ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1322 /19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 613/905/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

власника майна - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 18 липня 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого СВ Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000397 від 12 липня 2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 18 липня 2019 року задоволено частково клопотання слідчого СВ Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000397 від 12 липня 2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239-1 КК України.

Накладено арешт на автомобіль марки КАМАЗ 55111 д.н.з. НОМЕР_1 оранжевого кольору в кузові якого міститься 10 тон ґрунту, який належить ОСОБА_9 ; автомобіль марки ЗІЛ-ММЗ 45021 д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, який належить ТОВ «МОНОЛІТ» та навантажувач Т-156 д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , оранжевого кольору, шляхом заборони вказаним особам відчуження цих транспортних засобів будь-яким шляхом та передано їх володільцю та власнику ОСОБА_7 , для подальшого зберігання за його адресою.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки ЗИЛ-ММЗ 45021 д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, який згідно з свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 належить ТОВ «МОНОЛІТ», яке зареєстроване за адресою: м. Богодухів, вул. Охтирська, 27/10, Харківської області та знаходиться у фактичному розпорядженні ОСОБА_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «КАМАЗ 55111» д.н.з. НОМЕР_5 оранжевого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 належить ОСОБА_9 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться у фактичному розпорядженні ОСОБА_10 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , в кузові якого міститься 10 тон піску; навантажувач марки Т-156 д.н.з. НОМЕР_3 оранжевого кольору, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 належить ОСОБА_7 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_7 , шляхом заборони користування, керування та розпорядження. Зберігання автомобіля марки ЗИЛ-ММЗ 45021 д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, автомобіля марки «КАМАЗ 55111», д.н.з. НОМЕР_5 оранжевого кольору в кузові якого міститься 10 тон піску та навантажувача марки Т-156 д.н.з. НОМЕР_3 оранжевого кольору здійснювати на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області, що знаходиться за адресою: Харківська область, м.Богодухів, вул.Міліцейська, 9.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що згідно з вимогами ст. 100 КПК України та п. 20 постанови КМУ №1104 від 19.01.2012 не передбачено можливість передачі речових доказів транспортних засобів на відповідальне зберігання учасникам кримінального провадження та іншим особам. Зберігання вказаних в клопотанні транспортних засобів поза межами майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Богодухівського ВП ГУНП та відсутність заборони на керування та користування зазначеними транспортними засобами може мати наслідки злочинної діяльності ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що збирається продовжувати використовувати арештовані транспортні засоби в підприємницьких цілях , а тому за вказаних обставин відсутні гарантії того, що в ході користування вказані транспортні засобі можуть бути пошкоджені, зіпсовані, знищені, втрачені або взагалі можуть зникнуть з його вини і з вини інших осіб, оскільки самостійно він не може керувати трьома транспортними засобами, що призведе до знищення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні та порушення вимог ст. 100 КПК України і п. 20 вказаної постанови КМУ №1104.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, власника майна- ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом СВ Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000397 від 12 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239-1 КК України.

12.07.2019 р. до Богодухівського районного суду Харківської області звернувся слідчий поліції ОСОБА_12 з клопотанням про арешт майна по даному кримінальному провадженню. В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , 12.07.2019 року, близько 16.00 год. знаходячись в кар`єрі, що знаходиться поблизу вул. 8-го березня, м.Богодухів, Харківської області на автомобілі марки ЗИЛ-ММЗ 45021 д.н.з. НОМЕР_2 , автомобілі марки «КАМАЗ 55111» д.н.з. НОМЕР_5 та навантажувачі марки Т-156 д.н.з. НОМЕР_3 незаконно добували пісок. Під час проведення огляду місця події, що мало місце поблизу вул. 8-го березня м.Богодухів, Харківської області було виявлено автомобіль марки ЗИЛ-ММЗ 45021 д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, в кузові якого містяться залишки піску, автомобіль марки «КАМАЗ 55111», д.н.з. НОМЕР_5 оранжевого кольору в кузові якого знаходиться 10 тон піску та навантажувач марки Т-156 д.н.з. НОМЕР_3 оранжевого кольору, яким здійснювалась завантаження вказаного піску, зазначену техніку було вилучено та направлено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Богодухів, вул. Міліцейська, 9, Харківської області, тобто вказані автомобілі є тимчасово вилученим майном та відповідають критеріям п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України. Враховуючи положення ст.98 КПК України, вказане майно може бути речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та необхідні для вирішення питання чи відносяться залишки речовини, які знаходяться в кузові вказаних автомобілів, до того чи іншого виду ґрунтових порід чи корисних копалин, необхідне проведення експертиз, що неможливо зробити без накладення арешту.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 18 липня 2019 року задоволено частково вказане клопотання слідчого.

