Справа № 750/3726/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/654/19
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, освіта середня, засудженого 01.06.2001 р. Чернігівським обласним судом за п.п.«б», «г», «е», «і» ст.93 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання про приведення вироку Чернігівського обласного суду від 01 червня 2001 року у відповідність із законодавством України.

Місцевий суд вказав, що у своєму клопотанні засуджений ОСОБА_8 просить суд фактично змінити суть вироку Чернігівського обласного суду від 01.06.2001 року, застосувати до нього положення ст.69-1 КК України та призначити строкове покарання. Однак, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням до засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, посилаючись на її необґрунтованість, і постановити нову, якою задовольнити його клопотання та замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Зазначив, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, зокрема Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод (на що вказує практика Європейського суду з прав людини), Конституції України (оскільки є нелюдським та принижуючим людську гідність).

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою привести вирок щодо ОСОБА_8 у відповідність з Конституцією України, Європейською конвенцією прав та основоположних свобод, та замінити йому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Зазначив, що місцевий суд безпідставно відмовив ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання, оскільки чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин. Послався на ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 незаконним складом суду та на нелегітимність призначеного його підзахисному покарання, яке не відповідає Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, згідно практика Європейського суду з прав людини, а також є нелюдським і таким, що принижує людську гідність.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення скарг, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів провадження, вироком Чернігівського обласного суду від 01 червня 2001 року ОСОБА_8 засуджений за п.п. «б», «г», «е», «і» ст.93 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі. 09 жовтня 2001 року вказаний вирок ухвалою Верховного Суду України залишено без змін, у зв`язку з чим він набрав законної сили.

Щодо доводів сторони захисту про заміну ОСОБА_8 покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, слід зазначити, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом №1483-ІІІ, - довічне позбавлення волі - є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання. У переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.

Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.

Відповідно до ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується лише щодо осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі, до яких довічне позбавлення волі, як вид покарання, не відноситься.

За змістом ст.64 КК України, довічне позбавлення волі це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів та застосовується у випадках, спеціально передбачених законом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 вироком Чернігівського обласного суду від 01.06.2001 року був засуджений саме до довічного позбавлення волі.

Застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 в Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів.

Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству.

Посилання апелянтів на порушення cт.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтерта інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим.

Так, при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований у рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.

За наведеною нормою правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування, може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

За таких підстав, Кримінальним кодексом України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що виходячи зі змісту доводів, які наводяться засудженим та його захисником в обґрунтування необхідності зміни покарання ОСОБА_8 з довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для заміни покарання.

Отже, доводи апелянтів про незаконність рішення суду першої інстанції не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4