Справа № 357/8154/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Масківці Баришівського району Київської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізону: ОСОБА_4 ,

захисник адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що відповідно до ст. ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII;

від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240- VII;

від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595- VII;

від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113- VII,

з 18.03.2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період закінчення воєнних дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 247 від 21.08.2016 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 , яким 29.07.2016 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки, зараховано до списків особового складу, постановлено на всі види забезпечення на посаду механіка-водія 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону вказаної військової частини.

Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня, старший солдат ОСОБА_3 повинен прибувати на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 в АДРЕСА_1 о 08.00 год. кожного робочого дня.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, старший солдат ОСОБА_3 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8.00 годині 11.06.2019 в умовах особливого періоду, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_1 та до 21.07.2019 включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
У подальшому, старший солдат ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо ухилення від військової служби, 22.07.2019 прибув до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону, де заявив про скоєний злочин.
Отже, старший солдат ОСОБА_3 був незаконно відсутнім у військовій частині НОМЕР_1 у період з 11.06.2019 по 21.07.2019 включно.
Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 407 КК України, розкаювався та пояснив, що дійсно він з 21.08.2016 прийнятий на військову службу за контрактом від 29.07.2016 у військову частину НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_1 . 11.06.2019 ОСОБА_3 у зв`язку з тяжким захворюванням новонародженої дитини не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 та до 21.07.2019 був відсутнім у зазначеній частині. Після одужання новонародженої дитини, повернувся 22.07.2019 прибув до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону та заявив про скоєним ним злочин. Розкаявся, просив суворо не карати, звернув увагу суду, що має намір продовжити службу в Збройних Силах України, та укласти новий контракт про проходження військової служби, просив призначити покарання у вигляді штрафу, який обіцяв виконати в найкоротший час. На сьогоднішній день був звільнений з військової частини НОМЕР_1 , оскільки у зв`язку з проведенням досудового слідства не встиг попередити командира військової частини про намір укласти новий контракт. Також звернув увагу суду, що в разі призначення покарання його не пов`язаного зі штрафом, останній не зможе продовжити службу в Збройних Силах України, оскільки буде мати судимість, яку требу буде відбувати тривалий час.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого про недоцільність дослідження доказів по справі, кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорював.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки останній вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частині другої ст. 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а саме тяжка хвороба новонародженої дитини.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, не мав корисного мотиву; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не судимий, одружений, на утриманні має малолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, з місця проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, а також має постійне місце проживання та реєстрації, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, а саме просив призначити покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі чотириста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки командир військової частини НОМЕР_1 є намір укласти контракт про проходження обвинуваченим військової служби у Збройних Силах України; позицію захисника, який також просив суворо не карати, та просив призначити покарання у вигляді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України. Крім цього суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, який 22.07.2019 сам з`явився до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону, із зізнанням у вчиненні злочину, який був викликаний тяжкою хворобою малолітньої дитини, неодноразово просив пробачення за порушення присяги перед народом України, щиро каявся, останній висловив в судовому засіданні, позицію, що він зобов`язується і надалі укласти контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, яке можливе без ізоляції обвинуваченого від суспільства та попередження нових злочинів.

Отже, аналізуючи норму ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Одночасно слід зазначити, що ч. 2 ст. 66 Кримінального кодексу України визначено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує одну з головних цінностей демократичного суспільства: беззастережну заборону катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання. Європейський суд з прав людини в справі «Тайрер проти Великої Британії» №ECH-1978-S-002 встановив, що пан Тайрер у 15 років був визнаний винним у нападі в школі на старшокласників та заподіянні їм тілесних ушкоджень, за що його було засуджено до трьох ударів різкою. «Суд дійшов висновку, що з огляду на факти справи рівень страждань не був досягнутий, і, таким чином, покарання, покладене на пана ОСОБА_7 , не було «нелюдським» у значенні ст.3 конвенції. Між тим Суд вирішив, що в покаранні, якому було піддано заявника, елемент приниження досяг рівня, який дає підставу для визнання його таким, що принижує гідність, отже, порушує ст.3 конвенції. Кваліфікуючи поводження як таке, що принижує гідність, Суд виходить із того, що може бути відсутня ознака публічності. Інакше кажучи, поводження/покарання є таким, що принижує, навіть якщо жертву було принижено в її власних очах», ідеться в рішенні.

При цьому відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 призначенню покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті (частини статті) «Особливої частини» КК, не перешкоджає згадка у статті про альтернативне, більш м`яке покарання. Разом з тим вихід суду за мінімальні межі санкції можливий тільки в окремих випадках, установлених законом, коли в цьому виникає потреба. Відповідно до ч.3 ст.65 КК підстави призначення більш м`якого покарання визначено ст.69 КК. За змістом ч.1 ст.69 КК, при вирішенні питання про можливість застосування більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, суд повинен установити кілька обставин (не менш як дві), що пом`якшують покарання, та мотивувати, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості злочину. Водночас необхідно звернути увагу на те, що суд позбавлений можливості застосувати зазначену норму закону до особи, яка вчинила корупційне кримінальне правопорушення.

Отже, судом було встановлено ряд пом`якшуючих обставин, які зазначені вище у вироку, які істотно знижують тяжкість злочину, вчиненого ОСОБА_3 .

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись статями 368, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі чотириста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає шість тисяч вісімсот гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1