УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0004407 за апеляційними скаргами прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2019 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Вітовського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого на ТОВ «Євромет-Миколаїв» водієм, офіційно не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 не судимий,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України;

учасники судового провадження
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_6
представник потерпілої адвокат ОСОБА_10

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі. В ході апеляційного розгляду дослідити докази, зазначені в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати, ухвали новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої 21 101,93 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 800 000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зараховано в строк відбування покарання час тримання ОСОБА_7 під вартою з 09.11.2018 року по 18.04.2019 року.
В задоволенні цивільного позову прокурора на суму 5154,36 грн. - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 користь ОСОБА_6 21101,93 грн. (двадцять одну тисячу сто одну грн. 93 коп.) в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 300 000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зауважує, що суд першої інстанції всупереч вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, не виклав у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке встановив та визнав доведеним, а виклав лише те обвинувачення, яке було висунуто ОСОБА_7 органом досудового розслідування за ч.2 ст. 121 КК України, при цьому суд не розкрив об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину, обвинувачення у якому визнав доведеним за ч.1 ст. 119 КК України, чим на думку прокурора, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд змінюючи правову кваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст. 121 на ч.1 ст. 119 КК України та виходячи за межі обвинувачення, безпідставно надав перевагу лише показам обвинуваченого ОСОБА_7 , проте не надав правової оцінки показам свідка ОСОБА_11 в тій частині, які не зазначено у вироку взагалі, а саме тому, що останній намагався заступитися за потерпілого ОСОБА_12 , але ОСОБА_7 і йому наніс удари в область голови, від яких він впав.

На думку апелянта, судом безпідставно не враховано, що у сукупності обставин заподіяння тілесних ушкоджень декільком особам одночасно, втечі обвинуваченого з місця події та виявлення одразу після цього тілесного ушкодження у потерпілого вказують на усвідомлення обвинуваченим обставин заподіяння потерпілому саме умисного тілесного ушкодження.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно розцінив фактичні підстави щодо перекваліфікації дій обвинуваченого у даному кримінальному провадженні і зробив необґрунтований висновок щодо наявності у діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.

Також прокурор не погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням, вважає його занадто м`яким, а тому зазначає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, внаслідок м`якості, з ухваленням нового вироку, відповідно до ч.1 ст. 420 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпіла, виклавши аналогічні вимоги, що і прокурор у своїй апеляційній скарзі, вважала вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 04.11.2018р. приблизно о 02:40 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлений) він знаходився біля входу до приміщення кафе-бару "Янтарний", розташованого по вул. Космонавтів, 130-а в м. Миколаєві, де в нього виник словесний конфлікт із ОСОБА_12 , в ході якого на ґрунті раптово виниклої неприязні до потерпілого ОСОБА_12 виник умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій у виді тяжких тілесних ушкоджень і свідомо припускаючи їх настання, зі значною силою, наніс ОСОБА_12 рукою, зігнутою в кулак, один удар в область життєво важливого органа - голови, від якого відбулось падіння останнього на плоску тверду поверхню із наданням тілу прискорення, внаслідок чого потерпілий отримав послідуючий удар об неї правою потиличною областю. Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, крововиливу в м`які покриви голови, перелому кісток основи черепа, епідурального та субдурального крововиливу, субарахноїдального крововиливу, з ділянкою забою речовини головного мозку, яка ускладнилася набряком головного мозку з вклиненням його стовбурових відділів у потиличний отвір, що спричинило смерть ОСОБА_12 .

Вказані дії ОСОБА_7 , органом досудового розслідування, були кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 , завдаючи удару в обличчя, не передбачав таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діяв не умисно, а з необережності, а тому вважав невірною кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 121 КК України, та дії обвинуваченого перекваліфікував на ч.1 ст. 119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За змістом п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також повинні бути наведені докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Порушення при складенні вироку вимог статей 332-335 КПК України може бути підставою для його скасування.

Між тим, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

Так, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, а саме не виклав фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України за який він засуджений за оскаржуваним вироком. Мотивувальна частина вироку містить лише посилання на обвинувачення, яке було висунуто ОСОБА_7 органом досудового розслідування за ч.2 ст. 121 КК України.

Крім того, суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого, свідків та виклавши докази, подані сторонами кримінального провадження не надав їм оцінки та не проаналізував їх.

В свою чергу, оцінка доказі полягає у тому, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

До того ж, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Європейський суд з прав людини вимоги щодо вмотивованості судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя так як у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( п.1 ст. 6 КЗПЛ- «Кузнецов та інші проти Росії», « Гірвісаарі проти Фінляндіі»).

Натомість, як слідує зі змісту вироку, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення, а лише перерахував докази подані стороною обвинувачення. Суд першої інстанції не навів належних та достатніх мотивів, які дали б підстави суду для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 119 КК України, а лише зазначив зміст ч.1 ст. 119 КК України, допустивши таким чином істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, аналізуючи зазначений вирок суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту. Обґрунтованість вироку полягає в тому, що в ньому повинні бути відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду, які відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, які досліджені в судовому засіданні та оцінені відповідно до вимог с. 94 КПК України. Вмотивованість полягає в наведені належних і достатніх мотивів та підстав, які свідчать про переконання суду в достовірності зібраних та досліджені у судовому розгляді доказів, на яких ґрунтуються висновки суду стосовно всіх питань. В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не було сформульовано обвинувачення визнаного судом доведеним, не надано оцінки всім доказам по справі як окремо та і в їх сукупності, а також не наведено мотиви та підстави прийняття одних доказів та не прийняття інших.

Зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, судом першої інстанції були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Зазначене вище свідчить, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити остаточне рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді