Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна. Клопотання обґрунтовувано тим, що в серпні 2019 року ОСОБА_4 стало відомо про накладення арешту на його нерухоме майно, а саме, земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, "Козинський" жилий масив, кадастровий номер: :04:004:0267 площею 0,1308 Га.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2018 р. по справі № 758/15695/18 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 м Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме, земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0004084 від 18.10.2018 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.
Про арешт вказаного майна ОСОБА_4 раніше не було відомо, оскільки на судове засідання, на якому розглядалося клопотання про накладення арешту на майно, ані до правоохоронних органів його, чи його представника не викликали, копії ухвали судом не надсилалося. Про виконання ухвали власник майна обізнаний також не був, доки не отримав витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому зазначено про наявність обтяжень.
В матеріалах клопотання захисником ОСОБА_3 надано до суду договір купівлі-продажу від 07 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрований за № 374, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2019 р. № 178443940 та копію постанови слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 від 27.05.2019 р., якою кримінальне провадження № 0004084 від 18.10.2018 р., в межах якого судом було накладено арешт на майно ОСОБА_4 , закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, власник майна не був стороною в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального пр овадження скасовує арешт, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації. Зважаючи на те, що постанову про закриття кримінального провадження виносив слідчий, а не прокурор, питання про скасування арешту на вищезазначене майно ним вирішено не було, оскільки законом за таких обставин, передбачено скасування арешту прокурором, а не слідчим.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.09.2018 р., ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, будь-яких даних про визнання недійсними в судовому порядку вищезазначеного договору суду не надавалось.
Скаржник вважає накладення арешту незаконним, таким, що призводить до порушення прав та законних інтересів власника, у зв`язку з чим, захисник звернувся з клопотанням про скасування арешту майна.
До початку судового розгляду до суду надійшла заява від захисника про розгляд клопотання без її участі, у якій остання повідомила, що підтримує клопотання в повному обсязі та просила його задовольнити.
Посадові особи СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві, повідомлялися про час, день та місце розгляду скарги у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. На підставі ч. 3 ст. 306 КПК України їх відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання, у зв`язку з наступним.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2018 р. по справі № 758/15695/18 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 м. Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме, земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0004084 від 18.10.2018 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації в підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації в юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
Судом встановлено, що кримінальне провадження № 0004084 від 18.10.2018 р., в межах якого судом накладено арешт на майно ОСОБА_4 , закрито постановою слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 від 27.05.2019 р. у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, власник майна не був стороною в кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 , що є власником арештованого майна, а саме, земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, "Козинський" жилий масив, кадастровий номер: :04:004:0267 площею 0,1308 Га., не був присутній при розгляді питання про арешт майна, а відтак, має право звернутися в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України, з клопотанням про скасування арешту майна.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.09.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрований за № 374 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2019 р. № 178443940 зазначене майно належить ОСОБА_4 , будь-яких даних про визнання недійсними в судовому порядку вищезазначеного договору, суду не надавалось. При цьому, суд звертає увагу на те, що власника майна, на яке накладено арешт, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні 0004084 від 18.10.2018 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, чи його представника до правоохоронних органів не викликали, а саме, провадження постановою слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0004084 від 18.10.2018 р., закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст. 170, 174КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 задовольнити;
Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.11.2018 р. по справі № 758/15695/18 на земельну ділянку, кадастровий номер: :04:004:0267, площею 0,1308 Га. за адресою: Київська область, Обухівський район, селище Козин, "Козинський" жилий масив, що належить на праві власності ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1