Справа № 727/9267/19
Провадження № 1-кп/727/388/19
ШЕВЧЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 р. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої сторони ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського райсуду м. Чернівці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000833 від 18.04.2019 року по обвинуваченню: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з незакінченою вищою освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , в період часу, з 04.04.2019р. по 10.04.2019р., перебуваючи на посаді інкасатора водія сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №1 відділу організації інкасації, перерахунку і зберігання валютних цінностей філії Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», не будучи в наряді та, не перебуваючи при виконанні службових обов`язків, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, використовуючи банківські автомати самообслуговування, а саме, А2500036, А2500025, НОМЕР_1 , що належать АТ «Ощадбанк», що відповідно розміщенні у м. Чернівці по вул. Героїв Майдану, 244, вул. Героїв Майдану 52, вул. Героїв Майдану 24А, переслідуючи прямий умисел, направлений на привласнення чужого майна, умисно, протиправно, зняв ввірені йому банком кошти кредитного ліміту в сумі 5000 грн. із ввіреної йому корпоративної платіжної карти № НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ), які у подальшому привласнив, чим спричинив АТ «Ощадбанк», матеріальної шкоди на вказану суму.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, визнав повністю, в порядку вимог ст.351 КПК України, надав покази в яких підтвердив обставини скоєння ним кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, у вчиненому щиро розкаявся. У наданих показаннях не заперечував привласнення ввірених йому коштів; пояснив, що працюючи інкасатором в АТ Ощадбанку, в квітні 2019 він мав у користуванні надану йому банківську корпоративну картку АТ «Ощадбанк» на якій були кошти кредитного ліміту, призначення яких було перевірка правильності завантаження готівкою національною валютою касет банкоматів (покупюрно) шляхом проведення реальних трансакцій з покупюрного зняття коштів під час здійснення інкасації/підкріплення банкоматів Банку підрозділами інкасації; вказав, що гроші які він зняв з картки йому ввіреній не на своїй робочій зміні та витратив кошти зняті в сумі 5000 грн. для власних потреб; кошти знімав в чотири рази. У вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати, врахувати, що завдану злочином шкоду він потерпілій стороні повністю відшкодував.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, повністю погодившись із пред`яленим обвинуваченням.

Судом встановлено, що покази обвинуваченого надані в засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів у правильності розуміння ОСОБА_5 змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу, не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, допитом представника потерпілої сторони, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, документів, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Виходячи з наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, за обставин, встановлених судом. Обвинуваченому вимог ч. 3 ст. 349, ч.1 ст. 337 КПК України було роз`яснено судом та в засіданні підтверджено обвинуваченим.

Потерпілий, представник АТ Ощадбанку ОСОБА_4 в судовому засіданні під присягою пояснив, що очевидцем подій за пред`явленими ОСОБА_5 обставин обвинувачення, він не був, однак йому відомо, що обвинуваченим було привласнено ввірені йому кошти, які він зняв з наданої для роботи корпоративної картки, працюючи на посаді водія сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №1 відділу організації інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей філії Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»; було проведено чотири операції зняття коштів в той час коли, ОСОБА_5 не перебував на робочій зміні. Пояснив, що обвинуваченим АТ Ощадбанку, було відшкодовано завдану шкоду, повернуто кошти разом зі сплатою штрафних санкцій. Просив, призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

За результатами судового розгляду суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , з врахуванням з`ясованих в засіданні обставин знайшло своє підтвердження доведеністю вини обвинуваченого та дії ОСОБА_5 , вірно кваліфікує за ст. 191 ч.1 КК України, як привласнення чужого майна яке було ввірене особі.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що в силу вимог ст.. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття і активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом, за встановленими обставинами і дослідженими документами, що характеризують особу обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_5 на обліку за місцем реєстрації і проживання, у лікаря - нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, одружений на утриманні має малолітню дитину, та як пояснив в засіданні утримує і неповнолітню свою дитину від першого шлюбу, раніше не судимий.

Досліджені документи, що характеризують обвинуваченого вказують на те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки, відсутність встановлення наявності в обвинуваченого зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 191 ч.1 КК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, обставини які обтяжують і пом`якшують покарання ОСОБА_5 дані про винну особу, з врахуванням думки потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, суд вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 є можливим без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання достатнє й необхідне для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначення покарання має бути співмірним зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, особою винного та обставинами, що впливають на визначення його виду і розміру, є завершальним етапом розгляду кримінальної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Дана норма закону також передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При ухваленні вироку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.).

Згідно ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини у п. 59 справи «Матточчіа проти Італії» (рішення від 25 липня 2000 року, заява №23969/94) зазначає, що пункт 3 (а) ст.6 Конвенції вказує на необхідність приділяти особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі, тому що саме з моменту вручення обвинувального акту підозрюваний офіційно повідомляється про фактичні та юридичні підстави для його обвинувачення Аналогічною є позиція і в рішенні по справі «Камасінські проти Австрії» від 19 грудня 1989 року п.79.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не застосовувалися; на даній стадії судового розгляду справи, прокурор не звертався з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України відсутні. Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити згідно положень ст. 100 КПК України. Цивільний позов відсутній.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченому ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу, в розмір 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в дохід держави.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 , до вступу вироку в законну силі, не застосовувати.

Речові докази, відповідно, за постановою слідчого від 18.04. 2019р. та від 08.05. 2019 року - оптичні електронні носії (диски) із вмістом зображення і документів, що були предметом огляду 18.04. 2019 року і відповідно - 08.05. 2019 року - залишити в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с. 38, , 85)

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Копію вироку, після його проголошення вручити стороні обвинувачення, стороні захисту.

С у д д я : ОСОБА_1