Після отримання цим свідком фото, вказаних ним, потерпіла, як ствердив в суді свідок, зателефонувала та запитувала, чи на фото «він», а не стверджувала, не спрямовувала переконання свідка у тому чи іншому напрямку; не схиляла цього свідка до давання тих чи інших показань проти чи не на користь обвинуваченого тощо. Крім того, такі матеріали не були відкриті стороні обвинувачення у порядку, визначеному КПК України, джерело їх походження є сумнівним та вони до уваги братись не можуть.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_14 , суд враховує, що вони не містять суперечностей між собою, та приходить до висновку, що їх показання підтверджують показання потерпілої, свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_49 , ОСОБА_48 у тій їх частині, що вони спільно відпочивали біля магазину «Слайга» в ніч нападу на потерпілу, де знаходився і обвинувачений; пішли з місця відпочинку раніше потерпілої. Показаннями цих свідків повністю стверджуються показання потерпілої у тій їх частині, що ці свідки пішли з місця відпочинку раніше неї; що вони, повертаючись з магазину «Слайга» та йдучи додому, у місці відпочинку компанії вже там не бачили ні потерпілої, ні обвинуваченого, а підійшовши до воріт, що біля залізничного вокзалу, почули крик потерпілої; бачили, що остання з криком вибігла із за гаражів (вагончиків) на дорогу; була у паніці та коли підійшли до останньої, то повідомила про пропажу сумки, викрадення сумки, у якій були гроші, чоловіком. Як встановлено показаннями вказаних вище свідків, потерпіла була ініціатором виклику поліції, повідомила, що напад на неї було здійснено саме чоловіком; а згодом намагалась з`ясувати у них дані про обвинуваченого як того чоловіка, якого називала нападником та який в ту ніч у місці відпочинку компанії був з ними, але їй добре знайомим не був. Неподалік того місця, на яке потерпіла вказує як на місце нападу на неї, дійсно, проїжджав на велосипеді якийсь чоловік у червоній футболці.

Тому суд відкидає доводи обвинуваченого у тій їх частині, що показання обвинуваченої є неправдивими з огляду, зокрема, на те, що вона у свідків з`ясовувала дані про його особу, надсилаючи фото та прагнучи це приховати, так як потерпіла прямо вказала на обвинуваченого як на особу нападника та зазначила, що до події вона, дійсно, з ним добре знайомою не була.

Свідок ОСОБА_22 в суді 04.06.18 р. показала, що потерпілій вона телефонувала та питала, чи остання ОСОБА_50 не боїться, але не погрожувала. Вона телефонувала до свідка ОСОБА_14 , щоб дізнатись номер телефону потерпілої, та телефонувала останній. Але вона не пригадує, щоб казала про наявність у обвинуваченого алібі в день нападу на потерпілу. Вона лише хотіла запитати, чи, дійсно, на потерпілу напав саме її чоловік обвинувачений у справі. О 04 год. 16.08.17 р. вона спала вдома, а її чоловік пішов у магазин «Слайга». Як довго не було її чоловіка, їй не відомо, так як вона заснула.

Показаннями цього свідка спростовано показання обвинуваченого, надані суду 19.09.19 р., у тій їх частині, що він вночі 16.08.17 р. йшов додому з міста, про що було відомо його дружині, яка була вдома; віднайшовши свого собаку по вул. Богдана Хмельницького після того, як залишив місце відпочинку компанії біля магазину «Слайга», прийшов додому, де спілкувався із дружиною, себто, останній було відомо, коли саме він прийшов додому.

