УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 754/6335/18
провадження № 51-4612ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року в межах кримінального провадження

№ 0002775 від 30 березня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Встановлені обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено обчислювати строк відбування покарання з 30 березня 2018 року.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Київський апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2019 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок місцевого суду без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, захисник звернулася до касаційного суду з касаційною скаргою, що не відповідала ряду вимог, встановлених у ст. 427 КПК, а тому Верховний Суд ухвалою від 20 вересня

2019 року цю касаційну скаргу залишив без руху і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо вона не усуне зазначених в ухвалі недоліків у встановлений строк, її касаційну скаргу буде повернуто.
У відповідь на ухвалу Верховного Суду від 20 вересня 2019 року захисник надіслала до суду касаційної інстанції касаційну скаргу.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом України визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним у ст. 427 цього Кодексу, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог суд касаційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу захисника без руху, Верховний Суд в ухвалі від

20 вересня 2019 року вказував на те, що скаргу подано без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким у касаційній скарзі наводиться обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Верховний Суд зазначав, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні вироку та ухвали, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому Верховний Суд зауважував, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Верховний Суд, крім іншого, звертав увагу захисника на те, що в її касаційній скарзі вказувалося на недопустимість доказу протоколу огляду місця події від

30 березня 2018 року, однак не було наведено обґрунтування твердження про недотримання положень ст. 214 КПК при проведенні вказаної слідчої дії. Також захисник не зазначила, яких конкретно доводів, викладених в апеляційній скарзі, всупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив, не перевірив і

не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими. У касаційній скарзі були відсутні доводи щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в його ухвалі на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту. Натомість захисник наголошувала на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та просила дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Відсутність у касаційній скарзі зазначеного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкодили вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Перевіривши повторно подану касаційну скаргу захисника, Верховний Суд дійшов висновку, що вказаних в ухвалі касаційного суду від 20 вересня 2019 року недоліків скаржниця не усунула, а отже, вимог ст. 427 КПК знову не дотрималася.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

(ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
На будь-яких інших підставах касаційний суд не в праві втручатись у рішення судів нижчих ланок.
Однак у повторно поданій касаційній скарзі захисник, знову формально посилаючись у касаційній скарзі на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону й на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не навела обґрунтування щодо незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК не зазначила, у чому вони полягають,

як вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цими судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, 404, ч. 2 ст. 412, статті 413 та 419 КПК та ст. 186 КК в їх взаємозв`язку. Натомість захисник знову акцентує увагу касаційного суду на однобічності й неповноті судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, ставлячи під сумнів їх достовірність.
Також захисник при повторному зверненні не навела доводів на обґрунтування щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в його ухвалі на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту.
Верховний Суд повторно зазначає, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень та недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
З огляду на викладене оскільки захисник не усунула зазначених в ухвалі суду недоліків у встановлений строк, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі

п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути захиснику ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3