Справа №587/63/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/665/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Самовільне залишення військової частини або місця служби
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/63/19 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вири Білопільського району Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04 січня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши йому покарання, призначивши покарання у виді обмеження волі та зменшити розмір покарання.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 також просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково, у вигляді 1 місяця позбавлення волі, приєднати покарання, призначене ОСОБА_6 вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць. Замінити позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково у вигляді 1 місяця позбавлення волі, приєднано покарання, призначене ОСОБА_6 вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року, і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою та визначено рахувати строк відбування покарання з 14 грудня 2018 року з моменту фактичного затримання.

В обґрунтування поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи своєї вини, посилається на суворість призначеного покарання. При цьому, зазначає низку пом`якшуючих обставин, а саме: повне визнання ним вини, щире каяття, сприяння на досудовому та судовому слідстві своїми правдивими показаннями розкриттю кримінального правопорушення та встановлення істини по справі, відсутність будь-якої матеріальної шкоди. Вважає, що має шанс на застосування до нього ч.1 ст. 69 КК України, оскільки позбавлення волі, яке полягає в ізоляції засудженого до виправної установи закритого типу, є відносно нього занадто суворим покаранням.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на не врахування судом такої пом`якшуючої обставини, як наявність на утриманні обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей. Також зазначає, що ОСОБА_6 раніше не відбував покарання у виді позбавлення волі, а тому вважає, що при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд мав право застосувати ст. 69 КК України та замінити позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні, оскільки прокурор у судових дебатах також просив призначити покарання у виді 7 місяців тримання в дисциплінарному батальйоні.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за контрактом, вчинив злочин в умовах особливого періоду, а саме: 27 квітня 2018 року, по закінченню робочого дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №118 від 28.04.2018 р., військовослужбовець старший лейтенант ОСОБА_6 , командир взводу управління 1 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 (попереднє умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), відбув у частину щорічної основної відпустки терміном на 16 діб за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 був проінструктований, відповідно до вимог нормативних документів, про дотримання вимог законодавства України, військових статутів Збройних Сил України, заходів безпеки, заборону вживання алкоголю, наркотичних засобів, та про дотримання норм поведінки під час перебування у громадських місцях та про прибуття до вказаної військової частини не пізніше 15 травня 2018 р., тобто після відбуття частини щорічної основної відпустки.

Однак, 15 травня 2018 року, під час проведення перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , було виявлено відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 та з`ясовано, що він не прибув до розташування військової частини. На телефонні дзвінки ОСОБА_6 не відповідав, а проведеними пошуковими заходами місце перебування старшого лейтенанта ОСОБА_6 не було встановлено.

12 грудня 2018 року військовослужбовцями відділення Військової служби правопорядку Полтавського зонального відділу ВСП старшого лейтенанта ОСОБА_6 було виявлено в м. Суми.

Отже, старший лейтенант ОСОБА_6 був незаконно та без поважних причин відсутнім на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 15 травня по 12 грудня 2018 року включно, в умовах особливого періоду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг та вважала вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_6 в поданих апеляційних скаргах не оспорюються і апеляційним судом в порядку ст. 404 КПК України не перевіряються.

Таким чином, колегія суддів перевіряє вирок суду, що оскаржується, лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався наведених норм права.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, є військовослужбовцем, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання своєї вини, щире каяття та сприяння розкриття кримінального правопорушення та встановлення істини у справі.

З урахуванням викладеного, а також те, що ОСОБА_6 раніше судимий, згідно до вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто за аналогічний злочин, із застосуванням ст. 75 КК України, втім будь-яких висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин в період не відбутої частини покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначив покарання в межах санкції 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, тобто в мінімальному розмірі, а за правилами ст. 71 КК України визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Призначене ОСОБА_6 покарання, на переконання колегії суддів, за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів обвинуваченого та захисника про застосування до обвинуваченого положень статей 69 КК України, то вони не є необґрунтовані та не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до положень ст.69 КК України та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 із змінами, - призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч.1 ст.69 КК є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: а) наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Отже, застосування ст. 69 КК України можливе за наявності лише двох, зазначених у цій нормі підстав, у їх єдності та сукупності.

Судом першої інстанції встановлені обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та встановлення істини у справі, але разом з тим у справі відсутні дані, які позитивно характеризують особу винного і тим самим виключають можливість припустити, що призначення більш м`якого покарання здатне забезпечити його виправлення, тому застосування ст. 69 КК України є неприпустимим.

Наявність у обвинуваченого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його стан здоров`я, в цілому не спростовують доводів суду про необхідність відбування покарання з урахуванням вимог ст. 71 КК України.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, у апеляційних скаргах не наведено.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та змінену апеляційну скаргу його захисника. адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4