ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,не одруженого, офіційно не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,фактично мешкає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 ,раніше не судимого

13.09.2019 р.до Комунарського районного суду м.Запоріжжя направлений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 по ч.1 ст.186 КК України

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

03.09.2019 р. о 13.29 год. ОСОБА_4 ,маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна,діючи повторно,з корисливих мотивів,знаходячись біля будівлі Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району по вул.Чарівній 16 в м. Запоріжжі,переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає,з боку вулиці,за допомогою м`язової сили рук,підтягнувся за металеву решітку до відчиненого вікна приміщення архіву,який розташований на першому поверсі вказаної будівлі,та через відчинене вікно правою рукою намагався таємно викрасти майно ОСОБА_5 .
Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 правою рукою з поверхні холодильника взяв мобільний телефон «HONOR» модель 10 Life в корпусі синього кольору ,що належить ОСОБА_5 та знаходився у користуванні її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 ,2001р.н.,ігноруючи заклики ОСОБА_6 ,розуміючи,що його дії почали носити відкритий характер,утримуючи вказаний телефон,побіг у бік «Дитячого парку» Запорізького міського ботанічного саду,такий спосіб відкрито викрав майно ОСОБА_5 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд,чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 3824 гр.15 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю.

Пояснив,що 03.09.2019 р.приблизно о 13.30 год.він ,перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння,знаходився біля будівлі Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району по вул.Чарівній 16 в м. Запоріжжі,де звернув увагу на відчинене вікно приміщення на 1 поверсі, облаштоване решіткою,підтягнувшись на руках за решітку до рівня вікна, ОСОБА_4 вважав,що за ним ніхто не спостерігає та,протягнувши руку в приміщення,взяв з поверхні холодильника мобільний телефон у корпусі синього кольору, але у приміщення в цей момент увійшла дівчина,яка бачила його дії та почала кричати навздогін,проте він з викраденим телефоном втік ,телефон у цей же день продав на ринку «Анголенка»,гроші витратив на власні потреби.У скоєному розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченої,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст.186 ч.2 КК України як відкрите викрадення чужого майна(грабіж)вчинене повторно.

Як встановлено ст.61 Конституції України,юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Як випливає з положень ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимий в силу ст.89 КК України,має постійне місце проживання,де мешкає з жінкою без реєстрації шлюбу,виховує трьох дітей,неофіційно працює,висловив намір у найближчий час відшкодуват потерпілій завдану шкоду.

Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.

Обставинами,що пом`якшують покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений не намагався приховати свою причетність до інкримінованого йому злочину,послідовно дає визнавальні показання про обставини вчиненого,критично оцінює свої дії.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,бажає змінити спосіб життя,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.

Всі ці відомості про особу обвинуваченого у сукупності із пом`якшуючими обставинами суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.186 ч.2 КК України для застосування ст.75 КК України ,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

За змістом обвинувального акта, судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 349 ч. 3, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України,обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і місця роботи,не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1