КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000461, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 191 КК України.
Як вказав в ухвалі слідчий суддя, за матеріалами клопотання не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК Українидля накладення арешту на майно, а тому досягнення мети досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно.

Крім того, до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення невідкладного обшуку, не була долучена відповідна ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук житлового приміщення. Не була надана така ухвала й в судовому засіданні ані слідчим, ані прокурором. Також, матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не містять жодних доказів того, що прокурор або слідчий за погодженням із прокурором невідкладно після проникнення до житла особи звернулися до слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з клопотанням про проведення обшуку, що не дозволяє слідчому судді зробити висновок про дотримання слідчим/прокурором вимог ст. 233 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000461.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю сторони обвинувачення, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку власників майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000461 від 20.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 368 КК України.
17.04.2019 року були виявлені та вилучені грошові кошти, документи та засоби зв`язку, про що свідчить відповідний протокол обшуку житлового приміщення.
18.04.2019 року вилучені грошові кошти, документи та засоби зв`язку визнані слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні №0000461 від 21 грудня 2018 року.
18.04.2019 року слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час обшуку 17.04.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , перелічене в резолютивній частині ухвали.

24.04.2019 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому була вислухана думка слідчого, прокурора, власників майна, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги статті 170 КПК України та вказав, що відсутні правові підстави для арешту майна.
Зокрема, мета накладення арешту на майно, викладена у клопотанні слідчого, а саме збереження речових доказів не підтверджена відповідними доказами.
Крім того, під час розгляду клопотання слідчого встановлено порушення вимог ст. 233 КПК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом з цим, слідчим не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.
Так, жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні немає.
Твердження слідчого про те, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України є помилковим, з огляду на те, що постанова слідчого від 18.04.2019 року про визнання вилучених предметів речовими доказами у кримінальному провадженні не містить за своїм змістом жодних доказів того, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.Вказане свідчить про формальність винесеної постанови.
Іншої мети накладення арешту на майно органом досудового розслідування не доведено та слідчим суддею не встановлено.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, апеляційний суд в повній мірі погоджується з висновками слідчого судді про порушення вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, що свідчить про недопустимість отриманих доказів.
Отже, клопотання слідчого не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні, визначених ч. 1 ст. 170 КПК України.
З огляду на зазначене, вказані в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з викладеними у ній доводами без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000461, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 191 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2985/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1