Єдиний унікальний номер 185/2931/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської

області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000097 від 01.02.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Павлоград Дніпропетровської
області, громадянки України, з середньої освітою, розлученої,
яка перебуває у декретній відпустці, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована і проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 01.02.2019 року, приблизно о 09.13 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , зі швидкістю 49,9 км/год. здійснювала рух по крайній правій смузі руху проїзної частини вулиці Дніпровська, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, у населеному пункті - місті Павлоград Дніпропетровської області від вулиці І. Сірка у напрямку вулиці Успенської. Рухаючись по зазначеній смузі автомобіль марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 наближався до нерегульованого пішохідного переходу розташованого навпроти будинку 167 по вулиці Дніпровська міста Павлоград, з розміткою 1.14.3. червоно-білого кольору, якою позначається пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, та позначеного по ходу її руху дорожнім знаком 5.35.1. Правил дорожнього руху. У вказаний час перед даним пішохідним переходом, у лівій смузі почав знижувати швидкість невстановлений легковий автомобіль під керуванням невстановленого водія, що рухався попереду у попутному напрямку, з метою надати дорогу пішоходам ОСОБА_11 , 1962 року народження та ОСОБА_7 , 1942 року народження, які у темпі шагу перетинали проїзну частину вулиці Дніпровська по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Наближаючись по правій смузі руху до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебували пішоходи ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , та перед яким знижував швидкість інший транспортний засіб, що рухався по сусідній смузі, водій ОСОБА_3 не діяла таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, вчасно не зменшила швидкість руху та не зупинила керований нею автомобіль, не переконалася, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжувала рух далі. У ході подальшого руху водій ОСОБА_3 виїхала на пішохідний перехід, де 01.02.2019 року, приблизно о 09.13 год., навпроти будинку 167 по вулиці Дніпровська міста Павлоград допустила наїзд правою передньою частиною керованого нею автомобіля на пішоходів ОСОБА_11 і ОСОБА_7 . Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

п.1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими».

п.1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п.2.3: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі».

п.18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а з разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

п.18.4: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення п. 18.1. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пішоходу ОСОБА_7 , 1942 року народження заподіяно наступні тілесні ушкодження: політравма, відкрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, гематоми, садна м`яких тканин голови, рвана рана вушної раковини справа, забій шийного відділу хребта, уламковий перелом С2 хребця, закрита травма грудної клітини, перелом 1, 2, 4, 5, 6 ребер справа, перелом 1, 2 ребер зліва, перелом ключиці, правобічний пневмоторакс, шокова легеня, підшкірна емфізема шиї, над - та підключичної ділянок справа, перелом кісток таза, обширна рвана рана правого стегна, перелом правої ключиці, які утворились від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним механізмом. Давність виявлених у потерпілого тілесних пошкоджень може відповідати строку вказаному в ухвалі суду та і в наданій медичній документації, тобто 01.02.2019 року. Дані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо - транспортної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі, та суду показала, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, вона повністю згодна. 01.02.2019 року, приблизно о 09 годині, вона керувала автомобілем марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , зі швидкістю приблизно 45 км/год., та здійснювала рух по крайній правій смузі руху проїзної частини вулиці Дніпровська, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку від вулиці І. Сірка у напрямку вулиці Успенської. Рухаючись по зазначеній смузі вона наблизилась до нерегульованого пішохідного переходу, де здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який впав на пішохода ОСОБА_11 . Потерпілому ОСОБА_7 вона надавала допомогу, а саме оплатила лікування в сумі 43600 грн. У скоєному вона щиро кається. Позов про стягнення матеріальної шкоди визнає повністю, щодо стягнення моральної шкоди, то покладається на розсуд суду. Просить суд не позбавляти її волі, так як вона має на утриманні двох малолітніх дітей, вихованням яких займається одна без чоловіка. Крім того з нею проживає та знаходиться на її утриманні її мати - ОСОБА_12 1959 року народження, яка є пенсіонеркою. Просить суд не позбавляти її водійського посвідчення, так як транспортний засіб, яким вона володіє, використовується нею для нужд сім ї, а саме вона часто змушена звертатися до лікарні, так як її син ОСОБА_13 , 13.05.2015 року хворіє, постійно потребує лікування. Просить у потерпілого пробачення за те, що сталося, та вона не навмисно скоїла злочин. В майбутньому, по можливості бере на себе обов`язок надавати потерпілому матеріальну допомогу на лікування.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 01.02.2019 року, приблизно о 09 годині, він та ОСОБА_11 переходили дорогу по пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку 167 по вулиці Дніпровська м. Павлограда. Потім була темрява, та він нічого не пам`ятає. У лікарні він був без свідомості. Після ДТП у нього тяжкі тілесні ушкодження. Перед ДТП він був здоровою людиною, а тепер є інвалідом. Він багато грошей потратив на лікування. Обвинувачена приходила до нього у лікарню неодноразово, просила вибачення, при цьому становилася на коліна, але він просить суд призначити останній покарання у вигляді позбавлення волі, та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Допитавши обвинувачену, потерпілого, суд вважає, що ОСОБА_3 винна у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Її дії кваліфікуються за ч.2 ст. 286 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченої у скоєнні злочину, та часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи ставлення обвинуваченої до скоєного, дані про особу останньої, а саме те, що остання раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, повністю визнала себе винною у вчиненому, щиро кається у скоєному, надавала потерпілому матеріальну допомогу, та просила вибачення у останнього, крім того обвинувачена має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,та знаходиться у декретній відпустці, розлучена, за місцем мешкання та роботи характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд приходить висновку, що обвинувачена не становить небезпеку для суспільства, в зв`язку з чим її виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого вона не скоїть нового злочину, та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання щодо керування транспортним засобом обвинуваченої, суд враховуює положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 зі змінами "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" де йдеться про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Судом встановлено, що обвинувачена раніше не притягалась як до адміністративної так і до кримінальної відповідальності, автомобіль, який вона використовує є джерелом доходів для її сім`ї. Вмісті з тим, обвинувачена грубо порушила п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху. Скоїла наїзд на пішохідному переході з розміткою 1.14.3. червоно-білого кольору, якою позначається пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, та позначеного по ходу її руху дорожнім знаком 5.35.1. Правил дорожнього руху. Позбавляючи обвинувачену водійського посвідчення суд також враховує наслідки, що настали, а саме спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Тому саме таке покарання, на думку суду буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, та попередження вчинення нею злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 23 527,55 грн.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду " Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна " (далі Постанова) при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків ( ч.2 ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити у повному обсязі, так як потерпілий з 01.02.2019 року по 01.04.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні, та на лікування було витрачено 23 527 грн. 55 коп., що підтверджено доданими до позовної заяви копіями чеків.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичнійабо юридичній особінеправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`їчи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що потерпілий зазнав певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно нього злочину, а саме це виражалось фізичним болем та стражданнями, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, лікування було дуже важким і довгим, 17 днів він був у комі, лікування продовжується і на даний час, відчував душевні страждання, пов`язані з його здоров`ям, він постійно потребує чужої допомоги, на даний час він не може займатися домашніми справами, не може жити повноцінним життям, часто відчуває депресію.
Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини що сталися, стан здоров я потерпілого, витрати на лікування останнього, його майновий стан, який на даний час є пенсіонером, та має на утриманні тяжко хвору дружину. При цьому суд також враховує майновий стан обвинуваченої, а саме остання знаходиться у декретній відпустці, має на утриманні двох малолітніх дітей, вихованням яких займається одна без чоловіка. Проживає з мамою - ОСОБА_12 1959 року народження, яка пенсіонеркою.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 80000 грн.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 4576 (чотири тисячі пятьсот сімдесят шість) грн. слід стягнути з обвинуваченої на користь держави.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Автомобіль марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 03.03.2015 року центром ДАІ 1210, належить ОСОБА_12 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 . Суд вважає за необхідне скасувати арешт на вказаний транспортний засіб, який був накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2019 року.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від основного покарання з іспитовим строком на 2 ( два ) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 23 527,55 грн.,та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди сумі 80000 грн.

Речові докази у кримінальному проваджені:

- DVD+RW диск «Verbatim» із відеозаписом під назвою 3_ch 11_0007_0000 залишити в матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_12 - залишити останній за належністю.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 )на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 4576 (чотири тисячі пятьсот сімдесят шість) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 .