Справа № № 585/2040/18
Номер провадження 1-в/585/18/19
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
10 грудня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши подання державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_5 , про визначення частки майна ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Роменський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (надалі Роменський МРВДВС ГТУЮ у Сумській області) ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням і просить визначити частку майна ОСОБА_6 , яким вона володіє спільно з ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності. В обґрунтування подання вказано, що на примусовому виконанні Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області перебуває вказане виконавче провадження. За вироком суду має бути конфісковане все майно яке належить ОСОБА_6 . Такого майна, крім квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 не виявлено. Зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності крім неї ще одній особі. Оскільки частка майна не визначена, подальша реалізація майна, а відповідно і виконання рішення суду, без визначення частки майна є неможливим.

Державний виконавець ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та їх обґрунтування. Суду пояснила, що не можливо визначити яка частка квартири належить ОСОБА_6 , тому не можливо виконати вирок суду в частині конфіскації майна, так як не можливо визначити яке саме майно слід конфіскувати і передавати на реалізацію. Чому в поданні вона посилається на ЦПК України пояснити не може. Постанову про відкриття виконавчого провадження вони надсилали боржнику рекомендованим листом. Акт про відсутність майна складали у відсутності боржника. Співвласник розписався що не заперечує проти складання акту, дозволу на проникнення у житло у неї не було, але учасники не заперечували. Чому ОСОБА_6 не отримувала документів вона пояснити не може, їй відправляли всі потрібні документи. Документи відправляли на адресу за місцем проживання та в СІЗО. Вона не може визначити розмір частки, які слід визначити тому що в законі виконавець не наділений повноваженнями визначати частку, це прерогатива суду.

Прокурор підтримав подання і просив задоволити.

Співвласник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення подання. Суду пояснив що не згоден тому що арешт накладено на все майно, а це зачіпає його право на частку. Йому взагалі не зрозуміло, як може бути виділена частка, адже ні виконавча служба ні суд не є експертом, а відповідно не можуть вказати чи може бути виділена частка реально.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення подання державного виконавця, посилаючись на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2018р., і постанова від 08.11.2018р. про накладення арешту майна боржнику ОСОБА_6 не вручалась (не направлялась), право на їх оскарження не роз`яснювалось, до матеріалів подання не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що ці постанови ОСОБА_6 отримала та могла скористатися своїми правами на оскарження, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, заявлення клопотання. Згідно довідки начальника ІТТ № 5 ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 була затримана 12.11.2018 р. Згідно повідомлення виправної колонії, де вона відбуває покарання, ніяких документів щодо конфіскації майна ОСОБА_6 за вироком суду до установи не надходило. Крім того зазначав, що у ОСОБА_6 немає іншого житла, крім квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де вона планує проживати після звільнення з місць позбавлення волі , та враховуючи, що вона є особою пенсійного віку, і потребує відповідного соціального захисту, тому вважав, що це майно не може бути конфісковане як таке , що необхідне для боржника відповідно до Додатку до Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього виконавець звернувся в порядку цивільного судочинства, а питання підлягає розгляду в порядку розділу 8 КПК України, ст. 537, 539 КПК України. Також в поданні не вказано розмір частики, яку слід визначити, а суд не повинен сам визначати частку.

ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення подання, підтримала доводи захисника.

Вироком Роменського міськрайонного суду від 28 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України та призначено за ч. 2 ст. 307 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк два (2) роки один (1) місяць з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 309 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк два (2) роки. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк два (2) роки один (1) місяць з конфіскацією майна. Даний вирок учасники кримінального провадження, в тому числі ОСОБА_6 , не оскаржували і він набрав законної сили 30 жовтня 2018 року. На виконання вироку 30 жовтня 2018 року видано виконавчий лист про конфіскацію в дохід держави майна ОСОБА_8 , який цього ж числа спрямовано на виконання до Роменського МРВ ДВС.

Постановою Роменського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області від 7 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 57612978 за виконавчим листом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2018 за №585/2040/18 про конфіскацію в дохід держави майна ОСОБА_6 , що підтверджується копією виконавчого листа та постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2018 р. (а.с. 6, 7).

Постановою від 08.11.2018 р. державний виконавець наклав арешт на все майно (рухоме і нерухоме), що належить боржнику ОСОБА_6 (а.с. 8).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_6 , на все належне їй майно накладено арешт (а.с. 9-10).

Згідно дубліката свідоцтва про право власності від 17.09.1993, виданого органом приватизації 7 дистанції цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці та Витягу права власності на нерухоме майно № 16345650 від 19.10.2007 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та члену її сім`ї ОСОБА_7 належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 535 КПК України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Окрім цього ч. 2 ст. 48 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до вимог ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Як передбачено ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом…. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Частиною 2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За таких обставин, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали надані учасниками, суд приходить до переконання, що державним виконавцем надані належні, допустимі і достатні докази на підтвердження належності майна на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та іншому співвласнику, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Що стосується заперечення захисника про те, що у ОСОБА_6 немає іншого житла, крім квартири, яка необхідна їй для проживання, а відтак не може бути конфіскована, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами ( Додаток до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 ) нерухоме майно, зокрема квартира, не зазначено.

Крім цього, суд вважає необхідним відмітити ту обставину, що вироком Роменського міськрайонного суду від 12 березня 2013 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України і призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Проте конфіскація майна ОСОБА_6 , на виконання вироку, проведена не була, а відповідно дане майно мало бути конфісковане у ОСОБА_6 ще раніше.

Що стосується заперечень захисника про те, що ОСОБА_6 не отримувала постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту, суд вважає їх такими, що знаходяться поза межами предмету судового розгляду у даному провадженні, і ОСОБА_6 не позбавлена можливості оскаржувати дії державного виконавця в установленому законом порядку.

Не зважаючи на те, що виконавець у поданні не визначає конкретної частики у спільному майні, суд вважає, що в даному випадку частка у майні, яке є спільною сумісною власністю, становить частини всього майна, тобто частки кожного співвласника є рівними, як визначено законом.

Та обставина, що виконавець звернувся до суду з поданням в якому не посилається на норми КПК, не є перешкодою для його вирішення за правилами КПК України, оскільки подання подане в рамках виконання вироку у кримінальному провадженні, а відповідно суд визначив процесуальний порядок розгляду даного подання самостійно і розглядає його за правилами КПК України.

Доводи співвласника майна ОСОБА_7 про те, що без експерта не може бути виділена частка не заслуговують уваги, оскільки в даному випадку не стоїть питання про виділ частини з майна з припиненням власності, в даному випадку виконавець звернувся з тим щоб визначити розмір частки, оскільки він просить «визначити частку» а не виділити. Виходячи з вказаного, суд вважає що для визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності не потрібні спеціальні знання, оскільки суд не ділить майно з виділенням в натурі конкретних часток.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.124,129 Конституції України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 534,535,539 КПК України, ст. 48 КВК України, ст.ст.1,11,32,48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 370 Цивільного кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В :
Подання державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_5 , про визначення частки майна ОСОБА_6 , задовольнити.

Визначити частку майна боржника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у розмірі 1/2 частини.

Ухвала суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 7 діб з дня її винесення.

Суддя - підпис-

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1