Номер провадження: 11-сс/813/1325/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 року,-

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001519 від 09.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КК України та накладено арешт на автомобіль марки «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучений 08.07.2019 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною користування та розпорядження тимчасово вилученим майном.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08.07.2019 року, до ЧЧ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, надійшло повідомлення оператора спеціалізованої лінії «102», про те, що 08.07.2019 року приблизно о 15:24 год., з автомобіля марки «Газель» державний номерний знак НОМЕР_1 , що розташований біля буд. 77-а по проспекту Небесної Сотні (Маршала Жукова), в м. Одесі, здійснюється підкуп виборців, шляхом надання безкоштовних продуктів харчувань По приїзду слідчо-оперативної групи в ході огляду місця події в парадній №1 будинку АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено 10 пакетів з продуктами харчування.
В ході оперативно-розшукових заходів з метою встановлення автомобіля марки «Газель» н/з НОМЕР_1 між квартальному проїзді біля будинку №79 по проспекту Небесної Сотні, під час руху було виявлено автомобіль марки «Газ» р/н НОМЕР_1 , білого кольору, вантажного типу, який в подальшому був зупинений. Вказаним автомобілем керував громадянин України на ім`я ОСОБА_5 . Зважаючи на виниклі обставини виникла необхідність в проведенні огляду місця події, а саме автомобіля марки «Газель» н/з НОМЕР_1 , що знаходився між квартальному проїзді біля будинку №79 по проспекту Небесної Сотні.
08.06.2019 року, під час огляду кузову вказаного транспортного засобу, було виявлено та вилучено 115 пакетів з продуктами харчування, аналогічного типу та змісту, що були вилучені за адресою проспект Небесної Сотні 77-а, в м. Одесі, також 3 пакунки по 1000 штук листівок в кожному із пакунків, з відображеною інформацією на них у вигляді пояснювального тексту « ОСОБА_8 », щодо обрання в народні депутати Верховної Ради України, округ №133 в м. Одесі, три пакунки листівок у вигляді календарів з інформацією на них у вигляді пояснювального тексту « ОСОБА_8 », щодо обрання в народні депутати Верховної Ради України, округ №133 в м. Одесі. Під час огляду салону автомобіля марки «Газель» н/з НОМЕР_1 , було виявлено та вилучено п`ять пакунків листівок у вигляді календарів з інформацією на них у вигляді пояснювального тексту « ОСОБА_8 », щодо обрання в народні депутати Верховної Ради України, округ №133 в м. Одесі та п`ять пакунків листівок з відображеною інформацією на них у вигляді пояснювального тексту « ОСОБА_8 », щодо обрання в народні депутати Верховної Ради України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі слів водія автомобіль ГАЗ, стало відомо що вказані продукти харчування придбав для власного споживання, а з якої причини перебували листівки агітаційного характеру в кузові керуємого ним автомобіля, пояснити не може.
Також під час зупинки вказаного транспортного засобу в його салоні перебувала особа жіночої статі ОСОБА_9 , яка пояснила що перебувала в салоні вказаного автомобіля випадково, а саме вказаний водій її підвозив до найближчого парадного входу, будинку АДРЕСА_3 , та 79-А проспекту Небесної сотні, для того щоб вона нібито розклеїла листівки агітаційного характеру за вищевказаного кандидата, котрі вона отримала в передвиборчому штабі кандидата в народні депутати Верховної Ради України ОСОБА_10 , розташованого за адресою АДРЕСА_4 . Але вказані листівки при ОСОБА_9 , виявлено не було.
Також в салоні вказаного автомобілі на момент зупинки перебували двоє осіб чоловічої статті, а саме ОСОБА_11 , який пояснив що перебував в салоні вказаного автомобіля, за проханням водія ОСОБА_5 , з приводу допомоги фізичному плані, щодо погрузки та розгрузки продуктів харчування, які перебували в кузові автомобіля. Друга особа: ОСОБА_12 , пояснив що перебував в салоні вказаного автомобіля, за проханням водія ОСОБА_5 , з приводу допомоги фізичному плані, щодо погрузки та розгрузки продуктів харчування, що перебували в кузові автомобіля
Пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_11 , під час огляду місця події добровільно видав мобільний телефон марки «мейзу» імеі НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 з сім картою оператора Водафон НОМЕР_4 .
Також під час огляду місця події пасажир автомобіля ОСОБА_9 , добровільно видала мобільний телефон марки «Самсунг дуос» в корпусі білого кольору імеі: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 з сім картою «Лайфселл НОМЕР_7 », дві заяви на ім`я ОСОБА_13 , про надання матеріальної допомоги; аркуш паперу з анкетними даними осіб; та список переліку мешканців будинку, АДРЕСА_1 .
Крім того під час огляду місця події за адресою: вул. Небесної Сотні в м. Одесі вилучено автомобіль ГАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 який згідно отриманої інформаційної довідки бази транспортних засобів МВС України автомобіль, ГАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_14 .
Слідчий суддя, посилаючись на зміст клопотання слідчого, зазначив, що вилучений автомобіль є предметом кримінального правопорушення, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого та скасувати арешт. Мотивуючи звернення до апеляційного суду зі скаргою, апелянт зазначає, що клопотання слідчого в районному суді було розглянуто за його відсутності та без його повідомлення про такий розгляд. Про існування оскаржуваного рішення апелянт дізнався лише 30.07.2019 року та невідкладно подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що слідчим суддею не було надано належної оцінки доводам слідчого та прокурора щодо об`єктивної необхідності накладення арешту, оскільки є очевидними обставини, що майно, яке було вилучено не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а йому у даному кримінальному провадженні про підозру повідомлено не було.