Крім того, винуватість обвинуваченого по епізодах з потерпілою доводиться:

-протоколом огляду місця події від 16.08.17 р. з фототаблицями, відповідно до якого було за участю потерпілої оглянуто частину вул. П. Могили у м. Ковелі Волинської області, а саме: будівля, де розташовані: зі сторони вул. Ярослава Мудрого у м. Ковелі Волинської області - готель « ІНФОРМАЦІЯ_2 », приватна стоматологічна клініка «Smile Dent» (далі клініка), перукарня. Під вікном клініки наявне підвіконня з металопрофілю; справа від вікна у напрямку вул. П. Могили у м. Ковелі Волинської області наявний вхід у приміщення «Спортлото»; зліва від готелю «Едем» наявна бетонна електроопора з камерою відеоспостереження. Також було оглянуто місце з правої сторони від торгових контейнерів, розташованих неподалік перехрестя вул. вул. Ярослава Мудрого та Фестивальної у м. Ковелі Волинської області між торговельними контейнерами і залізничною колією, що простягається по вул. Фестивальній у м. Ковелі Волинської області. Слідуючи далі вздовж залізничної колії у напрямку вул. Фестивальної у м. Ковелі Волинської області на відстані біля 15 м від попереднього місця огляду, зайшовши за металевий контейнер сірого кольору з написом № 3 оглянуто місце між задньою стороною цього контейнера та задньою стороною голубого контейнера, розміщеного по цій же вулиці. Також оглянуто місце між контейнером чорного кольору з написом «УЗ 31416096», що знаходиться біля контейнера № 3 (т. 1, а. с. 94 98);

-заявами потерпілої від 16.08.18 р., 20.08.17 р. про добровільну видачу поліції кофти кремового кольору, сумки типу «клатч», мобільного телефону марки «LG», пристрою зарядного для мобільного телефону марки «Xqisit», ключа з брелоком, двох посад губних, паспорта громадянина України (т. 1, а. с. 99, 111);

-протоколом огляду речей від 20.08.17 р. з фототаблицями, відповідно до якого оглянуто добровільно виданий потерпілою кардиган жіночий з тканини світло бежевого кольору, б/у із слідами пошкодження, а саме: у розрізі для руки по ліву сторону до низу пошкодження тканини довжиною 12 см; у розрізі для руки по праву сторону до низу пошкодження довжиною 7 см; без забруднень (т. 1, а. с. 100 - 102);

Аналізуючи вказаний вище доказ, суд відмічає, що характер пошкоджень одягу потерпілої є підтвердженням показань останньої про те, що обвинувачений утримував її, шарпав, а вона виривалась і при цьому нападник їй порвав кардиган.

-протоколом огляду речей від 20.08.17 р. з фототаблицями, відповідно до якого оглянуто добровільно видані потерпілою: сумку типу «клатч» із тканини, схожої на шкірозамінник, сірого кольору, з ремінцем на руку; пристрій зарядний білого кольору марки «Xqisit» із шнуром типу «USB»; мобільний телефон марки «LD» Dual SIM моделі Т 698, ІМЕІ А НОМЕР_3 , ІМЕІ В НОМЕР_4 , у корпусі чорного кольору із сім картою ПрАТ «МТС», брелок кільце з двома елементами фігурками з полімерного матеріалу, помаду губну темного відтінку у футлярі чорного кольору, б/у; помаду губну у футлярі чорного кольору (т. 1, а. с. 105 - 109);

Вказаним вище протоколом огляду речей від 20.08.17 р., у сукупності з показаннями свідків ОСОБА_51 та ОСОБА_48 , стверджується та обставина, що у потерпілої на момент нападу при собі була сумка та остання безпосередньо після нападу повідомила свідками про пропажу сумки, а після віднайдення сумки неподалік місця події також про пропажу з неї грошей.

-протоколом огляду речей від 20.08.17 р. з фототаблицею, додатком у вигляді оптичного диску, зображення на якому відтворено у судовому засіданні 01.04.19 р., відповідно до якого оглянуто оптичний носій інформації (диск) DVD R із заводським маркуванням. При поміщенні диска до пристрою для читання дисків ПК марки «LG Flatron E 1 911» та відтворенні файлів встановлено, що на диску записано 3 відеофайли, на яких камерою зафіксовано події, що відбувались в період часу з 01 год. 02 хв. до 01 год. 59 хв., з 02 год. до 02 год. 59 хв., з 03 год. до 03 год. 30 хв. 16.08.17 р. поруч з готелем «Едем», що по вул. П. Могили у м. Ковелі Волинської області, а саме: рух осіб до та від приміщення готелю, їх розташування поруч з клінікою, біля «Спортлото», рух у напрямку вул. Фестивальної у м. Ковелі Волинської області (т. 1, а. с. 105 - 109);

Та обставина, що компанії, що відпочивали поряд у ніч нападу на потерпілу, відпочивали у зазначений вище час саме у цьому місці, стороною захисту та потерпілою і її представником адвокатом не оспорюється.

