ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1583/19 Справа № 206/1981/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника
ДУ Ігренський ВЦ №133 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року про умовно - дострокове звільнення від відбування призначеного покарання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Усть-Омчун Магаданської області Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року задоволено подання начальника ДУ Ігренський виправний центр (№ 133) про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Задоволяючи вказане клопотання суд першої інстанції зазначив, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, так як ОСОБА_7 відбув 2/3 покарання, за час відбуття покарання у УВП-4 м. Дніпро мав 2 заохочення та 1 стягнення (погашено), після прибуття до ДУ ІВЦ №133 з 01 червня 2017 року отримав 7 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, після прибуття до установи був працевлаштований на контрангентському об`єкті УВП №4, на даний час працює в ремонтній бригаді, до праці ставиться сумлінно, характеризується позитивно, дотримується норм, що визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи, у взаємовідносинах із засудженими не конфліктний.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постанови свою, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 вимог ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно протоколів засідання комісій №22 від 23 серпня 2016 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст.82 КК України, оскільки останній не довів свого виправлення.
Вказує, що при розгляді подання судом не надано оцінку матеріалам справи, оскільки засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання має 8 заохочень (10 вересня 2016 року, 27 січня 2017 року, 23 серпня 2017 року, 27 жовтня 2017 року, 22 січня 2018 року, 03 травня 2018 року, 01 червня 2018 року та 26 жовтня 2018 року) та 1 стягнення (15 вересня 2015 року).

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Засуджений під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації, ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Апеляційний суд, вивчивши матеріали кримінального провадження і матеріали особової справи встановив, що ОСОБА_7 засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяців з конфіскацією майна. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року зараховано засудженому строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 23 жовтня 2014 року по 16 травня 2016 року включно на підставі ч.5 ст.72 КК України.
Крім того, відповідно до наданої адміністрацією установи довідки ОСОБА_7 відбув 2/3 покарання, за час відбуття покарання у УВП-4 м. Дніпро мав 2 заохочення та 1 стягнення (погашено), після прибуття до ДУ ІВЦ №133 з 01.06.2017 року отримав 7 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, а саме: у серпні 2017 року, жовтні 2017 року, січні 2018 року, травні 2018 року, червні 2018 року, жовтні 2018 року та листопаді 2018 року.
Також відповідно до характеристики на засудженого, ОСОБА_7 характеризується позитивно, дотримується норм, що визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи, у взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», із родичами підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом телефонних розмов. Крім того, після прибуття до установи був працевлаштований на контрангентському об`єкті УВП №4, на даний час працює в ремонтній бригаді, до праці ставиться сумлінно.
Однак судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання має лише 8 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, одне стягнення, погашено у встановленому порядку, дотримується норм, що визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи, у взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту судом першої інстанції в оскаржованому рішенні не наведено.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину, та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання начальника ДУ Ігренський виправний центр (№ 133) про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4