Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/4279/19
Провадження № 1-в/644/404/19
У Х В А Л А
Іменем України
04 жовтня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

представників Харківської виправної колонії № 43 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Зазначив, що з 19.12.2013 року відбуває покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, призначене за вироком суду за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і просив звільнити його умовно-достроково з призначенням максимального терміну адміністративного нагляду.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заяву підтримав та зазначив, що має двох неповнолітніх дітей, його дружині необхідна допомога у їх вихованні. За час відбування покарання працював, опанував професію, вивчив українську та англійську мови, дійшов висновку, що більше на стане на злочинний шлях і вважає, що довів своє виправлення. Має заохочення за сумлінну працю, а стягнення у виді доган він отримував під час перебування у СІЗО на вимогу адміністрації за надання з боку адміністрації можливості користуватися мобільним телефоном.

Представник адміністрації установи виконання покарань заперечував проти задоволення клопотання засудженого, зазначивши, що за час відбування покарання своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Прокурор вважав заяву такою, що не підлягає задоволенню оскільки матеріали особової справи не мстять даних про виправлення та сумлінне ставлення до праці засудженого за час відбування покарання. Адміністрацією установи виконання покарань у травні 2019 року йому відмовлено в умовно-достроковому звільненні, оскільки він не став на шлях виправлення, зазначене рішення засудженим не оскаржено.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, засудженого, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання в ХВК №43, призначене вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання шляхом часткового складання призначеного покарання за даний злочин з покаранням за вироком Краснолиманського міського суду від 11.04.2014 року, у вигляді позбавлення волі строком 8 років 6 місяців, з конфіскацією у дохід держави майна яке є його власністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з часу його затримання 07.12.2013 року.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 16.02.2016 року ОСОБА_3 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.12.2013 року по 25.11.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином строк відбуття покарання ОСОБА_3 призначений вироком суду у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі рахується з 07.12.2013 року по 20.06.2021 року.

Згідно ст. 81 КК України - до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України, є не тільки відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

Згідно до наданої державною установою «Харківська виправна колонія № 43» особової справи ОСОБА_3 характеризувався посередньо. За матеріалами особової справи за час відбування покарання мав 10 стягнень та 4 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на критику.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Намагається утримувати в чистоті спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Намагається приділяти увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і переметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

В організації виховних заходів, які проводяться в установі, особистої участі не приймає, зарахований до участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», відвідує заплановані заходи, але не робить для себе належні висновки.

За час відбування покарання 04.04.2014 р., 11.04.2014 р., 08.06.2014 р., 04.07.2014 р., 18.07.2014 р., 12.08.2014 р., 24.10.2014 р., 05.12.2014 р., 12.12.2014 р. засудженому оголошено догани, 06.12.2014 р. оголошено попередження. І хоч зазначені стягнення накладено за незначні порушення, в той же час суд не знаходить доведеним твердження засудженого про їх вчинення за домовленістю з адміністрацією установи за можливість користуватися мобільним телефоном. Разом з тим 03.10.2016 р., 04.04.2017 р., 03.10.2017 р., 06.04.2018 р. та в червні 2019 року оголошено подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Згідно до витягу з протоколу № 16 засідання комісії від 19.05.2019 року Харківської виправної колонії № 43 з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення засуджених на підставі ст. 81 КК України, вирішено не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно з п.17 вказаної Постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому суд зазначає, що недопущення засудженим порушень порядку відбування покарання з 2014 року та погашення стягнень не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений за весь час відбування покарання довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину звичайного додержання ОСОБА_3 режиму відбування покарання за останній час.

ОСОБА_3 раніше судимий: 04.12.2000 р. Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 143, ч.2 ст. 229-6 КК УРСР до 4 років позбавлення волі, з конфіскацією частини майна, звільнений 29.04.2003 р. умовно - достроково на 1 рік 3 місяці 12 дні, 03.03.2004 р. Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28.05.2007 р. умовно - достроково на 1 рік 8 місяців, 20.02.2014 р. Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, 13.04.2014 р. Слов`янським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1020 грн., 11.04.2014 р. Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, с. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією у дохід держави майна яке є його власністю.

Доводи засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими, оскільки з урахуванням перевірених матеріалів справи, особи засудженого, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності у тому числі і під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та не довів свого виправлення, суд не вбачає підстави для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: