Справа №755/1514/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2141/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
« 16 » жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, гр. України, з середньо - технічною освітою, працюючого у ТОВ "Українська покрівельна компанія", маючого на утриманні сина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 21 177, 80 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн., а всього 221 177, 80 грн. В іншій частині цивільного позову відмовлено.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
7.10.2018 приблизно о 3год. 49хв. ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. « НОМЕР_1 », не маючи посвідчення водія, оскільки був позбавленим права керування транспортними засобами, згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2018 за ч. 1 ст. 130 КпАП України, строком на 1 рік, рухався по проїзній частині проспекту Ю. Гагаріна зі сторони Дарницької площі, в напрямку вул. Г. Хоткевича в м. Києві. В салоні вказаного автомобіля, на передньому пасажирському сидінні, знаходився пасажир ОСОБА_9 .
Під час руху ОСОБА_6 в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.1 «а», 2.3 «б», 12.1, 12.4 та п. 1.10 термін «узбіччя» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та за наявності попереду його руху заокруглення проїзної частини вправо, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись зі швидкістю, приблизно 100 км/год., що значно перевищувала максимально допустиму швидкість руху у населених пунктах 50 км/год., не впорався з керуванням і на заокругленні проїзної частини проспекту Ю. Гагаріна, напроти будинку № 33/1 по бульвару Верховної ради в м. Києві виїхав за межі проїзної частини на ліве узбіччя та скоїв наїзд на перешкоду (електроопору), в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де того ж дня о 7год. 45хв. помер.
Згідно судово-медичного дослідження трупа №128/2304/12 від 12.11.2018-17.12.2018 у ОСОБА_9 виявлено множинні двобічні переломи ребер по різним анатомічним лініям, перелом грудини просочуючий крововилив в клітковину переднього межистіння, закритий фрагментарний черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки, закритий перелом основної фаланги 5-го пальця правої кисті; через плевральний розрив правої легені, забої легень крововиливи, крововиливи в корені легень, забій серця, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця, через капсульні розриви печінки та селезінки, двобічний гемоторакс (приблизно 1100мл. рідкої крові в правій плевральній половині (загальна кількість) та приблизно 100 мл рідкої крові в лівій плевральній половині (видалено при операції «Торакоцентез»), гемоперитонеум (рідка кров в порожнині очеревини в кількості біля 800мл, крововиливи в порожнини колінних суглобів, просочуючі крововиливи в м`які тканини в місцях переломів, множинні садна, синці на кінцівках.
При судово-гістологічному дослідженні також були виявлені ознаки внутрішньочерепної травми (дрібно вогнищеві крововиливи в м`якій оболонці півкулі з початковими ознаками лейкоцитарної реакції).
Смерть ОСОБА_9 настала від тупої поєднаної травми голови, тулуба (грудей, живота) та кінцівок з множинними переломами кісток скелету і ушкодженням внутрішніх органів, яка супроводжувалась рясною внутрішньою та тканинною кровотечою з розвитком крововтрати та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
Тобто порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.1 «а», 2.3 «б», 12.4 та п. 1.10 термін «узбіччя» Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та тілесними ушкодженнями, виявленими у ОСОБА_9 та його смертю.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, просив змінити вирок щодо нього та призначити йому більш м`яке покарання, застосувавши до ОСОБА_6 положення ст.75 КК України та звільнивши від відбування покарання з випробуванням, а в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування моральних збитків на суму 200 000грн. відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що судом І інстанції було не повною мірою враховано та відображено дані про особу обвинуваченого, а також об`єктивні обставини, які пом`якшують покарання, а саме судом І інстанції не було враховано обставиною, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування ОСОБА_6 завданого збитку у розмірі 11 377,80грн., крім того вказаний злочин не відноситься до умисних злочинів, а тому апелянт вважає, що ОСОБА_6 не може бути призначене покарання у виді позбавлення волі та до нього можливо застосувати положення ст.75 КК України.
Крім того апелянт зазначив, що загиблий ОСОБА_9 не був офіційним опікуном потерпілої та не був єдиною дитиною в сім`ї, а тому вважає рішення суду щодо задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000грн. - незаконним та безпідставним, оскільки цивільним позивачем не було надано доказів душевних страждань та медичної документації на підтвердження.
ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день розгляду провадження повідомлений належним чином, захисник та інші учасники судового розгляду про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_6 не заперечували.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурората пояснення потерпілої ОСОБА_8 , якізаперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 , у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у провадженні доказами і є обґрунтованим.
Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, те, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має позитивні характеристики, щире розкаявся у скоєному, те, що на момент події останній був позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
На думку колегії суддів, обране ОСОБА_6 покарання, навіть з врахуванням щирого каяття та часткового відшкодування потерпілій шкоди, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, призначене з врахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, що впливають на покарання і є домірним скоєному.
Підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи захисника про незаконність рішення суду щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції достатньо врахував характер, обсяг, тривалість душевних страждань, пов`язаних зі смертю сина потерпілої.
З урахуванням викладених обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, матеріального стану обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином мотивував та обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення моральної шкоди частково, стягнувши в її користь 200 000 грн.
Цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, з врахуванням вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.
Істотних порушень кримінального процесуального законодавства під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту і зміни постановленого судом першої інстанції вироку.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді __________________ __________________ _________________