Справа № 461/7441/19
Провадження №1-кп/461/603/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2019 року м.Львів Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002942 від 07.07.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Вапнярка, Вінницької області, українця, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема востаннє вироком Галицького районного суду м.Львова від 03.07.2019 року за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

в с т а н о в и в:

07.07.2019 року, приблизно о 00 год. 40 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в парку «Високий Замок» по вул. Замковій у м.Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, підійшовши до ОСОБА_5 , наніс декілька ударів ногами в область тулуба, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я в момент заподіяння, відкрито викрав з правої кишені штанів потерпілого мобільний телефон марки «Iphone 4s», вартістю 3500,00 грн., з сім-карткою оператора «Водафон», вартістю 50,00 грн., з мобільним номером НОМЕР_1 та грошові кошти у розмірі 800,00 грн., після чого останній припинивши наносити удари із викраденим майном потерпілого, покинув місце події. Таким чином своїми діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 4350,00 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та пояснив, що 07.07.2019 року, приблизно о 00 год. 40 хв., перебуваючи в парку «Високий Замок» у м.Львові, підійшовши до ОСОБА_5 , наніс йому декілька ударів ногами в область тулуба. Після цього з правої кишені штанів потерпілого викрав мобільний телефон марки «Iphone 4s», в якому знаходилася сім-картка та грошові кошти у розмірі 800,00 грн. та покинув місце події. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України є правильною, оскільки останній вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, має неповну середню освіту, а тому суд дійшов висновку, що достатнім покаранням обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.
Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 03.07.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.
Відтак, при призначенні покарання суд враховує положення ч.1 ст.71 КК України, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 03.07.2019 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме: диск, на якому міститься відеозапис з оглядом місця події залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1