У відповідності до положень ч.4 ст.405, ч.4 ст.107 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності сторін провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлись належним чином. При цьому прокурором подано заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, в якій прокурор також зазначив, що не заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , оскільки кримінальне провадження №0001519 від 09.07.2019 року постановою слідчого від 27.07.2019 року закрито.
Апеляційний розгляд також проведено за відсутності апелянта ОСОБА_5 , оскільки останній звернувшись з апеляційною скаргою не повідомив про засоби зв`язку, а апеляційний суд з огляду на стислі строки розгляду таких справ, був позбавлений можливості викликати апелянта у іншій спосіб, у зв`язку з чим суд оцінює таку поведінку апелянта, як небажання останнього особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначене в оскаржуваній ухвалі майно, належить ОСОБА_5 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_5 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується строку звернення ОСОБА_5 з апеляційною скаргою, судом встановлене таке.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника майна, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику ОСОБА_5 або його представника. Копія оскаржуваної ухвали ОСОБА_5 судом не надсилалася. За твердженням апелянта про існування оскаржуваного рішення ОСОБА_5 дізнався 30.07.2019 року та ним у того ж дня подана апеляційна скарга. За таких підстав, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження ОСОБА_5 пропущений не був, а тому поновлення не потребує.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, та прийшов до помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Ініціювання слідчим та прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання, як слідчого у клопотанні, так і слідчого судді в оскаржуваній ухвалі, на те, що є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль є речовим доказом, оскільки зберіг на собі сліди злочину, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не відповідають вимогам закону.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0001519 від 09.07.2019 року, долучених до клопотання слідчого, вказане кримінальне провадження зареєстроване за ч.1 ст.160 КК України, за фактом підкупу виборців.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження не містять даних, що ОСОБА_5 або будь-якій іншій особі повідомлено про підозру в даному кримінальному провадженні, або є в даному кримінальному провадженні особою, яка за законом несе цивільну відповідальність. До клопотання слідчого не долучено документів, які свідчать про існування цивільного позову пред`явленого будь-ким до ОСОБА_5 . Посилання в клопотанні на те, що вилучений автомобіль зберіг на собі сліди злочину є безпідставними, оскільки до клопотання не долучено жодного доказу, який би свідчив про такий факт.

Більш того, клопотання та матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання, не містять будь-яких доказів, які б вказували на те, що вилучений під час огляду автомобіль має відношення до предмету доказування в даному кримінальному провадженні, зокрема стосується обставин підкупу виборців та відповідають критеріям визначеним у ст.ст. 98, 168, 170 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належного ОСОБА_5 майна, обмежувальних заходів.

За таких обставин ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є необґрунтованою, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно могло мати місце лише в тому випадку, коли б воно відповідало вимогам ч. 2 ст. 167 КПК України.

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскаржуваної ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, вирішуючи питання щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно, апеляційний суд також враховує той факт, що постановою слідчого Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 27.07.2019 року кримінальне провадження №0001519 від 09.07.2019 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КК України, про що повідомив апеляційному суду прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_15 , надіславши на адресу копію відповідної постанови.
З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та скасування накладеного арешту.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001519 від 09.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КК України про арешт автомобіля марки «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилученого 08.07.2019 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною користування та розпорядження тимчасово вилученим майном скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001519 від 09.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КК України про арешт автомобіля марки «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , вилученого 08.07.2019 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4