Справа № 467/1166/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника державної установи

«Арбузинська виправна колонія № 83» ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка, у дистанційному режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та Державною установою «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України, клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» про переведення до приміщення камерного типу засудженого ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Начальник ДУ Арбузинска виправна колонія № 83 звернувся із вказаним поданням, в обгрунтування якого посилався на те, що засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання 18 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у той час як заохочень не мав.
21 вересня 2019 року о 09 год. 45 хв. під час прийому - здачі чергування в ДІЗО засуджений відмовився виконувати законні вимоги представників адміністрації установи, як то, виносити з камери спальні приладдя, про що було складено відповідний рапорт.
Тож, ураховуючи особистість ОСОБА_5 , характер допущеного ним порушення, його відношення до вчиненого та неодноразові порушення вимог режиму відбування покарання, суб`єкт звернення порушив перед судом питання про застосування відносно засудженого дисциплінарного стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на три місяці.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні представник установи виконання покарань підтримав унесене подання і просив його задовольнити з підстав, що викладені у зверненні.
Засуджений ОСОБА_5 факт, про який йдеться у поданні, щодо допущеного ним порушення режиму відбування покарання, не заперечував.
Підтвердив, що дійсно відбував дисциплінарне стягнення в ДІЗО, однак, спальні речі виносити відмовився, оскільки був хворий, однак, до лікаря не звертався.
Просив відмовити у задоволенні подання, оскільки не бажає перебувати в ПКТ.
Прокурор вважав наявними підстави для застосування відносно засудженого такого типу стягнення, у зв`язку із чим просив подання задовольнити.

Мотиви суду і положення закону, якими він керувався у ракурсі установлених фактичних обставин із даного питання

Суд, у свою чергу, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи та обґрунтованість внесеного на його розгляд клопотання, вивчивши додані до нього докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням пояснень засудженого, який в судовому засіданні свою провину у вчиненні порушення не визнав, виходив із такого.

Відповідно до п.13-2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Вказане питання й порушене перед судом суб`єктом звернення, який вважав наявними підстави для застосування такого роду дисциплінарного стягнення до засудженого.
Тож, суд зважав на таке.
Зокрема, за змістом абз. першого частини третьої статті 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
Порядок же і умови виконання та відбування кримінальних покарань , у тому числі й у виді позбавлення волі на певний строк врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства
юстиціїУкраїни 28 серпня 2018 року № 2823/5 (далі ПВР УВП).
Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.
Так, за нормою п.3 Розділу ІІ ПВР УВП засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами, а також виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
Та дослідивши матеріали справи і заслухавши учасників провадження суд достовірно установив, що 21 вересня 2019 року засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи дисциплінарне стягнення у виді тримання в ДІЗО (камера № 6) відмовився виконувати законні вимоги представників адміністрації установи, як то, винести з камери постільну білизну.
Таких висновків суд дійшов шляхом дослідження доказів, у їх сукупності, зокрема, із рапортів, що надані суду, від 21 вересня 2019 року, пояснень самого засудженого, наданих ним в судовому засіданні і які, у свою чергу, кореспондуються з іншими матеріалами справи, у тому числі й відеозаписом, оглянутим судом.
Так, із переглянутого судом відеозапису допущеного порушення, чітко вбачається відмова засудженого винести постільну білизну на вимогу персоналу установи.
Та й сам засуджений не заперечував цього факту.
Перевіряючи законність вимоги персоналу установи, суд ураховував норму абз. другого пункту 6 Розділу ХХІ ПВР УВП у ДІЗО, карцері або ПКТ (ОК) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільним речами. Постільні речі видаються тільки на час сну, верхній одяг - на час виходу з приміщення.
Тож, ураховуючи час доби, коли засуджений відмовився видавати постільні речі, який, зокрема, підтверджується даними відеозапису, відповідна вимога персоналу установи відповідала положенням абз. другого пункту 6 Розділу ХХІ ПВР УВП, а, відтак, була законною.
За таких обставин, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, не виконав законну вимогу представників адміністрації установи виконання покарання, що не відповідає п.3 Розділу ІІ ПВР УВП.
Вирішуючи питання про застосування такого виду стягнення, про який йдеться у поданні, суд виходив зі такого.
Дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою ( ч.1 ст. 131 -1 КВК України), а персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення ( ч.2 ст. 131 -1 КВК України).
Та у цій ситуації, суд установив наявність усіх ознак, які свідчать про учинення ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, як то, він протиправно, тобто, всупереч нормі п.3 Розділу ІІ ПВР УВП, не виконав законну вимогу персоналу колонії, діючи умисно, позаяк, відбуває покарання з грудня 2014 року і знає про порядок і умови його відбування.
Водночас, обставин, які виключають дисциплінарну відповідальність, передбачених ст. 131 -2 КВК України, суд не установив.
Доводи засудженого про те, що він не хотів здавати постільну білизну через хворобу, суд розцінює як обраний ним спосіб захисту і намагання уникнути застосування дисциплінарного стягнення, позаяк, представником установи вказано на те, що засуджений не звертався до медичної частини колонії.
При цьому, ОСОБА_5 21 вересня 2019 року дійсно відбував стягнення у виді поміщення до ДІЗО, застосоване до нього 13 вересня 2019 року строком на 14 діб.
При цьому, суд установив дотримання процедури дисциплінарного провадження відносно засудженого, яка регламентована ст. 135 КВК України, що підтверджується витягом з протоколу № 146 засідання дисциплінарної комісії установи від 01 жовтня 2019 року, заявою засудженого про його ознайомлення із змістом подання, а також його розписками, відповідно до яких він повідомлений про розгляд комісією питання щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення за рапортом від 21 вересня 2019 року, а також отримав копію рішення комісії від 01 жовтня 2019 року.
Тож, суд, урахувавши відсутність поважних причин невиконання законних вимог персоналу установи, обставини і мотиви учинення ОСОБА_5 порушення, його поведінку до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень (18 за період з 04.03.2016 року по 27.09.2019 року), а також його пояснення щодо суті проступку, вважає, що до нього належить застосувати стягнення у виді поміщення до приміщення камерного типу ( ч.1 ст. 132 КВК України).
Однак, з огляду на характер і тяжкість проступку, суд вважає застосувати таке стягнення строком на 25 днів.
Як наслідок, обставини, на які посилався суб`єкт звернення доведені ним поза розумним сумнівом, однак, подання підлягає частковому задоволенню з огляду на викладене судом вище.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 1- 27, 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» про переведення до приміщення камерного типу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевести до приміщення камерного типу (одиночної камери) строком на 25 (двадцять п`ять) днів.
На підставі ч. 4 ст. 134 КВК України допустити негайне виконання ухвали в частині накладеного стягнення після набрання ухвалою законної сили.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1