233 № 219/9480/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002107 від 10 липня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з Донецького апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002107 від 10 липня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено письмове клопотання про продовження дії обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів оскільки наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 10.07.2015 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого у подальшому було продовжено, приймаючи рішення про яке суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1. 3. 5 ч. І ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу прийняв до уваги необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, можливості незаконною впливу на свідків та потерпілого, можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та спробувати переховуватися від суду, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, можливості скоєння нового кримінального правопорушення.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, та йою застосування не достатнє для забезпечення виконання ОСОБА_7 його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки сам ОСОБА_7 з місця скоєного кримінального правопорушення скрився, сліди злочину які залишалися на ного одежі не встиг знищити через втручання працівників поліції, таким чином є підстави вважати, шо ОСОБА_7 зможе переховуватися від суду. Відповідно п. 2 ст. 179 КГІК України - однією з ознак виконання особистою зобов`язання є те, що обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду. У зв`язку з викладеними обставинами, це унеможливлює виконання ним особистого зобов`язання.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що не виключається можливість переховуватися від суду в іншій області, в інших містах, перейти на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської області НЗФ так названої «ДНР та ЛНР». Таким чином, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить покладених на нього обов`язків, що свідчить про неможливість застосування запобіжною заходу у вигляді домашнього арешту.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КІІК України, пов`язана з тим, що вказаний злочин вчинено із застосування насильства, та спричинило загибель людини, тому підстав для визначення розміру застави немає.

Неможливість застосування запобіжною заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, шо до суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КІІК України, і зобов`язується за необхідністю доставиш його в суд на першу вимогу.

Враховуючи викладене, та що ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу, застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість ОСОБА_7 свідчить про те, що наслідки та ризик втечі можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування, прокурор просив клопотання задовольнити та продовжити дію обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпілий в судове засідання не з`явився.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив вирішити питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , просив застосувати більш м`який запобіжний захід, такий як домашній арешт з 20:00 год. до ранку наступного дня, оскільки ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом достовірно встановлено, що Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2015 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Судом неодноразово продовжувався строк тримання під вартою, востаннє 04.06.2019 року до 02 серпня 2019 року включно.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60)
Також, суд, враховує: наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції; наявність ризику того, що ОСОБА_7 може спробувати переховуватися від суду (при цьому оцінюючи вказаний ризик у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання поблизу тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської області, родом занять та майновим станом ОСОБА_7 , який не працює, сімейними зв`язками, тощо), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків та потерпілого.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу до 02 серпня 2019 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки дослідженим доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що ОСОБА_7 може спробувати переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_7 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на думку суду, є підставою для продовження ОСОБА_7 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.
Вищезазначені ризики виправдовують продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що на теперішній час судове слідство триває, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не зникли, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора Артемівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Соледар, Бахмутського району, Донецької області, - задовольнити.
Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соледар, Бахмутського району, Донецької області, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 днів по 29 вересня 2019 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соледар, Бахмутського району, Донецької області, тримати від вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» в Донецькій області.
Направити/вручити копію цієї ухвали обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору негайно після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
На ухвалу суду учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя Судді