ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, засудженого: 20.03.2017 Сумський районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
відмовлено у задоволенні подання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.
Ухвалюючи рішення суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.
Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.
Як вбачається зі змісту ухвали,судове рішення в повній мірі відповідає вище зазначеним вимогам закону.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Сумського районного суду Сумської області від 27.03.2017 за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
25.10.2018 року самостійно звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від призначеного судом покарання.
З 19.06.2017 ОСОБА_7 утримується в місцях ув`язнення. За час перебування ДУ «Сумський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, за допущені порушення режиму утримання притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання продуктів бродіння. Стягнення погашені в установленому законом порядку. Заохочень не мав.
Даних про те, що ОСОБА_7 долучався до праці у матеріалах особової справи відсутні.
Ця обставина, разом з іншими даними щодо поведінки засудженого, вказує на те, що він не став на шлях виправлення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильні висновки про те, що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а відтак - ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення.
Під час апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування оскарженого судового рішення.
З урахуванням вище наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишти без задоволення, а ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2018 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_4