Справа № 742/4156/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/307/19
Категорія - ст. 186 ч. 2 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001761 від 22.10.2018 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2019 року, по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Проскурні, Жлобінського району, Гомельської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_9

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 22 жовтня 2018 року, зарахувавши йому таке в час відбування покарання.

На підставі ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_7 з моменту його затримання та перебування під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі, з 22 жовтня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу ухвалено залишити попередній - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 3146 грн. 00 коп. на користь держави процесуальних витрат.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 21 жовтня 2018 року близько 16 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись відсутністю власника, таємно, повторно проник до квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_10 , звідки викрав належне їй майно, а саме: мобільний телефон марки Pristigio wize ОК3 PSP3468 DUO чорного кольору, вартістю 1200 грн., паспорт на ім`я ОСОБА_10 , Smart TV, приставку марки android модель МХ-4 (MXQ) чорного кольору, вартістю 749 грн. 67 коп., хрестик з жовтого металу вагою 2 г, вартістю 2260 грн. 14 коп., хрестик з жовтого металу вагою 2,5 г, вартістю 2825 грн. 18 коп., МР3 плеєр, марки TRANSCEND T-SONIC 330 8 GB чорного кольору, вартістю 1242 грн. 88 коп. Після чого намагаючись зникнути з місця вчинення злочину біля під`їзду вказаного будинку був помічений власницею квартири ОСОБА_10 , яка впізнавши свої речі почала їх відбирати, в свою чергу ОСОБА_7 , почав тікати залишивши при собі паспорт на ім`я ОСОБА_10 , та мобільний телефон марки Pristigio wize ОК3 PSP3468 DUO чорного кольору, якими розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій збитки на загальну суму 8277 грн. 87 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даними щодо особи обвинуваченого в наслідок м`якості та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, його особу, який страждає на наркоманію, посередньо характеризується за місцем мешкання, його поведінку, вчинив новий злочин через півроку після звільнення з місць позбавлення волі.

У запереченнях, обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу, просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, захисника, який підтримав позицію свого підзахисного, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та його позицію до вчиненого, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, згідно медичних даних на обліку у лікаря-психіатра не знаходиться страждає вживанням наркотиків хворіє на тяжкі захворювання, туберкульоз легень, СНІД, не працює, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивуваши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання. Застосування ст. 69 КК України можливе в тому разі, коли для цього є як умови, так і підстави.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК України, або до іншого, більш м`якого виду основного покарання, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Разом з тим, рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.2 ст.186 КК України, суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про необхідність й достатність призначення саме цього покарання для його виправлення та попередження обвинуваченим нових злочинів.

Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що відносяться до категорії тяжких, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак жодних позитивних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти корисливі злочини через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі, наявні у справі пом`якшуючі покарання обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Так, в сукупності з іншими обставинами, відсутні умови і підстави для застосування положень статті 69 КК України.

При призначенні покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, посередню характеристику за місцем проживання, стан його здоров`я, сімейний стан, відсутність обставини, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду у частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2019 року, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним і призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 місяців.

В решті зазначений вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії вироку суду.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4