У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчої - ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_7 , про арешт майна,
встановив:

З клопотання вбачається, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,4 ст.296, ч.2 ст.194 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06 січня 2019 року в чергову частину Іршавського відділення поліції Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , про те, що 06 січня 2019 року близько 22 години на вулиці навпроти будинку №46 по вул. Дорошенка в с. Великий Раковець, Іршавського району, невідомі особи з хуліганських мотивів нанесли йому тілесні ушкодження.

Вказане кримінальне провадження об`єднано із кримінальним провадженням №40002021 від 31.08.2019 за ч.4 ст.296 КК України, у якому встановлено що 31 серпня 2019 року о 14 годині 19 хвилин до травматологічного відділення Мукачівської ЦРЛ, було доставлено для надання медичної допомоги громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , з діагнозом множинні кульові поранення лівої верхньої кінцівки руки.

28 листопада 2019 року, було проведено обшук автомобіля, яким користується ОСОБА_4 та було виявлено та вилучено наступні речі: мобільний телефон L8 STAR з коробкою до нього; автомобіль марки «Мерседес G500» д.н.з. НОМЕР_1 та техпаспорт до нього.

28 листопада 2019 року слідчим слідчої групи по даному кримінальному провадженні було винесено постанову про визнання вищевказаних предметів речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що вилучені речі підпадають під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні й на такі слід накласти арешт.

Слідча ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала подане клопотання, просила таке задовольнити з підстав зазначених у такому.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , особа у користуванні якого перебуває транспортний засіб, та його представник ОСОБА_5 заперечили щодо накладення арешту на вилучені речі, в тому числі, й на автомобіль.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,4 ст.296, ч.2 ст.194 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 07.01.2019.

Судом враховано те, що під час обшуку автомобіля, яким користується ОСОБА_4 було виявлено та вилучено наступні речі: мобільний телефон L8 STAR з коробкою до нього; автомобіль марки «Мерседес G500» д.н.з. НОМЕР_1 та техпаспорт до нього. Вказане стверджується протоколом обшуку від 28.11.2019, проведеного на підставі ухвали Іршавського районного суду від 30.10.2019, а також постановою про визнання предметів речовими доказами від 28.11.2019.

Разом з тим, всупереч імперативним вимогам п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту майна на транспортний засіб, а також не зазначено документи, які підтверджують право власності на майно (транспортний засіб), що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном.

Крім того, у клопотанні слідчим не наведено обґрунтування щодо можливості використання вилученого майна транспортного засобу, як доказу в кримінальному провадженні за № 0000022, в рамках якого проводиться досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 2 ст. 194 КК України, необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України при розгляді питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Однак, у даному випадку клопотання не містить виклад обставин та до нього не додано доказів на підтвердження того, що вилучене майно, що за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчий суддя зазначає, що арешт вилученого транспортного засобу може призвести до обмеження права власності особи, в якої він був вилучений, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності, тому слідчий суддя вважає, що клопотання є необґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає до часткового задоволення в частині накладення арешту на мобільний телефон L8 STAR з коробкою до нього, в частині накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес G500» д.н.з. НОМЕР_1 та техпаспорт до нього слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст.170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя
постановив:

Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт, в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 07 січня 2019 року, на вилучене в ході проведення обшуку майно, а саме на:
мобільний телефон L8 STAR з коробкою до нього.
В іншій частині клопотання відмовити.
Заборонити власнику та/або іншим власникам і користувачам розпоряджатись та користуватись вищеперерахованим майном.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1