Справа № 333/6975/18
Провадження № 1-кп/333/265/19
УХВАЛА
15 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою на 2 місяці. При цьому, пояснив, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу до останнього, не зникли. На цей час, на думку прокурора, існують ризики: переховування від суду, можливість незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження.
Прокурор просив суд врахувати, що обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду намагався вплинути на потерпілу ОСОБА_4 , яка навіть 18.08.2019 року звернулася до Комунарського відділення поліції з відповідною заявою на дії ОСОБА_7 щодо погроз на її адресу з боку останнього, у т.ч. під час судового засідання 05.08.2019 року. Крім того, Запорізький апеляційний суд у вересні 2019 року своїм рішенням також підтвердив наявність вказаних ризиків.
Також, обвинувачений скоїв тяжкий злочин, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки (неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей).
Враховуючи характер вчиненого злочину, конфлікти, що виникали до події злочину між обвинуваченим та свідками у кримінальному провадженні, які мешкають у будинку АДРЕСА_1 , прокурор вважає, що у разі застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, останній зможе впливати на свідків або вчинить аналогічний злочин відносно вказаних осіб.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора, зазначивши, що усі факти, зазначені нею раніше у судових засіданнях, підтверджує. 21.08.2019 року суду остання пояснила, що нею дійсно було подано заяву до поліції з приводу погроз з боку ОСОБА_7 . Це не помста, а вона його дійсно боїться, так як впродовж п`яти років, які вони зустрічаються, обвинувачений неодноразово до неї та до її родичів застосовував насильницькі дії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Хоча ОСОБА_7 і вибачився перед нею, але вважає, що у останнього відсутнє щире каяття, про що свідчить агресивна поведінку обвинуваченого після закінчення одного з судових засідань, а також на судовому засіданні, яке відбулося 05.08.2019 року.

Представник потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 також просив суд продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, погоджуючись на обґрунтування прокурора з цього приводу.

ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою.
Обвинувачений зазначив, що на його утриманні знаходиться матір інвалід 2-ої групи, у неї тяжка хвороба, у зв`язку з чим матір на цей час постійно потребує сторонньої допомоги. Просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід з метою продовжити працювати та відшкодувати завдану шкоду.
Захисник ОСОБА_8 заявила, що усі ризики, які, можливо й існували, на час застосування та продовження запобіжного заходу тримання під варто, вже зникли. Сторона обвинувачення не має доказів того, що обвинувачений будь-яким чином намагався чи у подальшому буде впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, або ОСОБА_7 має намір ухилитися від суду та вчинити новий злочин.
На її думку, вивчені у судовому засіданні матеріали кримінального провадження не підтверджують, що у діях ОСОБА_7 є склад злочину, передбачений ч.1 ст.121 КК України, тобто на цей час вина ОСОБА_7 не доведена. Крім того, тяжкість покарання, на яке посилається прокурор, не може бути єдиною підставою для утримання особи під вартою.
У обвинуваченого є постійне місце проживання і реєстрації, ОСОБА_7 до його затримання офіційно працював, має на утриманні тяжко хвору матір, тому вважає, що існують усі підстави вважати, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки.
ОСОБА_7 не є загрозою для потерпілих, свідків та для суспільства у цілому. Зміна запобіжного заходу на більш м`який, може це довести, тому просить суд відмовити у задоволені клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 домашній арешт.

Розглянувши клопотання прокурора та захисника, заслухавши думки прокурора, потерпілої, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Судом встановлено, що 22.10.2018 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід тримання під вартою. Ухвалами суду від 17.12.2018 року, 06.02.2019 року, 02.04.2019 року, 28.05.2019 року, 25.07.2019 року та 21.08.2019 року строк запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 26.02.2019 року, 06.04.2019 року, 01.06.2019 року, 27.07.2019 року, 25.08.2019 року та 20.10.2019 року, відповідно.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_7 міг вчинити злочини, зазначені в обвинувальному акті.

