Ухвала
Іменем України

22 липня 2019 р.

м. Київ
Справа № 161/7226/17
Провадження № 51-3564 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року,

встановив:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року ОСОБА_4 засуджено: за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з врахуванням ст. 72 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_4 термін перебування під вартою, в період з 26 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 19 липня 2018 року один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року вищевказаний вирок місцевого суду змінено.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим: за 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2017 року визначено остаточне у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 03 квітня 2019 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджений не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, а також посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що в силу вимог статей 433, 438 КПК України не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
При цьому, у поданій скарзі не міститься доводів допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку й ухвали на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на точний зміст приписів статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Також, засуджений не вказує, які клопотання всупереч ч. 3 ст. 404 цього Кодексу апеляційний суд безпідставно не задовольнив, які доводи його апеляційної скарги і в порушення якої норми закону належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Окрім того, скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
До того ж, порушуючи питання про закриття кримінального провадження, засуджений відповідних доводів, з урахуванням положень ст. 433 КПК України, в обґрунтування обставин, передбачених статями 440, 284 КПК України, у касаційній скарзі не наводить.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3