Справа № 368/759/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2572/2019 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника колонії ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 19 липня 2019 року, якою задоволено подання в.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115) про застосування до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням та задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, 20.06.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло кримінальне провадження за поданням в.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_11 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_12 , про застосування до засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до засудження: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами;
- який з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, в якому адміністрація державногї установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна адміністрація при Кагарлицькій райдержадмінстрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким райсудом Київської області про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 , -

- та клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - а саме, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи.

В обґрунтування рішення про задоволення подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)та клопотання засудженого, суддя послався на те, що ОСОБА_7 в Кагарлицьку виправну колонію Київської області (№115) прибув із Київського СІЗО, де утримувався з 20.09.2017 року, де за час перебування дисциплінарних в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав. По прибуттю в Державну установу «Кагарлицька ВК (№115)» «27» березня 2018 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи. До праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно. За час відбуття покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно. За час перебування в місцях позбавлення волі 4 рази заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, добросовісне відношення до праці, дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установленому порядку, не має.
Також судом враховано те, що за весь період відбування покарання, а не за короткий проміжок часу, який передував настанню пільги, засуджений поводить себе правильно, з адміністрацією колонії коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує, виказує позитивні плани на майбутнє, в зв`язку з чим не має дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установлених законом порядку, а тому, на думку суду першої інстанції, поведінка засудженого ОСОБА_7 є прикладом поведінки для інших засуджених, що, звісно, позитивно впливає на вирішення питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги, яка передбачена положенням ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покарання у виді позбавлення більш м`яким, - на виправні роботи.
Також, судом встановлено, що процес виправлення засудженого ОСОБА_7 досягнув тієї стадії, на якій відбування засудженим ОСОБА_7 призначеного основного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Вищевказані обставина на думку суду свідчать про усталену правослухняну поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а не за короткий проміжок часу, який передував настанню пільги.
Також, суд враховував ту обставину, що засуджений ОСОБА_7 виказує позитивні плани на майбутнє, що, на думку суду, виражається в тому, що після гіпотетичного (можливого) звільнення з місць позбавлення волі бажає влаштуватися на роботу, що свідчить про той факт, що засуджений після звільнення з місць позбавлення волі бажає продовжувати реальний процес адаптації до суспільства, тобто, в даному випадку вбачаються ознаки прагнення засудженого до ресоціалізації. Засудженим ОСОБА_7 шкода, (як матеріального, так і морального характеру), заподіяна злочином, відшкодована потерпілій стороні повністю, про що свідчить нотаріально посвідчена заява потерпілої ОСОБА_13 , яка міститься в матеріалах справи, в якій потерпіла сторона зазначає, що жодних претензій до засудженого ОСОБА_7 не має, не заперечує проти заміни йому покарання на більш м`яке.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 19.07.2019 задоволено подання в.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.
Задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме на виправні роботи.
Засудженому ОСОБА_7 , невідбуту частину строку основного покарання 3 роки 63 дні позбавлення волі замінено на 2 роки виправних робіт по місцю роботи з відрахуванням 15 % заробітку, щомісячно, - в дохід держави.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 19 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, відповідно до якої в застосуванні пільги, передбаченої ст.82 КК України відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала суду першої інстанції незаконно та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, станом на 19.07.2019 засуджений ОСОБА_7 відбув 1/3 строку покарання та формально підпадає під положення ст. 82 КК України.
Разом з тим, відповідно до ст.8 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідністю інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
Судом вказано, що застування заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у вигляді виправних робіт у даному випадку можливе, оскільки засуджений до праці відноситься сумлінно, завдану роботу виконує добросовісно, має 4 заохочення та не має дисциплінарних стягнень. Крім того, судом зазначено, що засуджений з потерпілою має нормальні відносини, потерпіла не має до нього будь-яких претензій та остання вважає, що його поведінка є зразковою та прикладом для інших.
Однак, з вказаними доводами суду прокурор не може погодитись, оскільки вказані факти були прийняті судом на підставі показів самого засудженого ОСОБА_7 та не підтверджені під час розгляду судом подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» будь-якими іншими доказами, зокрема показаннями безпосередньо потерпілої сторони.
Разом з тим, судом не взято до уваги того, що засуджений, будучи позбавленим згідно постанови Святошинського районного суду м. Києві від 09.03.2017 права керувати транспортними засобами на строк у 10 років за вчинення неодноразових (одинадцять разів) адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, вчинив злочин, пов`язаний з керуванням транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння, використовуючи при цьому посвідчення водія, видане не на його ім`я.
Окрім того, прокурор зазначає, що заміна значного терміну невідбутого основного виду покарання, а саме позбавлення волі терміном 3 роки 63 дні, на більш м`яке покарання в виді виправних робіт терміном 2 роки, що є одним з найбільш м`яких покарань, за даних умов, порушує принцип невідворотності та справедливості покарання. Отже, застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги, передбаченої ст.82 КК України у вигляді заміни основного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, а саме на виправні роботи порушує мету кримінального покарання, зокрема його каральну складову.