-висновком експерта № 264 від 21.08.18 р. проведеної СМЕ, згідно з яким, з врахуванням даних обстеження та медкарти Ковельської жіночої консультації на ім`я потерпілої, у останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців правого та лівого плечей, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо як від стиснення, так і ударів рукою людини. В час, вказаний у постанові слідчого та потерпілою, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У ділянці статевих органів (зовнішніх і внутрішніх) у потерпілої тілесні ушкодження не виявлені. Вищевказані тілесні ушкодження у потерпілої утворитись від самовільного падіння з висоти власного росту не могли. Потерпіла до травмуючого предмета була розміщена внутрішніми поверхнями обох плечей (т. 1, а. с. 118 - 120);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.08.17 р. з фототаблицями, відповідно до якого свідок ОСОБА_41 у обвинуваченому впізнала особу чоловіка, який 16.08.17 р. приєднався до її компанії і розпивав з ними пиво (т. 1, а. с. 121 - 124).

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.08.17 р. з фототаблицями, відповідно до якого потерпіла у обвинуваченому впізнала особу чоловіка, який о 04 год. 30 хв. 16.08.17 р., знаходячись неподалік магазину «Козацькі забави», вчинив грабіж та спробу її згвалтування (т. 1, а. с. 125 - 128);

Підстав для сумнівів у правдивості показань потерпілої суд не має, так як її показання стверджуються показаннями свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_49 , ОСОБА_48 , ОСОБА_14 , та об`єктивно тими письмовими доказами, що зібрані органом досудового розслідування.

Зокрема саме після того як з місця відпочинку компаній пішла потерпіла, через короткий проміжок часу свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_45 , які вже підходили до воріт біля залізничного вокзалу, почули її крик та, повернувшись до неї, побачили її у паніці. Суд також враховує, що зовнішній вигляд потерпілої, яка ще нещодавно відпочивала з друзями у компанії, на момент виявлення її свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_47 , прибуття поліції, був пошкоджений. Повідомлення потерпілої вказаним вище свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_52 про пограбування, безсумнівно, свідчить про те, що мало місце пограбування потерпілої по дорозі її слідування додому. Потерпіла прямо вказала на обвинуваченого як на нападника, який не тільки висмикнув у неї її сумку, а й намагався її згвалтувати. Так неподалік того місця, на яке потерпіла вказує як на місце, де обвинувачений утримував її своїми руками та погрожував словесно, намагаючись згвалтувати, дійсно, проїжджав на велосипеді невстановлений досудовим розслідування чоловік у червоній футболці. Про те, що коли він зі свідком ОСОБА_47 повернувся до потерпілої на її крик і там, дійсно, в той момент проїжджав на велосипеді невідомий йому чоловік у червоній футболці, підтвердив суду і свідок ОСОБА_14 ..

Аналізуючи показання обвинуваченого у сукупності з іншими доказами, що зібрані у справі, суд приходить до переконання, що його показання у тій їх частині, що він не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, повністю спростовані та суд вважає, що такі показання обвинуваченим надані з метою уникнути відповідальності за вчинене.

Так суд враховує, що обвинувачений показав, що він у ніч пограбування та замаху на згвалтування потерпілої, бачив, що вона сама залишилась у місці відпочинку компанії після того як компанія розійшлась, та вирішив, що вона очікувала на двох своїх знайомих, які пішли у магазин «Слайга». Але разом з тим, обвинувачений зазначає, що бачив, що потерпіла пішла з місця відпочинку компанії сама, а за нею вже пішли двоє її знайомих.

