УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0000031 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
07.02.2019 року із Володимир-Волинської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадження № 0000031 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Під час судового розгляду надано угоду про примирення.
Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

За умовами угоди про примирення обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Представник потерпілої особи констатує, що під час досудового розслідування були повністю відшкодовані збитки, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Обвинувачений приносить потерпілій стороні щирі вибачення за спричинену шкоду.
У п. 3.3. угоди сторони погодили покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, на думку суду, призначення узгодженого сторонами угоди покарання із звільненням обвинуваченого відбування покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, меті покарання та вимогам ст. 75 КК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправленя особи та попередження вчинення нових злочинів.
Санкція ч.2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді арешту, обмеження волі та позбавлення волі.
Призначення покарання у виді 1 року обмеження волі відповідає вимогам ч.2 ст. 185 КК України.
Згідно з ч. 2 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи (ч.1 ст. 75 КК України).
Проте, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких, корисливих злочинів, судимість за які не погашена, після відбуття покарання, знову обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого злочину середньої тяжкості, що свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого, свідоме небажання стати на шлях виправлення, стійкість на вчинення умисних злочинів, а тому звільнення його від відбування покарання з випробуванням суперечить загальним засадам призначення покарання.
Суд приходить до висновку, що за своїм змістом вищевказана угода спрямована винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого щодо звільнення його від відбування покарання, без урахування інтересів держави (суспільства).
Аналізуючи зміст угоди про примирення, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та беручи до уваги, що укладення угоди спрямовано лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення покарання, зі звільненням від його відбування з випробуванням, а тому суд прийшов до висновку, що умови угоди суперечать загальним засадам призначення покарання, меті покарання та не відповідають суспільним інтересам, що позбавляє суд ухвалити законний та обґрунтований вирок за наслідками угоди і є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Керуючись ч.7 ст. 474 КПК України суд,
постановив:
Відмовити у затвердженні угоди про примирення, укладену 14.06.2019 р. між представником ТзОВ «РУШ» ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000031 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:/підпис/
Згідно зоригіналом.
Суддя ОСОБА_1