ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 658/823/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/684/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України
15 серпня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000986 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 червня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого;
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Хобі, Грузія, громадянина Грузії, має вид на постійне проживання в Україні, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , фактично проживаючого в АДРЕСА_4 , не судимого;
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Галі, Грузія, громадянина Грузії, має вид на постійне проживання в Україні, зареєстрованого в АДРЕСА_5 , фактично проживаючого в АДРЕСА_6 , не судимого;
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Галі, Грузія, громадянина Грузії, має вид на постійне проживання в Україні, зареєстрованого в АДРЕСА_7 , фактично проживаючого в АДРЕСА_8 , не судимого;
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_13 ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та його дію продовжено на строк два місяці, тобто до 19.08.2019 року.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Судом вмотивовано рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, відносно п`ятнадцяти потерпілих осіб і віднесені до категорії умисних корисливих особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна. При цьому троє з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 являються громадянами іншої країни (громадяни Грузії), всі обвинувачені зареєстровані на непідконтрольній території України в м. Горлівка Донецької області. Вони не мають міцних соціальних зв`язків: не працевлаштовані, тобто не мали і не мають постійного доходу, що може стати підставою для продовження злочинної діяльності. Крім того, обвинувачені перебували у розшуку, тому у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який реальним є ризик переховування від суду, що унеможливить розгляд вказаного кримінального провадження.
Також судом першої інстанції враховано зазначені в обвинувальному акті обставини вчинення злочинів, які пов`язані із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства, узгодженість дій, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку злочину та осіб обвинувачених, які можуть продовжувати вчиняти інші злочини.

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 вказує про порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення підготовчого судового засідання. В обґрунтування доводів вказує, що стороні захисту та обвинуваченим не було надано для ознайомлення примірники клопотання прокурора, обвинувачені повідомили, що не розуміють мову судочинства та просили призначити їм перекладача, однак всупереч цьому судове засідання було проведено. Крім того апелянт не погоджується з тим, що про наявність ризиків вказано в загальному контексті щодо всіх обвинувачених, однак не взято до уваги індивідуальні відомості про особу кожного обвинуваченого, з цих підстав вказує, що ОСОБА_16 має постійне місце проживання на території України, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, що дає підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Вказує також про необґрунтованість пред`явленої підозри. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_16 більш м`який запобіжний захід;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, вказує про те, що з клопотанням про продовження запобіжного заходу не було ознайомлено ні обвинувачених, ні захисників, порушено строки звернення з вказаним клопотанням, не доведено обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів, не доведено наявність ризиків, які є підставами для продовження дії запобіжного заходу. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 вказує, що під час розгляду доцільності застосування запобіжного заходу після завершення досудового розслідування, має бути встановлено обґрунтованість підозри особи у вчиненні злочину, наявність реальних ризиків для кримінального провадження, які дають підстави для застосування запобіжного заходу, неможливість досягнення мети у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. В обгрунтування доводів апелянт посилається на засади практики ЄСПЛ, вказує, що обвинувачений ОСОБА_13 жодного разу не порушував порядку утримання в умовах СІЗО, безпідставно перебуває тривалий час за гратами та позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої права за відсутності здійснення перекладу на його рідну мову. Судом не прийнято до уваги, що обвинувачений перебуває у шлюбі, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, вказує, що наявність ризиків не доведена, оскільки з 2017 року по 2019 рік не намагався здійснити будь-який вплив на потерпілих, хоча мав для цього можливості. Апелянт наголошує, що тривале утриманні особи під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практиці Європейського Суду з прав людини. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту;

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , не погоджується з ухвалою суду першої інстанції з підстав того, що її висновки не відповідають засадам ЄСПЛ, зокрема в частині того, що під час обрання запобіжного заходу не розглянута можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів. Наголошує, що наявність ризиків, які є підставою застосування найсуворішого запобіжного заходу не доведена. В порушення вимог ст.183 КПК України слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави. Наголошує, що продовження дії запобіжного заходу суперечить вимогам ст.184 КПК України, а клопотання, подане прокурором, не надавалось для ознайомлення стороні захисту. Судом проігноровано факт того, що обвинувачений є громадянином Грузії та не розуміє мову, якою складено клопотання та якою ведеться судочинство. Вказує, що жоден із заявлених стороною обвинувачення ризиків не доведено та застосування такого запобіжного заходу не виправдано. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

- обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 наводять у своїх апеляційних скаргах аналогічні доводи та прохання.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи захисників та обвинувачених, які підтримали вимоги, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно всіх обвинувачених.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 .
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності з застосуванням фізичного насильства, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна. При цьому троє з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 являються громадянами іншої країни ( громадяни Грузії), при цьому всі четверо зареєстровані на непідконтрольній території України - в м. Горлівка Донецької області. Всі обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків: не працевлаштовані, тобто вони не мали і не мають постійного доходу, що може стати підставою для продовження злочинної діяльності. Крім того, обвинувачені перебували у розшуку, тому у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який реальним є ризик переховування від суду, що унеможливить розгляд вказаного кримінального провадження.
На думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених, і не є надмірним та таким, що принижує їх у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом першої інстанції постановлене рішення вмотивовано також тим, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Тобто, вказані відомості про особи обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 дають підстави вважати, що застосування відносно кожного з них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання настанню цих ризиків, а також забезпечення їх належної процесуальної поведінки під судового розгляду даного кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою всім обвинуваченим та вважає непереконливими апеляційні вимоги сторони захисту про можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавлення волі.
Що стосується доводів сторони захисту суду про порушення права на захист обвинувачених через незабезпечення судом перекладача під час розгляду клопотання прокурора, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом прийнято до уваги, що троє обвинувачених не володіють українською мовою, а тому постановлено залучити для участі в розгляді кримінального провадження перекладача. На підставі цього, було постановлено розгляд клопотання та ведення процесу здійснювати зрозумілою для обвинувачених мовою російською, що не свідчить про порушення їх прав та наявність підстав для скасування судового рішення.
Зі звукозапису судового засідання суду першої інстанції вбачається та під час апеляційного розгляду це підтверджено, що обвинувачені вільно спілкуються російською мовою. Крім того, колегія суддів зважає на обставини щодо тривалого перебування обвинувачених на території України, що з урахуванням викладеного вище свідчить про те, що обвинувачені розуміють принаймні російську мову.

Вказівки апелянтів про те, що клопотання про продовження запобіжного заходу не було подано у відповідній кількості примірників для кожного учасника процесу є надуманими і також не свідчать про необґрунтованість та невмотивованість постановленої ухвали суду. Клопотання було оголошено, один примірник надано для ознайомлення, що жодним чином не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Голослівними є судження захисника ОСОБА_8 про порушення строків прокурором зі зверненням до суду із вказаним клопотанням, оскільки клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу подано за 11 днів до закінчення дії попередньої ухвали, що відповідає вимогам ч.1 ст.199 КПК України.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що передбачено ч.3 ст.199 КПК України.
Таким чином, на цій стадії під час судового розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу законодавцем не вказано про обов`язок встановлення та дослідження обґрунтованості пред`явленої підозри, про що помилково зауважують апелянти. Крім цього, обвинувачення у вчиненні злочину вже пред`явлено, а тому не передбачено будь-якого зворотнього механізму, що стосується етапів здійснення досудового розслідування. Враховуючи те, що обвинувальний висновок формується саме на підставі обґрунтованої підозри, захисники безпідставно вказують про необґрунтованість підозри на стадії підготовчого судового розгляду. Питання обґрунтованості підозри є предметом розгляду слідчим суддею на попередній стадії досудового розслідування, а не під час судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинувачених розглянуто відповідно до вимог ст.199 КПК України і відсутні будь-які підстави вважати про порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду вказаного клопотання.
Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянтів відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
З урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, даних про особи обвинувачених, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою всім обвинуваченим для забезпечення виконання ними процесуальних обов`язків, а інший більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винними у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, як про те зазначають апелянти.
Не приймаються до уваги доводи захисника ОСОБА_10 про обов`язок суду відповідно до вимог ст.183 КПК України визначити розмір застави, оскільки під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу це є правом, а не обов`язком суду.
Наявність міцних соціальних зв`язків, на які посилаються захисники в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачені позитивно характеризуються, мають постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, не судимі, не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати обвинуваченим запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Відповідно до вимог ст.5 Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод, практики Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Саме застосування до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку колегія суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.
Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 червня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 до 19.08.2019 року включно без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Cудді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2