Тому такі показання обвинуваченого суд вважає непослідовними, плутаними. Такі показання обвинуваченого спростовані як показаннями потерпілої, так і показаннями свідків ОСОБА_51 та ОСОБА_48 , які зазначили, що коли компанія розійшлась та вони заходили у магазин «Слайга», то, йдучи додому, ні потерпілої, ні обвинуваченого вони не бачили. Через нетривалий проміжок часу вони почули крик потерпілої та повернулись назад.

Такі показання обвинуваченого суперечать у цій частині показанням потерпілої та свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_48 , які ствердили, що потерпіла пішла додому сама, а вказані вище свідки пішли раніше неї у магазин «Слайга. Суд вважає, що такі детальні спостереження обвинуваченого за тим, коли та як переміщалась потерпіла у ту ніч після того як компанія поступово розійшлась; його міркування про те, чи очікує потерпіла ще на своїх друзів, які зайшли у магазин, та чи вони будуть її проводжати, свідчать про те, що він усвідомлював та бачив, що потерпіла у нічну пору доби йде саме одна, без супроводу знайомих чи друзів.

Сумнів у показаннях обвинуваченого у тій їх частині, де він повідомляє суду, як та яким саме чином він повернувся у ту ніч додому, викликає і те, що обвинувачений показав, що бачив, як потерпіла пішла сама і зникла за вуглом будівлі; що він бачив, що потерпіла пішла і за нею пішли двоє її знайомих з компанії відпочиваючих, що є непослідовними та суперечливими. Також обвинувачений показав, що коли потерпіла пішла, то він пішов у сторону «перевалки», що у м. Ковелі Волинської області розташована у напрямку вул. Фестивальної, що наближено до того напрямку, у якому пішла потерпіла; та разом з тим, показав, що пішов в сторону «перевалки», але по вул. Богдана Хмельницького, що в м. Ковелі Волинської області не веде ні до «перевалки, ні до будинку обвинуваченого, а має напрямок, протилежний рухові потерпілої.

Показання обвинуваченого у тій їх частині, що він потерпілу не грабував та не здійснював замаху на її згвалтування, спростовані у повному обсязі, зокрема, показаннями потерпілої, яка прямо вказала на обвинуваченого. Правдивість показань потерпілої знайшла своє ствердження в суді та стороною захисту такі показання не спростовані.

Аналізуючи докази по епізоду з потерпілою, суд враховує також, що мало місце фізичне подолання з боку обвинуваченого опору, вчиненого йому потерпілою, що було зумовленим саме її небажанням вступати з ним у статевий зв`язок, та підтвердження цього є те, що одяг потерпілої був розірваний і вона сама отримала тілесні ушкодження. Характер та локалізація цих тілесних ушкоджень, що описані у висновку експерта № 264 від 21.08.17 р. проведеної СМЕ, у повній мірі відповідають показанням потерпілої про те, якого характеру рухи при її утриманні та замахові на її зґвалтування вчиняв обвинувачений. Тілесні ушкодження були виявлені на обох плечах потерпілої, та утворення їх є характерним утриманню особи, яка виривається, руками за плечі, як про це і показувала суду потерпіла. Крім того потерпіла показала, що обвинувачений неоднозначно казав про намір вступити з нею у статевицй зв"язок та зазначав, що їй нічого не допоможе уникнути цього; погрожував їй фізичною розправою, що, безсумнівно, у умовах нічної пори доби, у безлюдному місці, наближеному до окраїни міста, так вул. Фестивальна, що поряд, веде до виїзду за межі міста, сприймалась нею як реальна загроза, що може бути реалізованою. Оскільки потерпіла не тільки зазнала тілесних ушкоджень, а й її одяг було розірвано, вона неодноразово кричала та злочинні дії щодо неї обвинувачений припинив в момент, коли з"явився невідомий чоловік з велосипедом та став з"ясовувати у потерпілої, що сталшось, суд вважає, що спротив її був реальним, дійсним.

Показання обвинуваченого у тій їх частині, що він на потерпілого не нападав та майна останнього не відбирав, спростовані у повному обсязі, зокрема, показаннями потерпілого, який прямо вказав на обвинуваченого. Правдивість показань потерпілого також знайшла своє ствердження в суді та стороною захисту такі показання не спростовані.

