Номер провадження: 11-сс/813/1618/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

підозрюваного: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
підозрюваного за ч.5 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000076, внесеному до ЄРДР 19.12.2012 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.11.2019 року, з визначенням розміру застави у розмірі 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 689 400 (два мільйони шістсот вісімдесят дев`ять тисяч чотириста) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала безпідставна, ухвалена з порушенням вимог КПК України та зазначає про необґрунтованість підозри, яку пред`явлено ОСОБА_8 , прокурором не доведено, а слідчим суддею належним чином не перевірено та як наслідок не вмотивовано те, що заявлені прокурором ризики відсутні, не враховано, що мати підозрюваного є інвалідом 3 групи, на утриманні у підозрюваного перебувають неповнолітні діти та він має вищу освіту та житло у м.Одеса.

Крім того, захисник вказує, що:

- розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій, встановлений лише на підставі акту адміністрації магазину, досудовим слідством не було призначено експертизу для встановлення розміру завданих збитків;

- до клопотання не додано жодного експертного висновку щодо причетності до події кримінального правопорушення саме ОСОБА_8 ;

- покази свідків містять в собі лише припущення, на що слідчим суддею не було приділено належної уваги.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що слідчим суддею встановлений занадто непомірний та необґрунтований належним чином розмір застави.

За таких обставин захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ підозрюваного та його захисника, які уточнили апеляційну скаргу та просили відмовити у задоволені клопотання про застосування запобіжного заходу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався .

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не в повній мірі дотримався положень вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, ч.1 ст.196 КПК України передбачено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.
В оскаржувані ухвалі слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу не відобразив доводи, вказані в запереченнях сторони захисту, не надав оцінку їх обґрунтованості та жодним чином не вмотивував судове рішення.

Викладені обставини свідчать про те, що оскаржена ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 196, 370, 372 КПК України, що свідчить про допущення районним судом неповноти судового розгляду.

Зазначена неповнота судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 409, ст. 410 КПК України, є підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу, якою в даному випадку має бути вирішено клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи по суті клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 03.01.2013 року заочно повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в особливо великих розмірах, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

ОСОБА_8 15.06.2018 року заочно повідомлено про зміну раніше повідомленої 03.01.2013 року підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 06.08.2010 року приблизно о 19:50 год., знаходячись у приміщенні магазину «Лабанк», розташованому у будинку АДРЕСА_2 , маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та з корисливих мотивів, таємно, з проникненням у підвальне приміщення магазину, викрав з сейфу належні фізичній особі підприємцю ОСОБА_11 ювелірні вироби, спакувавши їх у сумку сіро-синього кольору, з місця скоєння злочину зник і у подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в особливо великому розмірі на загальну суму 2 776 764, 20 грн.

У зв`язку з викладеним, на думку апеляційного суду, є обґрунтованою підозра в частині скоєння ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в особливо великих розмірах.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами, зокрема:

- протоколом від 07.08.2010 року огляду місця події, а саме: приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.25-33);

- протоколом від 10.08.2010 року допиту потерпілої - директора магазину «Лабанк» ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_8 працював магазині «Лабанк» продавцем та надавав лише консультаційні послуги, реалізацією товару займалась адміністрація магазину; 06.08.2010 ОСОБА_8 від іншого продавця - ОСОБА_12 , отримав ключи від вхідної двері магазину та сейфу для того, щоб зняти ювелірні вироби з вітрин та покласти їх у сейф. У подальшому ОСОБА_11 дізналась, що він таємно їх викрав та з місця вчинення кримінального правопорушення втік (а.с.34-37);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.08.2010 року, згідно якого вона пояснила, що 06.08.2010 року наприкінці робочого дня ОСОБА_8 мав переносити ювелірні вироби з вітрин у сейф, та вона залишила ОСОБА_8 ключ від вхідної двері магазину для того, щоб він вранці передав його іншому продавцю ОСОБА_13 . Однак, вранці 07.08.2010 працівники магазину встановили відсутність більшості ювелірних виробів (а.с.38-40).

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України є обґрунтованою.

Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що досудовим слідством не було призначено експертизу для встановлення розміру завданих збитків, оскільки досудове розслідування триває та на даний час слідчим призначено таку експертизу. Розмір збитків встановлено на підставі акту інвентаризації, який складено співробітниками магазину «Лабанк», встановлений зазначеним актом розмір збитків (2 776 764, 20 грн.) значно перевищує визначений ч.5 ст.185 КК України розмір (260 700,00 грн.), а тому колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування кваліфікуюча ознака ч.5 ст.185 КК України (особливо великий розмір завданої матеріальної шкоди) є обґрунтованою.

Апеляційний суд вважає, що прокурор під час апеляційного розгляду довів, що на даному етапі досудового розслідування існують ризики передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваного, йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він неодружений, офіційно не працевлаштований, не має утриманців, не має місця реєстрації на території України, а тому може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 після вчинення злочину уникав кримінального переслідування, та не сприяв розслідуванню злочину, оскільки на наступний день після скоєння інкримінованого йому злочину виїхав за межи України на територію Турецької Республіки де перебував до моменту затримання, до нього 18.11.2016 року був заочно застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи щодо перебування у ОСОБА_8 на утриманні мати-інваліда та неповнолітніх дітей не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Також суд вважає, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілу, які на теперішній час допитані на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені під час апеляційного розгляду.

При цьому обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу, перешкоджання кримінальному провадженню, а також дані про особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором було доведено те, що обрання підозрюваного ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам.

Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Визначаючи розмір застави апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суддя враховує дані, щодо поведінки підозрюваного під час та після вчинення інкримінованого злочину, обставини кримінального правопорушення, в результаті якого завдано майнову шкоду, розмір якої на час вчинення злочину становив 2 776 764, 20 грн. та не є остаточним, а тому обґрунтовано вважає, що застава в межах, передбачених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. А тому, враховуючи положення абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, вважає за необхідне визначити ОСОБА_8 розмір застави в розмірі 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 689 400 грн. та співмірний розміру завданих збитків.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), апеляційний суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_8 відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

З огляду на вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого необхідно задовольнити частково, застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 309, 370, 404, 405, 407, 409,410, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.5 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000076, внесеному до ЄРДР 19.12.2012 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, в Одеському слідчому ізоляторі УДДВП в Одеській області строком до "01" листопада 2019 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1400 розмірів мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 2 689 400(два мільйони шістсот вісімдесят дев`ять тисяч чотириста) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (Код ; Рахунок отримувача: UA5026001; МФО 820172; Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030200; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від "09" жовтня 2019 року; Заставна сума за ОСОБА_8 ; Судді ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ).

Підозрюваний звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з під варти прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого з встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3