Справа № 744/422/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/695/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000023 від 12 лютого 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2019 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який є інвалідом 3 групи, неодноразово засуджувався, останній раз 24 червня 2016 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 3 місяців 28 днів позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, якщо він виконає покладені на нього обов`язки визначені ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 572 грн процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 16 січня 2019 року, у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_6 , умисно, з корисливих мотивів прийшов до нежилого домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_1 , де користуючись тимчасовою відсутністю власниці та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу через незамкнену вхідну хвіртку потрапив до середини двору та перебуваючи на території цього двору незаконно проник до літньої кухні, звідки таємно викрав чавунний чан ємністю 60 літрів, вартістю 2 550 грн. Після чого у дворі біля господарської будівлі викрав сталеву безшовну трубу 50х2,5 мм, довжиною 4 м, вартістю 269,08 грн, а всього викрав майна на загальну суму 2819,08 грн, чим завдавав потерпілій матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, мотивуючи тим, що звільняючи обвинуваченого від покарання з випробуванням, суд не врахував вимоги кримінального та кримінально-процесуального закону та жодним чином не умотивував своє рішення.

ОСОБА_6 вчинив новий тяжкий корисливий злочин, маючи незняті та непогашені судимості за умисні злочини, а тому наявна така обтяжуюча покарання обставина як рецидив злочину.

Пославшись на відсутність претензій з боку потерпілої, суд не звернув уваги, що ця обставина впливає лише на подання цивільного позову або ж його відсутність і не зменшує суспільної небезпечності обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 суспільно-корисною працею не займається, посередньо характеризується, перебуває на обліку у лікаря нарколога, не має стійких соціальних зав`язків, а тому не здатний виправитися без застосування покарання.

Суд послався у вироку на висновки досудової доповіді органу з питань пробації, яка не несе жодного доказового значення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги про посилення покарання, обвинуваченого, який заперечував проти аргументів сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні майна потерпілої ОСОБА_9 , поєднаному з проникненням до іншого приміщення, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються. Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, відноситься до категорії навмисних тяжких злочинів. Обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має три непогашені судимості як за крадіжки чужого майна, так і за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів.

За правилами ч.1 ст. 75 КК України, звільнення засудженого від покарання з випробуванням допускається, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин, суд прийде до висновку про можливість виправлення без застосування покарання.

У кожному разі фактична тяжкість злочину повинна бути конкретизована з урахуванням значущості об`єкта та предмета посягання, обстановки, способу, місця та часу вчинення.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання з випробуванням, суд не навів мотивів прийнятого рішення, не звернув уваги, що обвинувачений неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте не дотримується законослухняної поведінки. З викраденого майна відшкодував суму 800 гривень.

Висновки досудової доповіді про можливість виправлення ОСОБА_6 без застосування покарання, не є обов`язковими для суду при обранні виду та міри покарання. Працівник органу пробації спочатку зробив оцінку ризику повторного вчинення правопорушення як високу, а особистості як низьку, а потім у 4 розділі про можливість виправлення обвинуваченого без застосування покарання ризик повторного вчинення злочину та особи став середнім, що зовсім не вбачається із статистичних факторів, які були в розпорядженні працівника органу пробації.

Щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину є пом`якшуючими покарання обставинами, тоді як рецидив злочину- обставина, що обтяжує покарання.

З урахуванням характеру вчиненого злочину, який віднесений до категорії тяжких, часткового відшкодування шкоди, каяття винного, сприяння у розкритті злочину, а також наявності судимостей, які не зняті та непогашені, які утворюють рецидив злочину та є обставиною, що обтяжує покарання, з урахуванням думки потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, що обвинувачений є інвалідом третьої групи, проживає з матір`ю, похилого віку, з якою утримує господарство, а тому заслуговує на реальне покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Розмір викраденого, його вартість, обставини вчинення крадіжки, критична оцінка обвинуваченим своєї поведінки його стан здоров`я та сімейний стан істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого злочину та особи обвинуваченого і дозволяють колегії суддів перейти до іншого більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією частини 3 ст. 185 КК України, у виді арешту. Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, скасувати.

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді арешту строком на п`ять місяців.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12