Номер провадження: 11-кп/813/1775/19
Номер справи місцевого суду: 523/8574/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0005460 від 06.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду під час судового розгляду кримінального провадження задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 15.12.2019 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого малолітню дитину 2013 року народження, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з вищою освітою, непрацевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-

обвинувачених у кримінальному провадженні №0005460 від 06.12.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України. Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а обвинувачені та їх захисники заперечували проти продовження тримання під вартою та просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2019 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строком до 15.12.2019 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд послався на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, те, що остання перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також те, що обвинувачена зникла з місця події, намагалася приховати сліди скоєного кримінального правопорушення та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому продовжують існувати ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченої на стадії судового розгляду кримінального провадження, яке на теперішній час не завершене.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на відсутність обґрунтованого обвинувачення скоєння ОСОБА_8 інкримінованого їй злочину, а також ризиків, на які послався районний суд в оскаржуваній ухвалі. Крім того, захисник вказує на те, що протягом п`яти місяців перебування обвинувального акту на розгляді районного суду, не було проведено жодного судового засідання по суті пред`явленого обвинувачення, чим порушуються принципи законності та забезпечення права на свободу та особисту недоторканість щодо ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачуються в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, тобто особливо тяжкому злочині, а саме у вбивстві, тобто протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої.

Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою районний суд зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризику переховуватися від суду виправдовує продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, оскільки існує необхідність продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченої від суду, а тому суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

При розгляді доводів апеляційної скарги захисника щодо відсутності обґрунтованого обвинувачення вчинення ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, у тому числі обґрунтованості обвинувачення у даному кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, на які послався районний суд в оскаржуваній ухвалі, то вони не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 зникла з місця події та намагалася приховати сліди скоєного кримінального правопорушення, що виправдовує ризик можливих спроб обвинуваченої ухилитись від суду. Доводи захисника про відсутність інших зазначених районним судом ризиків є непереконливими, оскільки судових розгляд справи в районному суді не завершений, а тому можливий вплив обвинуваченої на потерпілих та свідків виключити неможливо.
Доводи захисника щодо невчасного вручення стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до журналу судового засідання та звукозапису фіксації судового процесу в районному суді, сторона захисту не заявляла про таке порушення в суді першої інстанції, отже не надавала цій обставині особливого значення, а також не просила суд оголосити перерву в судовому засіданні для реалізації свого права на ознайомлення з таким клопотанням, на що мала право у відповідності до кримінального процесуального закону та положень Конвенції. Крім того, апеляційний суд зазначає, що невчасне вручення стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою не є тією безумовною підставою для скасування ухвали районного суду та відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Доводи захисника про перебування даного кримінального провадження в провадженні районного суду біля п`яти місяців є безпідставними, оскільки підготовче судове засідання було проведено районним судом 04.09.2019 року, а судовий розгляд призначений на 16.10.2019 року, під час якого було вирішено питання про обсяг та порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні та продовжено застосування запобіжного заходу обвинуваченим.

Разом з тим, з урахуванням зазначених доводів сторони захисту, а також зважаючи довготривале перебування обвинувачених під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснень захисника та прокурора, свідчить про те, що суд не в повній мірі дотримується положень ч.4 ст.28 КПК України щодо розумності строків розгляду справи, оскільки продовживши строк тримання під вартою, наступне судове засідання в даній справі було призначено судом майже через два місяці, що не може вважатися в повній мірі обґрунтованим.

Апеляційний суд, незважаючи на загально відомий факт завантаженості районного суду, вважає невиправдане перенесення розгляду справи стосовно осіб які утримуються під вартою досить тривалий час, не в повній мірі відповідає вимогам ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, та вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання розумного строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2019 року, якою обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в кримінальному провадженні №0005460 від 06.12.2018 року залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність вжиття заходів щодо дотримання вимог ст.28, ч.1 ст.318 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4