Справа № 308/6247/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/6247/16, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 09.06.2016 р. про обвинувачення,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, офіційно не одруженого, на утриманні в якого 2 малолітніх дітей, уродженця м. Ужгород, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не судимого в порядку ст. 89 ККУ ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення :
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту:
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2015 року ОСОБА_3 , вступив в злочинну змову з невстановленими особами щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску на території Закарпатської області, при наступних обставинах.

У відповідності до спільного злочинного задуму, 28.10.2015 року ОСОБА_3 організував доставку трьох нелегальних мігрантів з м. Київ на територію Закарпатської області, а саме на околицю с. Нижні Ворота. По прибуттю нелегальних мігрантів в обумовлене місце, ОСОБА_3 , з метою надання засобів та усунення перешкод, зустрів їх на автомобілі марки «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер Польської Республіки НОМЕР_1 , надаючи поради та вказівки, розмістив їх у вказаному транспортному засобі, за кермом якого перебував та на вказаному автомобілі близько 02.30 год. 29.10.2015 перевіз їх через стаціонарний пост ДАІ «Нижні-Ворота».
Після чого ОСОБА_3 проїхавши пост ДАІ, зупинився на узбіччі автомобільної дороги Київ-Чоп, неподалік с. Абранка, де розмістивши іноземців у салоні автомобіля вирушив по маршруту Голубине - Поляна - Оленьово - Порошково - Перечин та доставив групу вказаних осіб в прилеглу до державного кордону України територію, с. Забрідь Великоберезнянського р-ну та передав їх невстановленим слідством особам, для безпосереднього супроводу через державний кордон України.
Окрім цього, 18.11.2015 року ОСОБА_3 , повторно організував незаконне переправлення через державний кордон України трьох громадян Іраку: Зардашт Ахмад Усо, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залучивши до цього громадянина України ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб.
Так, ОСОБА_3 , керуючи діями щодо організації незаконного переправлення вказаних нелегальних мігрантів через державний кордон України, надав вказівки невстановленим слідством особам доставити їх з м. Київ на територію Закарпатської області до населеного пункту Нижні Ворота.
В подальшому, вказані нелегальні мігранти на околиці с. Нижні Ворота, за вказівкою ОСОБА_3 були передані в обумовленому місці - під автомобільним мостом, громадянину України ОСОБА_9 , який заздалегідь прибув у вказане місце за вказівкою ОСОБА_3 з метою зустрічі вказаної групи та подальшого перевезення до прилеглої до держаного кордону території - м. Ужгород.
Близько 21 годині 26 хвилин 18.11.2015 р. ОСОБА_9 , використовуючи мобільний телефон марки Nokia 105 з номером НОМЕР_2 , виконуючи вказівки ОСОБА_3 отримані за допомогою засобів мобільного телефонного зв`язку з номером НОМЕР_3 , у зазначеному місці зустрів трьох нелегальних мігрантів, після чого розмістив їх у своєму автомобілі та вирушив у напрямку м. Ужгород.
Приблизно о 22 годині 35 хв. ОСОБА_10 був викритий працівниками ВБКОЗ УСБУ в Закарпатській області на території с. Барвінок Ужгородського району.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч.2 ст. 332 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. По суті фактичних обставин справи пояснив, що в м. Київ він посадив в автомобіль марки «Мерседес-Бенц» трьох громадян іноземної держави та разом з якими вирушив в бік Закарпатської області. Доставив групу вказаних осіб в с. Забрідь Великоберезнянського р-ну та передав їх незнайомим йому особам, для безпосереднього супроводу через державний кордон України. Що стосується другого епізоду, вказав, що за спливом часу не пам`ятає всі подробиці, проте вказав, що знайомий з гр. Собослай, якому він телефонував і надав вказівку забрати трьох громадян іноземної держави з населеного пункту ОСОБА_11 та доставити їх на автомобілі в прилеглу до державного кордону України територію. Особисто він не іхав до населеного пункту Нижні Ворота за групою осіб.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений, захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 Кримінального кодексу України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання , визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання обвинуваченим своєї вини.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом згідно статті 67 КК не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчинено умисно, та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який не судимий в порядку ст.. 89 КК України, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.2 ст. 332 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Щодо додаткового покарання передбаченого ст. 332 ч. 2 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд констатує наступне.
На момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 працював на посаді заступника директора ЗОБФ « Рідний Край» , що стверджується даними довідки № 62 /05 від 08.02.2016 року.
Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.
На момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений хоча і обіймав посаду , проте вчинення даного злочину не було пов`язане з посадою обвинуваченого , згідно з ст.55 КК України, підстави призначення додаткового покарання у виді позбавлення права складають такі чинники: під час вчинення злочину особа повинна була обіймати певну посаду або займатися певною діяльністю, право на зайняття яких (якими) вона отримала в установленому законом порядку, а відтак підстави для застосування додаткового покарання відсутні .
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази по справі відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертизи, тому вони підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 не обирався .
Клопотань у порядку, передбаченому ст. 331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року і шість місяців іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_3 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 - не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 4405,00 гривень за проведення судових експертиз
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1