У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2019 року смт Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за кримінальним провадженням відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Близнюки Харківської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною середньою освітою, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Близнюки Харківської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною середньою освітою, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимості не має;
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в:
В провадженні Близнюківського районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження № 612/475/19 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про заміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання про заміну запобіжного заходу на тримання під вартою прокурор зазначає, що вчинений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 24.07.2019 щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладено на них відповідні обов`язки. При цьому, відповідно до матеріалів перевірки Близнюківського ВП Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неодноразово порушували обмеження, встановлені ухвалою суду, у зв`язку з чим більш м`який запобіжний захід не зміг запобігти вищевказаним ризикам.

Крім цього обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть переховуватись від суду, в тому числі, шляхом перетину кордону України або виїзду до тимчасово окупованих територій. Про це свідчить те, що вони не з`являлися на судовий розгляд і те, що обвинувачені будучи працездатними особами не працювали, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків. Також можуть незаконно чинити тиск на свідків, оскільки проживають на території смт Близнюки Харківської області.

Таким чином, стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. З урахуванням наведеного прокурор приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Крім того зазначив, що ОСОБА_4 не працює, має непогашені судимості та може знову вчинити злочин.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив залишити відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому вказав, що він тільки одного разу не з`явився в судове засідання оскільки помилився у часі слухання справи. Будь-яких інших порушень, покладених на нього судом обов`язків, ним не допущено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_6 , проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, просив залишити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказуючи на те, що прокурором не доведені ризики, зазначені в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив залишити відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому вказав, що будь-яких намірів переховуватись від суду та впливати на свідків він не має, в силу ст. 89 КК України не судимий.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання прокурора також заперечувала, просила залишити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому вказала, що прокурором не доведені ризики, зазначені в клопотанні, ОСОБА_5 раніше не судимий, за час слухання справи будь-якого впливу на свідків не застосовував, про що вони самі повідомили в судовому засіданні, наміру переховуватись від суду ОСОБА_5 не має.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані докази, встановив наступне.

Частиною 1 статті 8 КПК України, визначено що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В ході розгляду клопотання судом встановлено, що на даний час необхідності у зміні запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на тримання під вартою не вбачається, прокурором не доведені ризики, зазначені в клопотанні про зміну запобіжного заходу та не надано доказів порушення обвинуваченими обмежень, встановлених ухвалою суду від 24.07.2019.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співрозмірним з рештою існуючих ризиків, не відповідає особі обвинувачених та є занадто суворим на даний час.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою задоволенню не підлягає.

В той же час, суд виходить із того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді домашнього арешту, на даний час не відпали та приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим строк домашнього арешту на 2 місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 331, 369, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання начальника Близнюківського відділу Лозівської місцевої прокуратури про заміну запобіжного заходу на тримання під вартою щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовити.
Продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, та прибувати за кожною вимогою до Близнюківського районного суду Харківської області.

Продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, та прибувати за кожною вимогою до Близнюківського районного суду Харківської області.

Встановити строк дії ухвали до 24 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1