Справа № 462/7498/18
провадження 1-кс/462/2658/19
У Х В А Л А

07 листопада 2019 року місто Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові клопотання власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1 (кадастрові номери: :01:004:0211, :01:004:0210, :01:004:0209, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 ), який був накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова від 19.12.2018 року у межах кримінального провадження № 0002507 від 14.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, мотивуючи це тим, що вжиті органом досудового розслідування заходи забезпечення даного кримінального провадження, є неспівмірними та такими, що не відповідають вимогам закону. Вказує, що ухвалою слідчого судді грубо порушуються його права, як власника земельних ділянок, чиняться перешкоди у здійсненні господарської діяльності та завдається значних матеріальних збитків йому, як власнику вказаного нерухомого майна. Звертає увагу на те, що з часу накладення арешту на вказані земельні ділянки змінилися обставини, зокрема, він був визнаний потерпілим у кримінальному проваджені № 0002507. В зв`язку з наведеним, просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить клопотання задовольнити.

Старший слідчий Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 у кримінальному проваджені № 0002507 визнаний потерпілим, підозра на даний час у межах вказаного провадження нікому не пред`явлена, і тому при вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, оглянувши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновків, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що старшим слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0002507, внесеного 14.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України, яке згодом було перекваліфіковано на ч. 3 ст. 190 КК України, по факту внесення неправдивих відомостей під час зміни цільового призначення на земельні ділянки, які розташовані на АДРЕСА_1 (кадастрові номери: :01:004:0211, :01:004:0210, :01:004:0209, 461015500:01:004:0198, :01:004:0156, :01:004:0161, :01:004:0162, :01:004:0164, :01:004:0149, :01:004:0151, :01:004:0153,), з метою придбання права на них шляхом обман, що завдало збитків у великих розмірах.

У межах зазначеного провадження старший слідчий Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

19.12.2018 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова постановлено: вищевказане клопотання задовольнити; накласти арешт на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 (кадастрові номери: :01:004:0211, :01:004:0210, :01:004:0209, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 ), (кадастрові номери: 461015500:01:004:0198, :01:004:0156, :01:004:0161, :01:004:0162, :01:004:0164, :01:004:0149, :01:004:0151, :01:004:0153, що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 ), (кадастрові номери: :01:004:0163, що на праві приватної власності належить ОСОБА_7 ) та на об`єкти будівництва, розташовані на вказаних ділянках по АДРЕСА_1 , заборонивши ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та будь-яким іншим особам використовувати та розпоряджатись будь-яким чином цими земельними ділянками та об`єктами нерухомого майна за вказаною адресою та/чи їх складовими частинами, зокрема, шляхом проведення будівельних робіт, реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації в органах Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, реєстрації майнових прав на нього та/чи його частини в органах Державної реєстраційної служби України та іншим способом.

Однією з основною підставою, яка слугувала для накладення арешту було те, що 12.12.2018 року постановою старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 вищевказані земельні ділянки по вул. Міцкевича,1а в м. Львові та об`єкти незавершеного будівництва індивідуальних житлових будинків, які розташовані на них визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002507 від 14 липня 2018 року.

ОСОБА_5 придбав три земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 (кадастрові номери: :01:004:0211, :01:004:0210, :01:004:0209) у ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за № 460.

Матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 знав про те, що вищевказані три земельні ділянки є частиною земельної ділянки загальною площею 0,8 га, кадастровий № :01:004:0036, яка була продана Рудненською селищною радою Залізничного району м. Львова попередньому їх власнику ОСОБА_6 із цільовим призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування приватного дошкільного закладу (дитячого садочка).

За таких обставин, слідчий суддя знаходить підставними твердження ОСОБА_5 про те, що він є добросовісним набувачем трьох земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1 (кадастрові номери: :01:004:0211, :01:004:0210, :01:004:0209) .

31.10.2019 року ОСОБА_5 був визнаний потерпілим за його заявою у кримінальному проваджені № 0002507, що підтверджується пам`яткою про права і обов`язки потерпілого, яка була вручена ОСОБА_5 та протоколом допиту потерпілого ОСОБА_5 .

Згідно із п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Частиною 10 статті 170 КПК України передбачено, що не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» № 13 від 02.07.2004 року було звернуто увагу судів на те, що послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права потерпілих від злочинів, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 521/8368/15-ц міститься правовий висновок про те, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

ЄСПЛ у рішенні від 24.09.2019 року в справі KOCHERGIN v. RUSSIA, № 71462/17, § 34,35 зазначив, що на думку Суду, рішення національного суду про позбавлення заявника майна без будь-якої компенсації поклало на заявника надмірний тягар. Суд також, зазначає, що національні суди відмовляючи заявнику у визнані його добросовісним набувачем, що дозволило б йому зберегти право власності на квартиру, зазначили, серед іншого, що він не перевірив дійсність документів, поданих ОСОБА_9 (попереднім власником). У той же час національні суди потурали такому упущенню з боку муніципальної влади, яка прийняла документи як дійсні та надала дозвіл на передачу права власності на квартиру ОСОБА_9 , а потім заявнику. У зв`язку із цим Суд повторює, що наслідки будь-якої помилки, допущеної державним органом, повинна нести держава, і помилки не повинні виправлятися за рахунок відповідної особи (див. STOLYROVA v. RUSSIA, № 15711/13, § 49, 29.01.2015 року). Тому Суд вважає, що судове рішення про виправлення помилки з боку муніципальних та обласних органів влади за рахунок заявника також поклало на нього надмірний тягар.

У своєму клопотанні ОСОБА_5 просить скасувати арешт на три земельні ділянки, покликаючись на те, що він є добросовісним набувачем вказаних ділянок, а також, на те, що він є потерпілим від шахрайських дій у кримінальному провадженні № 0002507 від 14 липня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем трьох земельних ділянок, враховуючи, що вже після накладання арешту він був визнаний органом досудового розслідування потерпілим від шахрайських дій у кримінальному провадженні № 0002507, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 та його представник довели, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки суд та орган досудового розслідування мають послідовно і неухильно вживати всі заходи, щоб порушені права потерпілого ОСОБА_5 , зокрема і майнові, були як найшвидше відновлені, а подальше існування вказаного арешту майна стане надмірним тягарем для його власника.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасуванню арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на три земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 (кадастрові номери: :01:004:0211, :01:004:0210, :01:004:0209), що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , який був накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року.

Ухвала остаточна та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.