Приймаючи рішення про часткове задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вилучені 12.07.2019 року автомобіль марки КАМАЗ 55111 спеціалізований вантажний самоскид д.н.з. НОМЕР_1 в середині якого навантажено 10 тон ґрунту, автомобіль марки ЗІЛ ММЗ 45021 д.н.з. НОМЕР_2 та навантажувач Т-156 д.н.з. НОМЕР_3 , відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України. Слідчим у клопотанні доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 239-1 КК України, що підтверджується наявними матеріалами: протоколом огляду місця події від 12.07.2019 року та фото таблицею до нього, відтвореним в судовому засіданні відеозаписом подій, а також обґрунтована необхідність заборони у розпорядженні зазначеним майном, оскільки існує ризик того, що воно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, втрачене, використане, перетворене, відчужене, передане, пересунуте, може зникнути, що призведе до втрати слідів, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права володіння завданням даного кримінального провадження і вищевикладені ризики відносно вилученого майна як доказу у даному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що його втрата або зникнення, значно ускладнить або взагалі унеможливить встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважав, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Слідчий суддя вважав, що слідчим СВ не доведена необхідність заборони у користуванні вказаним в клопотанні транспортом його законним володільцем та власником ОСОБА_7 (за Договорами оренди вантажного автомобіля від 01.09.2018 року та позички №01 від 01.04.2019 року ОСОБА_7 володіє вантажними автомобілями марки ЗИЛ д.н.з. НОМЕР_2 та марки КАМАЗ д.н. НОМЕР_8 відповідно, згідно копії свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_7 є власником навантажувача марки Т-156 р.н. НОМЕР_3 ) та одночасно, враховуючи необхідність використання вилучених транспортних засобів для здійснення ОСОБА_7 підприємницької діяльності, що підтверджується наданими ним копіями Свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, Свідоцтва платника єдиного податку та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань за змістом яких одними із видів діяльності ФОП ОСОБА_7 є виготовлення виробів із бетону для будівництва, підготовчі роботи на будівельному майданчику, інші спеціалізовані будівельні роботи, будівництво доріг і автострад, також зважаючи на те, що використання вказаних в клопотанні транспортних засобів необхідне останньому для здійснення підприємницької діяльності, яка є його єдиним джерелом доходу, а тому застосовував найменш обтяжливий спосіб арешту транспортних засобів шляхом заборони власникам та володільцю їх відчуження будь-яким шляхом та перереєстрації, що не позбавляє їх нинішнього володільця права ними користуватися.Також слідчий суддя вважав, що арешт тимчасово вилученого майна не призведе до негативних наслідків, які суттєво позначяться на інтересах інших осіб.

Судова колегія погоджується з даним висновком слідчого судді, оскільки він є обґрунтованим та законним.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучене під час огляду місця події майно: автомобіль марки ЗИЛ-ММЗ 45021 д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, автомобіль марки «КАМАЗ 55111» д.н.з. НОМЕР_5 оранжевого кольору, навантажувач марки Т-156 д.н.з. НОМЕР_3 оранжевого кольору підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту є можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що арешт тимчасово вилученого майна не призведе до негативних наслідків, які суттєво позначяться на інтересах інших осіб та враховуючи необхідність використання вилучених транспортних засобів для здійснення ОСОБА_7 підприємницької діяльності, також зважаючи на те, що використання вказаних в клопотанні транспортних засобів необхідне останньому для здійснення підприємницької діяльності, яка є його єдиним джерелом доходу, слідчий суддя обгрунтовано застосовував найменш обтяжливий спосіб арешту транспортних засобів шляхом заборони власникам та володільцю їх відчуження будь-яким шляхом та перереєстрації, що не позбавляє їх нинішнього володільця права ними користуватися.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно

За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки вони не спростовують висновків ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98,170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді