Справа № 191/2605/19
Провадження № 1-кс/191/1348/19
У Х В А Л А
іменем України

02 жовтня 2019 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження № 0001047 від 06 липня 2019 року ,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна, вказуючи, що 09 липня 2019 року ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області накладено арешт на транспортний засіб - на належний йому автомобіль марки «ВАЗ - 2108» 1987 року випуску, червоного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , ключі від замка запалювання.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. В кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України призначено та проведено трасологічну експертизу на предмет відповідності номерного позначення номера кузова та можливого внесення змін до початкового номерного позначення. Проведеним дослідженням внесення таких змін не підтверджено, тому причетність ОСОБА_5 до такого не підтвердилась як сама подія не підтвердилась. На розгляді клопотання про арешт майна ОСОБА_5 заперечував проти накладення арешту та просив надати можливість користуватися транспортним засобом. Зауважує, що на день звернення до суду у даній справі проведено необхідну експертизу, якою не підтверджено підробки номерного позначення кузова, тобто, на думку заявника повністю відпала підстава знаходження автомобіля під арештом.
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді арешт майна в частині заборони користування транспортним засобом, та просить передати йому зазначений автомобіль на відповідальне зберігання.
В судове засідання особа, яка подала клопотання не з`явилася, про час та місце розгляду клопотання повідомлена належним чином.
Слідчий та прокурор в судовому засідання не заперечували проти часткового задоволення клопотання.
Дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя доходить наступного висновку.
Як встановлено слідчим суддею, ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.07.2019 року накладено арешт на майно - ВАЗ - 2108» 1987 року випуску, червоного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , ключі від замка запалювання.
З вказаної ухвали також встановлено, що арешт накладено, зокрема з підстав того, що зазначений транспортний засіб є доказом злочину і зберіг на собі сліди злочину, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, вказане майно
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку статті 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Арешт майна може бути скасовано повністю ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст.172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
У свою чергу, слідчий суддя звертає увагу на норми ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.
Слідчим суддею встановлено, що на даний час провадження у справі не закінчено, проводиться досудове розслідування. На теперішній час не досягнута мета, з якою накладався арешт майна, а саме, не вичерпані усі можливості щодо отримання доказів, які б могли свідчити про наявність або відсутність складу злочину, в тому числі шляхом проведення процесуальних дій із речовим доказом.
Слідчий суддя враховує і ті обставини, що органом досудового розслідування не надано доказів повідомлення про підозру у вчиненні злочину за ст. 290 КК України у кримінальному провадженню 0001047 від 06.07.2019 року, не заявлено цивільного позову у порядку, встановленому ст.128 КПК України, відсутні відомості про причетність будь-якої особи до вчинення злочину з приводу якого проводиться досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні.
Згідно з протоколом Першим Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Згідно з главою 21 Інструкції № 34/15 зберігання автомобілів, мотоциклів та інших транспортних засобів, які використовувались як знаряддя злочину та були визнанні речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, провадиться за письмовим дорученням слідчого, прокурора, суду протягом досудового чи судового слідства відповідними службами органів внутрішніх справ (якщо вони не можуть бути передані на зберігання власнику, його родичам чи іншим особам, а також організаціям), керівники яких видають про це розписку, що приєднується до матеріалів справи. У розписці зазначається, хто є відповідальним за збереження прийнятого транспортного засобу.
Враховуючи те, що арешт майна носить тимчасовий характер, з арештованим майном протягом строку досудового розслідування, проведено необхідні першочергові слідчі дії, проведено експертизи, та те, що на даний час достовірно не встановлено, що вилучене майно містить на собі слідову картину кримінального правопорушення, в межах провадження за ст. 290 КК України, а також, зважаючи на можливість псування вилученого майна в ході його тривалого зберігання у непристосованих для цього умовах, слідчий суддя з метою забезпечення розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами володільця майна вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_5 в частині часткового скасування арешту, накладеного на належний йому автомобіль, оскільки прокурором доведено, що всі обставини в провадженні не встановлено, саме, слід скасувати заборону користуватись таким майном, так як на даному етапі досудового розслідування, арешт майна в частині заборони розпоряджатись таким забезпечить потреби досудового розслідування та завдання кримінального провадження, та, у зв`язку з цим, покласти на останнього обов`язок забезпечити зберігання даного майна до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.
Разом з тим, враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя із врахуванням положень ч.1 ст.100 КПК України не вбачає перешкод для передачі вказаного речового доказу на відповідальне зберігання його власнику в разі часткового скасування арешту в частині можливості користування автомобілем.
Зважаючи, що арештоване майно залишається речовим доказом у справі, а тому може виникнути необхідність проведення з ним слідчих дій на стадії досудового розслідування або його огляду як речового доказу на стадії судового розгляду, слідчий суддя вважає необхідним залишити чинною заборону відчуження вказаного майна до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Враховуючи передбачені КПК України розумні строки досудового слідства, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що арешт накладено обґрунтовано, але в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, оскільки проведені необхідні експертизи та інші слідчі дії, надані прокурором матеріали провадження підтверджують доводи заявника щодо проведеної експертизи, та підтверджують, що досудове розслідування ще триває.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя. -
у х в а л и в:
Клопотання задовольнити частково.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судці Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.07.2019 року, у рамках кримінального провадження за № 0001047 від 06 липня 2019 року, арешт на майно, а саме: на транспортний засіб марки «ВАЗ-2108» 1987 року випуску, червоного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , ключі від замка запалювання, - в частині заборони використання транспортного засобу, передавши транспортний засіб на відповідальне зберігання та користування ОСОБА_5 .
Залишити у дії заборону розпоряджатися таким майном (здійснювати відчуження даного майна): транспортного засобу марки автомобіль марки «ВАЗ-2108» 1987 року випуску, червоного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , ключі від замка запалювання - до прийняття остаточного рішення у справі.
З метою забезпечення виконання даної ухвали вищевказане майно (транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від замка запалювання), арешт щодо якого частково скасовано, - передати ОСОБА_5 на відповідальне зберігання без права розпорядження (в т.ч. відчуження) до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.
Вказана ухвала підлягає до негайного виконання слідчим та (або) прокурором.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1