Номер провадження: 11-кп/813/1494/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15.08.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з неповною загальною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 10.01.2017 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст. 115 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.10.2017 року вирок змінено, визнано винним за ст. 121 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.08.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що клопотання засудженого ОСОБА_7 не містить переконливих даних про те, що на теперішній час своєю поведінкою і працею ОСОБА_7 довів, що став на шлях виправлення, оскільки згідно з наданими до суду матеріалами під час тримання у слідчому ізоляторі Кіровоградській УВП характеризувався посередньо, заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався . За період відбування покарання в Одеській виправній колонії № 14 зарекомендував себе посередньо, не має заохочення, а до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 рази, не був працевлаштований, не мав заохочень.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 інвалід 3 групи, має на утриманні 2-х малолітніх дітей, жінка хворіє туберкульозом та дисциплінарні стягнення погашені.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за заявою засудженого та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.01.2017 року, ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115 КК України та йому було призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.10.2017 року вирок від 10.01.2017 змінено, ОСОБА_8 було визнано винуватим за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. Початок строку покарання 01.05.2016 року, кінець строку покарання 11.11.2021 року. Керуючись ст. 72 ч. 5КК України, ЗУ № 838/VIIІ від 26.1 1.2015 року, ст. 537; 539 КПК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 на момент розгляду в суді його заяви про умовно-дострокове звільнення відбув строку призначеного покарання, відповідно до ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.10.2017 року.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що частина призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі була перерахована засудженому з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що він став на шлях виправлення апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, який відповідно до характеристики адміністрації колонії за період тримання в ДУ «Одеська виправна колонія №14» характеризувався посередньо, не мав заохочень та не був працевлаштований на виробництві установи та притягувався дисциплінарної відповідальності 2 рази.

Крім того, ОСОБА_7 не приймає участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу та у організації виховних заходів, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не приймає участі у роботі самодіяльних організацій, до виконання робіт з благоустрою установи відноситься безвідповідально.

Апеляційний суд приймає до уваги, що 19 липня 2019 року комісією установи ОВК №14 було розглянуто матеріали стосовно умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , але засудженому було відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення.

Апеляційний суд враховує особу засудженого ОСОБА_7 , який, хоча вважається таким, що не має судимостей, на підставі положень ст.89 КК України, проте раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, за що відбував реальний строк ув`язнення, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, що характеризує ОСОБА_7 , як особу схильну до вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на даний час призначене ОСОБА_7 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404,405,407,418,419, 537,539 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 15.08.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3