"06" листопада 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
Місце зберігання речей та документів прокурор просив визначити відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 №1104, а саме за СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області.
В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлюються обставини щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (код НОМЕР_15 ), який відповідно до даних слідства спільно з ОСОБА_8 (код НОМЕР_16 ), ОСОБА_9 (код НОМЕР_17 ), ОСОБА_10 (код НОМЕР_18 ), ОСОБА_11 (код НОМЕР_19 ), ОСОБА_12 (код НОМЕР_20 ) та іншими невстановленими особами упродовж 2019 року шляхом приховування доходу, отриманого від реалізації товарів, у тому числі через всесвітню мережу Інтернет, вчинив умисне ухилення від сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору на загальну суму понад 5,0 млн. грн., що призвело до фактичного ненадходження до бюджету держави грошових коштів в особливо великих розмірах.
Прокурор вказує, що зазначені порушення податкового законодавства викладені в матеріалах, що надійшли з оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області.
Прокурор зазначає, що у ході досудового розслідування встановлено наступне: ФОП ОСОБА_7 (код НОМЕР_15 ) з 15.12.2009 є приватним підприємцем, перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Харківській області, юридична адреса: м. Харків, вул. Героїв Праці буд. № 47, кв. № 271, перебуває на спрощеній системі оподаткування (друга група) не є платником ПДВ, реєстратор розрахункових операцій не зареєстрований, основні види діяльності: роздрібна торгівля з лотків i на ринках текстильними виробами, одягом i взуттям та роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через всесвітню мережу Інтернет; ФОП ОСОБА_8 (код НОМЕР_16 ) з 15.05.2018 є приватним підприємцем, перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Харківській області, юридична адреса: м. Харків, Салтівське Шосе б. буд. № 147, кв. № 189, перебуває на спрощеній системі оподаткування (друга група) не є платником ПДВ, реєстратор розрахункових операцій не зареєстрований, основний вид діяльності інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.
Прокурор вказує, що вжитими заходами встановлено, що вказані Інтернет-магазини підконтрольні ОСОБА_7 , який фактично керує та координує їх діяльність. Продаж продукції здійснюється в іноземній валюті шляхом перерахування коштів на карткові рахунки, що відкрито в банківських установах на ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , що контролюються ОСОБА_7 .
Згідно з матеріалами оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області мінімальна сума щоденної реалізації товарів ОСОБА_7 складає приблизно 170 000 грн., зняття грошових коштів із зазначених карткових рахунків здійснює ОСОБА_10 , яка є матір`ю дружини ОСОБА_7 .
З метою визначення розміру ухилення від оподаткування, зокрема податку з доходів фізичних осіб та військового збору ОСОБА_7 та підконтрольними йому особами оперативним управлінням ГУ ДФС у Харківській області здійснено дослідження - аналіз за 2019 рік з урахуванням розсекречених матеріалів проведених оперативно-технічних заходів, за результатами чого встановлено, що сума недоотриманих податків за період січень - червень 2019 року складає 4 999 800 грн. (в т.ч. податок на доходи фізичних осіб 4 615 200 грн., військовий збір 384 600 грн.), що призвело до фактичного ненадходження до бюджету держави грошових коштів у великих розмірах.
Таким чином, як зазначає прокурор, отримано відомості про те, що ОСОБА_7 здійснив у 2019 році реалізацію товарів через мережу Інтернет-магазинів на загальну суму понад 25 млн. грн., без відображення в бухгалтерських та податкових обліках, використовуючи при цьому спеціально відкриті карткові рахунки на підставних осіб з метою приховування об`єкту оподаткування, умисного ухилення від сплати податків та отримання неконтрольованого державою доходу. Проведеними заходами встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 фактично здійснюють свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігаються документи, чорнові записи, які свідчать про умисне ухилення від сплати податків, чеки про отримання готівки, банківські картки з рахунками, на які надходять необліковані кошти, комп`ютерна техніка, мобільні телефони, а також здійснюється реалізація товарно-матеріальних цінностей.
Прокурор вказав, що з метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, 24.10.2019-25.10.2019 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 та у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства України проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено грошові кошти, чеки про отримання готівки, банківські картки з рахунками, на які надходять не обліковані кошти, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, товарно-матеріальні цінності тощо. У ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 надано залишок товарно-матеріальних цінностей (запчастин), в якому зазначено перелік та кількість товарів, вказаний залишок підписано ОСОБА_7 .
Постановою слідчого від 25.10.2019 вилучені вищевказані речі, грошові кошти та документи визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження.
Прокурор, посилаючись на ч. 1 ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, зазначив, що майно у вигляді документів та предметів є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, набуто в результаті вчинення злочину у зв`язку з чим є необхідність у накладенні на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів. Крім того, електронні носії інформації необхідні для проведення судової комп`ютерної експертизи з метою виявлення прихованих та видалених файлів щодо здійснення фінансово-господарської діяльності підприємств, щодо яких здійснюється досудове розслідування.
Прокурор вказав, що ОСОБА_7 у ході проведення обшуку не зміг раціонально пояснити походження виявлених товарно-матеріальних цінностей та відповідно надати прибуткові документи, що свідчить про сумнівність джерел їх походження та потрапляння на митну територію України, а відтак потребує додаткового дослідження у ході досудового розслідування на предмет повноти сплати необхідних митних платежів.
Також прокурор зазначив, що в ході досудового розслідування строки подачі клопотання про арешт майна дотримано, а саме 27.10.2019 до Київського районного суду м. Харкова направлено клопотання про арешт вищевказаного тимчасово вилученого майна. 01.11.2019 прокурором отримано ухвалу слідчого судді від 31.10.2019 про повернення клопотання для усунення недоліків, із встановленим строком в сімдесят дві години.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, з підстав, викладених у клопотанні, просили про його задоволення. В ході розгляду клопотання прокурор та слідчий додатково пояснили, що в ході досудового розслідування досліджуються обставини щодо умисного ухилення від сплати податків ФО-П ОСОБА_7 та фізичними особами-підприємцями, яких останній використовує задля розподілення податкового навантаження за результатами отриманого неконтрольованого державою доходу.
Так, в ході слідства встановлено, що ФО-П ОСОБА_7 перебуває на спрощеній системі оподаткування та зареєстрований платником єдиного податку 2 групи.
Посилаючись на п. 177.5.2 ст. 177, п. 182.1 ст. 182, п. 183.3 ст. 183, п. 183.4 ст. 183, п. 291.4 ст. 291, п. 293.1 ст. 293, п. 294.3 ст. 294, п. 293.4 ст. 293, п. 294.1 ст. 294, пп. 2 п. 293.8 ст. 293 Податкового кодексу України вказали, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обсяг щоденного доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 складає близько 170 000 гривень. З урахуванням викладеного, за версією слідства, ОСОБА_7 за перший квартал поточного року допущено перевищення обсягу дозволеного доходу для платників єдиного податку 2 групи та 3 групи, у зв`язку з чим сума перевищення доходу повинна бути оподаткована ставкою єдиного податку у розмірі 15%, та після цього ОСОБА_7 був зобов`язаний відмовитися від застосування спрощеної системи оподаткування та перейти на загальну систему оподаткування та сплачувати інші податки і збори, встановлених цим Податковим кодексом України (у т.ч. податок на додану вартість, сума якого декларується та сплачується щомісячно).
Враховуючи викладене, фізична особа-підприємець ОСОБА_7 зобов`язаний був подати до контролюючого органу декларацію з зазначенням суми перевищення доходу та подати заяву про відмову від спрощеної системи оподаткування і перейти на загальну систему оподаткування до 20.03.2019, однак вищевказаних норм ним не дотримано, що, за версією слідства, призвело до фактичного ненадходження до бюджетів грошових коштів у вигляді податків у великих розмірах, остаточний розмір яких визначатиметься уповноваженим органом, у тому числі на підставі зібраних слідством доказів.
Крім того, у ході досудового слідства шляхом проведення огляду вилучених товарно-матеріальних цінностей (запчастин до бензо-електро інструменту) у ОСОБА_7 встановлено ознаки підробки торгових знаків, що в свою чергу вказує на сумнівність джерел їх походження та потрапляння на митну територію України, а відтак потребує додаткового дослідження у ході досудового розслідування на предмет повноти сплати необхідних митних платежів. Також, ознаки підробки товарних знаків вказують на бажання штучного завищення ціни продукції, що свідчить про протиправний характер дій при реалізації такої продукції (із нанесенням торгових марок), тобто введення в оману кінцевого споживача позиціонуючи продукцію під відомими торговими знаками.
Адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, вважали його необгрунтованим, протиправним, таким, що прямо порушує гарантовані Конституцією України права громадян, та не підлягає задоволенню.
Так, вказали, що в клопотанні зазначено, що групою осіб, серед яких згадується ОСОБА_13 , ФОП, який знаходиться на спрощеній системі оподаткування (2 групі), нібито було допущено ухилення від оподаткування за період січень-червень 2019 року у сумі 4 999 800,00 грн., в тому числі податок на доходи фізичних осіб 4 615 200,00 грн, військовий збір 384 600,00 грн.
Посилаючись на п. 291.2., п. 291.3 п. 291.4 ст. 291, п.294.1 ст.294, п.295.1 ст.295, п. 296.2. ст. 296, п.297.1 ст.297 Податкового кодексу України зазначили, що ФОП на 2 групі не може мати заборгованість за визначеними в клопотанні податком та військовим збором. До того ж в клопотанні зазначено 6 осіб ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), з яких 2 особи ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) є ФОП на спрощеній системі оподаткування й в клопотанні не визначено, хто з цих ФОП, за який період, в якій сумі, від якого податку чи збору ухилявся. Також вказали, що жодних доказів перевищення сплати граничного обсягу річного доходу жодним з визначених ФОП немає.
Крім того, з урахуванням вимог п. 299.10. ст. 299, п. 298.2.3. ст. 298, п. 299.11. ст. 299, ст. 41 ПКУ вважали, що жодних підстав для нарахування будь-яких податків без проведення перевірки та складання відповідного акту немає та відсутня подія кримінального правопорушення; правові підстави для арешту майна відсутні, як доказ зазначене майно використовуватись не може, подія кримінального правопорушення відсутня, розмір шкоди, нібито завданої кримінальним правопорушенням - відсутній, фактично здійснюється обмеження права власності та позбавлення осіб гарантованого Конституцією України права на підприємницьку діяльність.
Також, посилалися на неможливість використання майна, вилученого під час обшуку в якості доказів, вказуючи на, їх думку, на порушення норм чинного законодавства, зокрема, на те, що обшук розпочався за відсутності адвоката та в цей час була вилучена основна частина техніки; власника приміщення не було повідомлено про проведення обшуку; обшук проводився особами, які, на думку адвокатів, не мали право його проводити; обшук проводився без проведення відео фіксації, так більшість документів було прошито та пронумеровано без здійснення відео фіксації таких дій; слідчим не було забезпечено схоронність майна, вилученого під час проведення обшуку; у протоколі обшуку не зазначені клопотання адвоката; обшук проводився з порушенням розумних строків з 10-00 24.10.2019 по 21-00 25.10.2019. Проведення оперативно розшукових заходів негласного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем вважали незаконним, оскільки відсутні дані щодо надання слідчим суддею такого дозволу.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 надано дозвіл на проведення обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_14 (код НОМЕР_21 ), в якому здійснює фактичну господарську діяльність ОСОБА_7 , з метою відшукання речей та документів в яких відображено інформацію про діяльність ОСОБА_7 (код НОМЕР_15 ), ОСОБА_8 (код НОМЕР_16 ), ОСОБА_9 (код НОМЕР_17 ), ОСОБА_10 (код НОМЕР_18 ), ОСОБА_15 (код НОМЕР_19 ), ОСОБА_12 (код НОМЕР_20 ) про діяльність Інтернет - магазинів ІНФОРМАЦІЯ_2 /, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які мають суттєве значення для кримінального провадження та можуть бути використані як докази, а саме: печатки, штампи, бланки, бухгалтерські та інші фінансово-господарські документи в яких відображено інформацію про фінансово-господарські взаємовідносини, робоча документація, чорнові записи, в тому числі: договори фінансово-господарської діяльності, акти прийому-передачі, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт (послуг), акти звірок, вантажно-митні декларації, довіреності, банківські виписки, чекові книжки, платіжні картки та інших платіжні документи, платіжні доручення, податкові накладні, носії електронної інформації (у тому числі комп`ютерної техніки, системних блоків, флеш-карток, жорстких дисків, СD-дисків, відео-записуючих пристроїв, мобільних телефонів, планшетів, ноутбуків тощо), документи та інформація про тіньовий обіг коштів, чорнові записи, зошити, блокноти, інші предмети і документи, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановляються в ході досудового розслідування (а.с. 35-36 т.1).
24.10.2019 з 10:30 год. по 25.10.2019 21:10 год. в ході проведення обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено майно, перелік якого зазначено в протоколі обшуку (а.с. 37-59 т.1).
30.10.2019 о 17:57 год. поштою на адресу суду надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна (а.с. 97-111 т.1).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2019 вищевказане клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години, з моменту отримання копії ухвали (а.с. 112-113 т.1).
Копію ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2019 про повернення клопотання для усунення недоліків отримано 01.11.2019 о 16:00 год. прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 (а.с. 114 т.1).
Клопотання про арешт майна подано прокурором до суду 04.11.2019 о 15 год. 08 хв. (а.с. 2-22 т.1).
Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
Таким чином, прокурором виконані вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України, та дотримано вимоги закону щодо звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням про арешт майна після усунення недоліків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Як зазначено вище, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 надано дозвіл на проведення обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_14 (код НОМЕР_21 ), в якому здійснює фактичну господарську діяльність ОСОБА_7 ,
Відповідно до ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення.
Як зазначають прокурор та слідчий в наданих до суду поясненнях (а.с. 146-148 т. 2), відповідно до матеріалів кримінального провадження обсяг щоденного доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 складає близько 170 000 гривень. З урахуванням викладеного, за версією слідства, ОСОБА_7 за перший квартал поточного року допущено перевищення обсягу дозволеного доходу для платників єдиного податку 2 групи та 3 групи, у зв`язку з чим сума перевищення доходу повинна бути оподаткована ставкою єдиного податку у розмірі 15%, та після цього ОСОБА_7 був зобов`язаний відмовитися від застосування спрощеної системи оподаткування та перейти на загальну систему оподаткування та сплачувати інші податки і збори, встановлених цим Податковим кодексом України (у т.ч. податок на додану вартість, сума якого декларується та сплачується щомісячно). Враховуючи викладене, фізична особа-підприємець ОСОБА_7 зобов`язаний був подати до контролюючого органу декларацію з зазначенням суми перевищення доходу та подати заяву про відмову від спрощеної системи оподаткування і перейти на загальну систему оподаткування до 20.03.2019, однак вищевказаних норм ним не дотримано, що, за версією слідства, призвело до фактичного ненадходження до бюджетів грошових коштів у вигляді податків у великих розмірах, остаточний розмір яких визначатиметься уповноваженим органом, у тому числі на підставі зібраних слідством доказів.
Однак, прокурором до клопотання та в судовому засіданні в ході його розгляду не надано жодних даних, які б підтверджували, щообсяг щоденного доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 складає близько 170 000 грн. Тобто суду не надано даних про перевищення ФОП ОСОБА_7 у податковому (звітному) періоді обсягу доходу, визначеного для таких платників та необхідність його переходу на застосування ставки єдиного податку.
Відповідно до п. 299.11. ст. 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Проте, даних про проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства ФОП ОСОБА_7 відповідним контролюючим органом, виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення такої перевірок порушень платником єдиного податку другої групи ОСОБА_7 вимог податкового законодавства, про що складено відповідний акт, суду на час розгляду клопотання не надано.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 8.10.2004 року злочин, передбачений ст. 212 КК України, є закінченим з моменту фактичного ненадходження до бюджету або державні цільові фонди грошових коштів, які мали бути сплачені у строки та в порядку, передбаченому чинним законодавством з питань оподаткування (тобто сум узгоджених податкових зобов`язань), а саме - з наступного дня після настання строку, до якого мав бути сплачений податок, збір чи інший обов`язковий платіж, який вважається узгодженим і підлягає оплаті.
Матеріли кримінального провадження, що надані органом досудового розслідування слідчому судді, не містять належних та допустимих доказів, які б містили об`єктивні та достатні відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, оскільки строк сплати податків ФОП ОСОБА_7 на даний час не настав.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначенозахист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Отже, всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а також що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в даному клопотанні, оскільки правові підстави до арешту майна відсутні.
Посилання прокурора та слідчого в судовому засіданні на необхідність накладення арешту на вилучене у ОСОБА_7 майно, в тому числі, з метою перевірки джерел походження товарно-матеріальних цінностей та того чи не є вони підробленими, суд вважає необгрутованими, оскільки в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про застосування заходів забезпечення у виді арешту майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення, та яке повинно містити конкретні відомості, в межах відкритого кримінального провадження. Однак, в межах даного кримінального провадження до ЄРДР внесені відомості лише за ч.2 ст.212 КК України.
З урахуванням викладеного вище, слідчий суддя вважає, що стороною кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням, не доведено необхідність накладення арешту на майно, зазначене прокурором у клопотанні.
Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту; відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Щодо посилань захисників на неможливість використання майна, вилученого під час обшуку в якості доказів, у зв`язку з порушенням, на їх думку, норм чинного законодавства під час його проведення та незаконне, як зазначають адвокати, проведення оперативно розшукових заходів негласного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем, слідчий суддя зазначає, що дотримання вимог КПК України під час проведення такої слідчої дії як обшук може в подальшому вплинути на вирішення питання допустимості такого доказу за наслідками розгляду кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167, 170-173, 309, 372, 376 ч. 2 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1