ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2019 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали об`єднаного кримінального провадження № 192/2358/18 (пр. № 1-кп/201/484/2019), відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000662 і № 0000072, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янодніпровське Запорізької області, громадянина України з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 03 квітня 1997 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді трьох років позбавлення волі; 29 червня 2000 року вироком Нікопольського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого 15 лютого 2003 року за відбуттям строку покарання; 08 червня 2004 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з дворічним іспитовим строком; 22 жовтня 2004 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі, звільненого 18 жовтня 2007 року за відбуттям строку покарання; 21 січня 2009 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ст. 297 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, звільненого 22 березня 2010 року за постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання десять місяців 16 днів; 30 листопада 2011 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком два роки; 10 січня 2012 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з дворічним іспитовим строком; 13 листопада 2012 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільненого 18 листопада 2016 року за відбуттям строку покарання, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Обвинувачений ОСОБА_4 29 серпня 2018 року близько 21.00 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, із корисливих спонукань з метою особистої наживи, прийшов до металевої будки, яка розташована на греблі ставка № 1, розташованого зі східної сторони смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, де, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою особистої наживи, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку 5 чавунних решіток, розміром 50*100 см, вартістю 766 гривень 67 копійок, кожна, що належить ОСОБА_5 , які були розташовані поряд з вказаною металевою будкою та за 5 разів переніс їх до лісосмуги, що розташована поблизу вказаного ставка, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3833 грн. 35 коп., після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

2. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 23 вересня 2018 року близько 13.00 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, із корисливих спонукань з метою особистої наживи, прийшов на територію ставка «Геройський», який розташований в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, де, реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань з метою особистої наживи, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку циркулярки, розміром 80х50 с, висота 50 см, з електродвигуном серійний номер № 718709, 220/380В, 1,1 кВт, валом та металевим кругом по дереву, вартістю 500 гривень 00 копійок, що належить ОСОБА_5 , яка була розташована поряд з металевим вагоном, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 500 гривень 00 копійок, після чого, з викраденим майном місце кримінального правопорушення залишив, розпорядившись ним на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчинених ним діянь та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини, на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, передбаченої ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів, враховуючи його засудження за ст. 297 КК України.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількості епізодів злочинної діяльності, конкретним їх обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, однак раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, не працевлаштований, а отже, не має постійного доходу, що свідчить про сталу поведінку обвинуваченого, спрямовану на вчинення таких кримінальних правопорушень, а також обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , таким чином, сукупність всіх цих даних свідчить про недоцільність призначення ОСОБА_4 іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України або пов`язаного з його реальним відбуванням, в той же час, призначення останньому покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, достатності і розумності.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у цьому кримінальному провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлення уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні в розмірі 170 грн. (сто сімдесят гривень).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1