Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7540/17
Провадження № 1-кп/490/254/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

23 серпня 2017 року близько 20.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_8 , яка прямувала у під`їзд та тримала гаманець в руках, та вирішив заволодіти цим гаманцем.

Реалізуючи свій злочинний намір, він наздогнав ОСОБА_8 та шляхом ривку вирвав в неї з рук гаманець вартістю 250 грн., у якому знаходились грошові кошти, а саме: 5 евро (149 грн. 79 коп.), 3 долари США (76 грн. 35 коп.), 30 рублів РФ (12 грн. 93 коп.) та 758 грн., а також банківські картки.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, заподіявши ОСОБА_6 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1.247 грн. 07 коп.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

2. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

3. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю.

Він підтвердив, що дійсно 23 серпня 2017 року, побачивши потерпілу яка йшла з донькою та тримала в руці гаманець, раптово для себе (через "дурість") вирішив заволодіти її майном.

Реалізуючи цей намір, він підбіг до потерпілої, вихопив в неї з рук гаманець та побіг, але невдовзі був затриманий перехожими.

Обвинувачений також зазначив, що у содіяному кається.

Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження також підтвердила встановлені судом обставини.

Вона, в свою чергу, зазначала, що 23 вересня 2017 року поверталась до дому з донькою, та, коли заходила у двері під`їзду, незнайомий чоловік вихопив в неї з руки гаманець.

Як далі пояснювала потерпіла, після цього її донька почала кричати, та перехожі, почувши крик доньки, особу, яка викрала гаманець, затримали.

Потерпіла у суді зазначала, що гаманець їй був повернутий, матеріальних претензій до обвинуваченого вона не має.

З огляду на зміст наведених вище показів обвинуваченого та потерпілої, які узгоджуються поміж собою, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, на підставі частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За таких обставин суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин доведеною.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого

4. Як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості, а також - сприяння ним у судовому розгляді кримінального провадження.

5. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено не було, через що суд вважає, що такі обставини є відсутніми.

6. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття.

Але таку обставину в цьому випадку суд вважає відсутньою.

Так, щире каяття означає, зокрема, що особа щиро жалкує про вчинене та бажає виправити ситуацію.

З показів обвинуваченого ж вбачається, що він ставиться до своїх дій, як до звичайних, про вчинене не жалкує, визнає свою винуватість лише під тиском доказів.

За такого його ставлення до скоєного повністю охоплюється визнанням ним своєї винуватості та сприянням у судовому розгляді кримінального провадження та не містить ознак, що характеризують щире каяття у скоєному.

7. Той факт, що в цьому випадку шкода потерпілій відшкодована, не може бути визнаний, як такий, що свідчить про наявність в діях обвинуваченого відповідної обставини, що пом`якшує його покарання, адже відшкодування шкоди в цьому випадку відбулось не внаслідок дій обвинуваченого, але - внаслідок дій інших осіб, які його затримали.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції відповідної статті Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують його покарання.

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

8. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує те, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинений ним злочин відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 злочин був вчинений у людному місці, відносно незнайомої особи, що свідчить про його зухвалість.

Таке, в свою чергу, певною мірою збільшує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

9. Вивченням даних про особу винного встановлено, що він на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, наразі не працює, міцних соціальних зв`язків не має, негативної характеристики за місцем проживання не має.

З огляду на таке суд вважає, що за вчинений злочин ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Призначення покарання

10. Санкція частини 1 статті 186 Кримінального Кодексу України передбачає такі види покарання:

-штраф;

-громадські роботи;

-виправні роботи;

-арешт;

-позбавлення волі на певний строк.

10.1. З висновку органу пробації вбачається, що результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не показали високого ризику небезпеки для суспільства, у тому числі - для окремих осіб, а отже - існує ймовірність виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства.

З огляду на таке підстави для застосування відносно ОСОБА_4 таких видів покарання, як арешт або позбавлення волі є відсутніми.

10.2. Оскільки наразі ОСОБА_4 не є працевлаштованим, застосування до нього покарання у вигляді виправних робіт суперечить змісту статті 57 Кримінального Кодексу України, адже таке покарання застосовується до особи, яка має постійне місце роботи.

З огляду на наведене суд вважає, що відносно ОСОБА_4 слід застосувати покарання у вигляді громадських робіт.

11. Сторони вважають за можливе застосувати до ОСОБА_9 покарання у вигляді штрафу у мінімальному встановленому законом розмірі.

Але встановлення покарання такого виду, та ще й у такому розмірі вочевидь не є домірним характеру вчиненого ОСОБА_4 злочину, який, як зазначалось вище, є зухвалим та не є таким, соціальна небезпека якого у порівнянні з іншими злочинами цієї категорії є мінімальною.

При цьому позиція потерпілої в цьому випадку не може вважатись вирішальною, адже в цьому випадку вчинений ОСОБА_4 злочин внаслідок своєї зухвалості становить небезпеку не лише для потерпілої, але - для інших осіб та для безпеки суспільства в цілому.

12. Визначаючи міру покарання, яке має бути застосоване до ОСОБА_4 , суд враховує сутність обмежень, що передбачаються застосуванням покарання обраного судом виду, а також - характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

З огляду на таке суд вважає, що відносно ОСОБА_4 має бути застосоване покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 годин.

Вирішення питання про речові докази.

13. Речові докази у справі - грошові купюри та гаманець, як предмети, що були протиправно вилученим в потерпілої ОСОБА_6 - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_6 .

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не застосовується.

Судові витрати у цьому кримінальному провадження відсутні.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 /двісті/ годин.

Речові докази у справі - грошові купюри та гаманець - повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_10 =

17.10.2019