Дата документу 18.07.2019 Справа № 314/791/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/791/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1043/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101),

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та однобічність, не повністю дослідив відомості про його особу та не взяв до уваги докази, які могли вплинути на його висновки.

Згідно з ухвалою, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав, пояснив, що відкрилася пільга по застосуванню до нього ст.81 КК України, тому він звернувся до суду із зазначеним клопотанням. На питання суду відповів, що на виробництві установи не працює, роботи з благоустрою установи не виконує, не хворіє.
Захисник засудженого клопотання підтримав, просив його задовольнити, оскільки його підзахисний довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Представник адміністрації установи у судовому засіданні покладався на розсуд суду, а прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу суду першої інстанції скасувати; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року, яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, до 3 років 6 місяця позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Засуджений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий та до нього вже застосувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням, проте засуджений в подальшому знову вчинив злочин.

Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі ОСОБА_6 норм утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 30 березня 2016 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)».

За час відбування покарання у виправній колонії засуджений дотримується встановлених законодавством норм відбування покарання, стягнень та заохочень не має, підтримує взаємовідносини із іншими засудженими, адекватно реагує на критику, до працівників адміністрації грубощів не проявляє, намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті, не завжди має охайний вид, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, участі у роботах із самообслуговування не приймає, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, до виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Рішеннями комісії установи засудженому відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» працевлаштований не був.

Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе, як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

Доводи засудженого в апеляційній скарзі щодо неповноти розгляду клопотання в суді першої інстанції є безпідставними.

З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4