В свою чергу, засудженим ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу в яких він просить апеляційну скаргу прокурору Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області відхилити, ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 19.07.2019 залишити без змін.

В обґрунтування заперечень ОСОБА_7 зазначає, що при розгляді кримінального провадження суд першої інстанції критично віднісся до позиції прокурора, так як вона нічим не обґрунтована.

Як на одну із підстав незаконності ухваленого судом рішення, прокурора зазначив, що Кагарлицьким районним судом не отримано показання потерпілої. При цьому, прокурор жодним чином не надав правової оцінки нотаріально посвідченої заяви потерпілої ОСОБА_13 , яка міститься в матеріалах справи і була досліджена судом. Відповідно до вказаної заяви потерпіла жодних претензій до ОСОБА_7 не має і не заперечує проти заміни йому невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Враховуючи вищевикладене, прокурор безпідставно посилається в змісті апеляційної скарги на вимоги п.2, 4 ст.409 КПК України.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,
пояснення засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін,
пояснення захисника, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,
пояснення представника колонії, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були порушені вищезазначені норми закону.
Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК Українидля даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частиною 3 ст.82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами, який з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «20» вересня 2017 року.
Кінець строку покарання: «20» вересня 2022 року.
1/3 строку покарання: «20» травня 2019 року.
Не відбутий термін покарання станом на 19.07.2019 року становить 3 роки 62 дні.
За змістом ст.82 КК України заміна невідбутої частини основного покарання біль м`яким є правом, а не обов`язком суду.

Застосування більш м`якого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України,- виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Той факт, що за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 сумлінно відноситься до праці, завдану роботу виконує добросовісно, має 4 заохочення та не має дисциплінарних стягнень, заподіяна злочином шкода, відшкодована потерпілій стороні повністю, про що свідчить нотаріально посвідчена заява потерпілої ОСОБА_13 , на думку колегії суддів не може бути безумовною підставою для застосування до засудженого більш м`якого покарання у вигляді виправних робіт.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин, зокрема порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження та спричинило загибель потерпілої особи,вчинений ОСОБА_7 у стані наркотичного сп`яніння, колегія суддів вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Також, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що засуджений ОСОБА_7 , відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року був позбавлений права керувати транспортними засобами на строк 10 років за вчинення неодноразових, а саме одинадцять разів, адміністративних правопорушень, передчасних ст.130 КУпАП, вчинив злочин, пов`язаний з керуванням транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, використовуючи при цьому посвідчення водія, видане на ім`я іншої особи.

За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у вигляді позбавленні волі строком 3 роки 63 дні на більш м`яке, а саме на виправні роботи строком на 2 роки, є неспіврозмірним покаранням вчиненому злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення та буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.Проти застосування до засудженого іншого більш м`якого покарання, а саме у виді обмеження волі, засуджений ОСОБА_7 заперечував.

Доводи наведені в апеляційній скарзі прокурора є законними, обґрунтованими та такими, що впливають на правильність висновків суду першої інстанції та законність оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 19.07.2019 щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання в.о. начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115), яке погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицький райдержадміністрації у Київській області, про застосування до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням та задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 19 липня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115), яке погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицький райдержадміністрації у Київській області та у клопотанні засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 .

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4