ОСОБА_7 раніше не судимий; позитивно характеризується за місцем проживання; обвинувачується у скоєнні двох насильницьких злочинах, одне з яких є тяжким; має постійне місця мешкання і реєстрації; не одружений; офіційно працевлаштований; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутні на утриманні неповнолітні діти, але проживає з матір`ю, яка має тяжке захворювання.
Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості (рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, п. 30).
Водночас, у цьому випадку, вирішуючи питання про запобіжний захід обвинуваченому, суд розглянув факти, які свідчать про наявність суспільного інтересу. Так, під час судового розгляду були допитані свідками сусіди по під`їзду потерпілої ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), які зазначили, що ОСОБА_7 часто з`являється у їх будинку у стані алкогольного сп`яніння. В такому стані обвинувачений є агресивним та останній є ініціатором конфліктів, які інколи закінчуються насильницькими діями з боку ОСОБА_7 . Вказані дані підтверджуються відомостями, наданими з Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо викликів працівників поліції на конфлікти за участю обвинуваченого.

Крім того, суд не може не врахувати і позицію Європейського суду у справі «Боротюк проти України» (рішення від 16 грудня 2010 року, п.63), в якому вказано, що національні суди продовжували строк тримання заявника під вартою і відмовляли в задоволенні його клопотань про звільнення, посилаючись, головним чином, на тяжкість пред`явленого йому обвинувачення, використовуючи при цьому шаблонні формулювання та не посилаючись на конкретні фактичні обставини справи. Це обґрунтування не змінювалося з плином часу і не враховувало змін, які відбувалися під час розслідування.
Враховуючи, що відбулися певні зміни під час судового розгляду (були допитані усі свідки та потерпілі, досліджені усі матеріали кримінального провадження), суд ухвалою від 25.07.2019 року продовжив, на відміну від інших аналогічних розглядів, строк тримання під вартою ОСОБА_7 лише на 1 місяць, вважаючи, що є можливість закінчити розгляд кримінального провадження, але є і ризик впливу на свідків, яких сторона захисту клопотала допитати додатково. Зазначені свідки були допитані судом 05.08.2019 року.
Водночас, у вказаному судовому засіданні обвинувачений на адресу ОСОБА_4 висловився жестом, що стало підставою для оголошення головуючим у процесі ОСОБА_7 зауваження та подання відповідної заяви потерпілою до органу поліції. Свідком демонстрації зазначеного жесту став безпосередньо головуючий у справі, тому вважаю такі дії обвинуваченого як певну форму погроз на адресу потерпілої, і з цих підстав доводи ОСОБА_7 , що цей жест він адресував своїй матері, суд не приймає до уваги.
Отже, на думку суду, у судовому засіданні 05.08.2019 року відбулися певні зміни, які не прийняти до уваги під час вирішення питання про доцільність продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , неможливо.
Вважаю, що дії ОСОБА_7 , які виразилися у агресивній поведінці обвинуваченого відносно потерпілої під час судового розгляду, можуть свідчити про можливість останнього впливати на ОСОБА_4 та продовжити відносно останньої скоювати злочини.
У судовому засіданні було встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 помер. Водночас, суд враховує його показання, надані суду 21.08.2019 року, згідно яких тітка обвинуваченого, працюючи таксистом, слідкує за ним. Про це він дізнався від продавців, де зазвичай купляє продукти харчування. Йому повідомили, що якась жінка наполегливо цікавиться які продукти та алкогольні напої, і скільки разів, він купляє. У подальшому, він впізнав жінку, яку він неодноразово бачив поблизу своєї роботи і впізнав її як тітку ОСОБА_7 , так як останню бачив під час судових засідань.

Також, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі).
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Тому суд, погоджуючись з позицією сторони захисту, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою. Водночас вважаю, що таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, враховуючи, факти повідомлені потерпілою ОСОБА_4 щодо агресивної поведінки ОСОБА_7 , на думку суду, існують ризики, передбачені п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілу та вчинити інший злочин.

Під час розгляду питання про запобіжний захід ОСОБА_7 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашнього арешту.
Судом встановлено, що потерпіла та обвинувачений працюють на одному підприємстві АТ «Мотор Січ» та по декілька разів на день могли зустрічатися на роботі. У судовому засіданні сторона захисту зазначала, що у разі, якщо ОСОБА_7 змінять запобіжний захід, він буде працювати на іншому підприємстві, але відповідних доказів суду надано не було. На думку суду, факт перебування на одному підприємстві обвинуваченого та потерпілої під час судового розгляду не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , враховуючи виявлені ризики.
В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, ризики незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілу та можливість вчинити відносно неї новий злочин є настільки вагомим, що суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Враховуючи досліджені судом обставини, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити, а клопотання прокурора задовольнити та строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , продовжити на 2 місяці.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 180, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 14.12.2019 року (включно).
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 16.10.2019 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1