Суд, повно, всесторонньо, обєктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить

до висновку, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органами досудового розслідування.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів) та особу винуватого у їх сукупності.

Так, суд враховує, що обвинувачений вчинив два тяжких злочини та злочин середньої тяжкості.

Обставин, що помякшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Судом також враховується те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання (т. 1, а. с. 155, 215, 219), та посередньо по останньому місцю відбування покарання (т. 1. а. с. 227), працездатний (т. 1, а. с. 156, 157, 217, 218), однак, не працює; доходу не має, хоча має трьох утриманців, малолітню дитину та непрацездатну дружину; стан його здоров`я (т. 1, а. с. 217, 218); що раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у т. ч. у 2007 р. за ч. 1 ст. 296 КК України, але був звільнений від кримінальної відповідальності за постановою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 23.10.07 р. на підставі ст. 46 КК України; засуджувався 14.11.08 р. за вчинення цілого ряду злочинів: проти громадського порядку та моральності; проти безпеки руху та експлуатації транспорту; проти статевої свободи та статевої недоторканості особи і звільнився з місць позбавлення волі лише у липні 2015 р. (т. 1, а. с. 142 153, 220 224, 226), але належних висновків не зробив та через досить незначний проміжок часу знову вчинив умисний корисливий тяжкий злочин щодо потерпілого, тобто, є схильним до вчинення деліктів; збитків жодному з потерпілих не відшкодовано та потерпілий будь - яких претензій до обвинуваченого не має, але просить обрати винуватому покарання, пов`язане з позбавленням волі (т. 1, а. с. 211). Потерпіла також просить обрати обвинуваченому покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, про що зазначила у судовому засіданні.

Підстав для виправдання обвинуваченого, як про це просить обвинувачений та настоює захисник, суд не вбачає з огляду на те, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинів), на переконання суду, повністю доведена у судовому засіданні сукупністю належних та допустимих доказів.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, відсутні підстави для застосування щодо нього звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Суд враховує, що показання обвинуваченого у повному обсязі спростовані у судовому засіданні як показаннями потерпілих, так і показаннями свідків, письмовими та речовими доказами у справі. Такі показання обвинуваченого сприймаються судом як лінія захисту, що покликана допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинене.
Вирішуючи питання про призначення покарання за сукупністю злочинів, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, при визначенні остаточного покарання обирає принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкцій Закону, за яким його притягнуто до кримінальної відповідальності у даному випадку це є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
У матеріалах справи відсутні дані про затримання обвинуваченого та перебування його під вартою під час досудового розслідування та розгляду справи судом.

Суд враховує, що на час вчинення інкримінованих йому дій, проведення досудового розслідування та складання обвинувальних актів обвинувачений мав прізвище ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_15 , виданий 12.01.2 000 р.) (т. 1, а. с. 139 - 141) та змінив прізвище на « ОСОБА_53 » відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_16 , виданного 19.04.17 р. (т. 2).

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у справі немає.

Арешт на майно не накладався.
Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Обвинуваченого ОСОБА_8 визнати винуватим у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 152 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;

- за ч. 1 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 06 (шість) місяців;

-за ч. 1 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання.

Речові докази у справі:

- сумочку жіночу типу «клатч», мобільний телефон марки «LD» Т 698, сім карта ПрАТ «МТС», пристрій зарядний до мобільного телефону, паспорт громадянина України, 2 помади губні, гребінець, ключі з брелоком, кардиган, що передані на зберігання потерпілій, залишити у розпорядженні потерпілої ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 103, 104, 111);

- оптичний носій інформації (диск), що зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження (т. 1, а. с. 114, 115);

- сім карту мобільного оператора «Лайфселл», сім карту мобільного оператора «ВФ Україна», 3 оптичні носій інформації, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- сім карту «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_10 , що передана на зберігання потерпілому, залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_9 (т. 1, а. с. 164, 167, 168).

Вирок може бути оскаржений на протязі 30 днів до Волинського апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1