Справа № 739/536/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/559/19
Категорія - приведення вироку у відповідність Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку Апеляційного суду Донецької області від 22.04.2002 року у відповідність до міжнародних норм та вимог шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на відповідний термін.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, місцевий суд вказав, що засуджений ОСОБА_8 ставить питання про перегляд судового рішення в частині призначеного йому покарання, а саме приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог, а це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Крім того, в порядку виконання судових рішень предметом судового розгляду є вирішення лише тих питань, які прямо передбачені законом, зокрема ст. 537 КПК України, а не вирішення кримінального провадження чи кримінальної справи по суті, у тому числі в частині вирішення питання про відповідність чи невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого просить поновити строк на оскарження вказаної ухвали суду, скасувати її в повному обсязі та ухвалити нову, в якій вирішити питання заміни покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Вважає вказану ухвалу суду необґрунтованою. Вказує, що суд не вправі посилатися на відсутність в Кримінальному кодексі відповідних положень, оскільки в разі до порушення прав людини з метою поновлення її прав можуть бути застосовані безпосередньо конституційні норми. Зауважує, що повний текст ухвали в його присутності не проголошувався, а проголошення здійснювалося без його виклику, і копію ухвали безпосередньо отримав в суді лише 13 травня 2019 року, а тому вважає, що строк на оскарження ухвали суду має бути поновлений в межах 7 денного строку з дня, коли він отримав ухвалу суду.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, засудженого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання. У переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Із змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Крім того, відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо-тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.

Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

З вироку Апеляційного суду Донецької області від 22 квітня 2002 року вбачається, що злочин, за який було призначено довічне позбавлення волі ОСОБА_8 відповідно до Кримінального кодексу України від 05.04.2001 року, яким за п.п. 4,9,12,13 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п. 6 частини другої цієї статті.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється виключно лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.

Застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 року в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.

Разом з цим, за наведеною нормою правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Отже, ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, а тому посилання захисника на недотримання судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є необґрунтованими. Практика ЄСПЛ, на яку посилається автор апеляційної скарги, стосується інших обставин.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407-418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк захиснику ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на оскарження ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року відносно ОСОБА_8 про відмову в його клопотанні про приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4