Номер провадження: 11-сс/813/1572/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2019 р. про відмову в задоволенні скарги представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000554 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000554 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України було відмовлено в задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 про накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення про відмову в задоволенні скарги потерпілої сторони, слідчий суддя прийшов до переконання, що в скарзі заявник фактично ставить питання про накладення арешту на майно, посилаючись на вирішення цього питання в порядку ст.ст. 303, 304 КПК України, проте зазначене питання може бути предметом розгляду під час проведення досудового розслідування в іншому процесуальному порядку, передбаченому ст.ст. 172-173 КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 зазначив, що, незважаючи на існування достовірних фактів вимагання від потерпілого ОСОБА_7 значних сум грошових коштів з боку правонаступників АКБ «ПОРТО-ФРАНКО», слідчий за погодженням прокурора задовольнив клопотання в частині накладення арешту на зазначений вище житловий будинок за клопотанням потерпілого, проте згодом без жодних пояснень відмовився накладати арешт.

Посилаючись на викладені обставини, представник потерпілого просить ухвалу слідчого судді скасувати та зобов`язати слідчі органи накласти арешт на вищезгаданий житловий будинок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають можливість оскарження під час досудового розслідування бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчим суддею може бути постановлена ухвала про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Як вбачається зі змісту скарги представника потерпілого ОСОБА_8 на адресу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси (а.с. 1-3), а також його пояснень, наданих в судовому засіданні апеляційного суду, фактично представник потерпілого оскаржує бездіяльність слідчого із часткового задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_7 та не звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, в прохальній частині вищенаведеної скарги представник потерпілого ОСОБА_8 просить слідчого суддю постановити ухвалу про накладення арешту на зазначений житловий будинок (а.с. 3), у зв`язку із чим колегія суддів приходить до переконання, що суть і мотивування поданої ним скарги та вимоги прохальної її частини не узгоджуються між собою.

Таким чином, фактично оскаржуючи бездіяльність слідчого із не звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, представник потерпілого не ставить вимог щодо зобов`язання слідчого звернутись із відповідним клопотанням до суду, а фактично просить накласти арешт на майно відповідно до вимог ст.ст. 172-173 КПК України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Водночас, потерпілий або його представник, згідно вимог ст. 220 КПК України, мають право звернутись із клопотанням про виконання будь-яких процесуальних дій до слідчого чи прокурора, які зобов`язані розглянути таке клопотання у строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Отже, із аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального законодавства вбачається, потерпілий ОСОБА_7 , а також його представник ОСОБА_8 не являються суб`єктами звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно відповідно до вимог закону, тому останнім слід було спочатку звернутись в порядку вищезазначеної ст. 220 КПК України до слідчого із клопотанням про звернення до суду для накладення арешту на вищевказану нерухомість та у разі допущення слідчим бездіяльності із не розгляду такого клопотання звертатись до слідчого судді зі скаргою на таку бездіяльність відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Таким чином, фактично оскаржуючи бездіяльність слідчого, представник потерпілого ОСОБА_8 не навів жодних обґрунтованих доводів на підтвердження викладеної у скарзі позиції та в прохальній частині скарги, всупереч вимогам вищенаведеної ст. 171 КПК України, просив накласти арешт на майно, у зв`язку із чим слідчий суддя суду першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги представника.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 та скасування ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2019 р. про відмову в задоволенні скарги представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000554 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4