Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/617/17
Провадження № 1-кп/280/31/19
ВИРОК
Іменем України

10 грудня 2019 року м.Коростишів
Коростишівський районний Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 15.01.2018, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишева Житомирської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Коростишева Житомирської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2017 року, близько 00-10 години, потерпілий ОСОБА_8 перебував на паркувальному майданчику центру дозвілля «Релакс», що знаходиться по вул. Героїв Небесної Сотні, 68 в місті Коростишеві Житомирської області.

У вказані дату, час та місці також знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , у яких виник спільний злочинний умисел на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, поєднаного із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи на паркувальному майданчику центру дозвілля «Релакс», підбігли до ОСОБА_8 та, використовуючи малозначний привід для конфлікту, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були обурені подачею звукового сигналу автомобіля «Тойота Прадо», р/н НОМЕР_1 , яким о 23-30 год. 03 лютого 2017 року керував потерпілий ОСОБА_8 поблизу центру дозвілля «Релакс», в бік транспортного засобу, в якому пересувався ОСОБА_11 .

У подальшому, за вказаних обставин, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , у вказані дату, час та місці, ігноруючи загальноприйнятні правила поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, підбігли до ОСОБА_8 , та руками зажатими в кулак нанесли йому декілька ударів в голову, внаслідок чого потерпілий не втримав рівновагу та присів на сніговий покрив, прикриваючи при цьому руками своє обличчя.

Продовжуючи свої злочинні дії, які охоплювались єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення хуліганства за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 , 04.02.2017 у вказані дату, час та місці, ігноруючи загальноприйнятні правила поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, в той час як ОСОБА_8 знаходився в положенні сидячі на снігу, ногами та руками нанесли йому декілька ударів по голові та тулубу, після чого місце події залишили.

Внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна та синця на волосистій частині голови справа, 2 синці по передній та задній поверхнях тулуба справа, 1 на боковій поверхні тулуба зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що 04.02.2017 вийшов з «Релаксу», йому зателефонував ОСОБА_14 близько 24-00 години і повідомив, що обвинувачені б`ють ОСОБА_15 , щоб свідок виходив з дому. Свідок підійшов до «Релаксу» близько, бачив усіх учасників конфлікту, автомобіль Поплавського знаходився на розі «Релаксу», де вперше і побачив бійку свідок. ОСОБА_16 бив потерпілого в область голови, коли він впав, почав бити ногами, також став бити ОСОБА_17 , нанесли обвинувачені потерпілому кожен по десять ударів. Свідок бачив ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . До цих подій бачив тільки ОСОБА_11 . Свідок з потерпілим на автомобілі свідка поїхали до лікарні в приймальне відділенні, так як у потерпілого справ на голові була велика гематома, зліва-також, обидва ока набрякли, запливли, з носа йшла кров, губи були розбиті, у приймальному покої лікарні свідок бачив на спині потерпілого великі синці багрового кольору,синій правий лікоть, велику гематому зліва в області ребер. Свідку відомо, що потерпілий в той день алкоголь не вживав, оскільки був за кермом. Свідок зателефонував батькам ОСОБА_15 , в поліцію, в лікарню приїхала слідчий ОСОБА_20 , після лікарні свідок відвіз потерпілого додому. На судове медичне обстеження до судового медика їздили свідок із потерпілим в понеділок.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що 04.02.2017 був у нічному клубі «Релакс» із знайомим, на третьому поверсі, прізвище знайомого не пам`ятає. Свідок не пам`ятає чи бачив потерпілого в той день та обвинувачених, до якого часу перебував у «Релаксі» не пам`ятає також. Через деякий час свідок від людей дізнався, що між обвинуваченими та потерпілим відбувся конфлікт, побитого потерпілого не бачив, про те що він є свідком у кримінальному провадженні йому повідомив по телефону потерпілий.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив, що свідком подій 04.02.2017 він не був, не бачив, щоб обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_17 наносили удари потерпілому, ввечері свідок разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_23 гуляли, спілкувались. На другий день свідок дізнався, що ОСОБА_16 нібито побив ОСОБА_15 та здивувався, оскільки ввечері свідок разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_23 гуляли, спілкувались.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що має товариські відносини із обвинуваченим ОСОБА_17 , бачив обвинуваченого взимку 2017 близько 22-00 години біля магазину «Аладін» в м.Коростишів, привітались, ОСОБА_11 того вечора не бачив, точну дату свідок назвати не може, так як пройшов значний час. Від знайомих свідок чув, що побили ОСОБА_15 , хто він не знає. Свідок буває в « ОСОБА_25 », при подіях, зазначених в обвинувальному акті, там не перебував.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив, що 04.02.2017 біля «Релаксу» не був, був дома, спав, що побили потерпілого ОСОБА_15 , не чув. Свідку ОСОБА_13 не телефонував і не повідомляв йому про те, що обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_16 б`ють Поплавського.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що був у «Релаксі», виходив на вулицю, в туалет, бійки ніякої не бачив. На паркові було багато людей, там був і потерпілий, обвинувачених не бачив, була ніч. З потерпілим сиділи в барі вживали алкоголь, спілкувались, свідок не пам`ятає чи розповідав йому про конфлікт потерпілий, про те, що його побили, чи перебували там обвинувачені, свідок уваги не звернув. Свідок бачив ОСОБА_28 в «Релаксі». Свідку не відомо нічого про те, що побили потерпілого і які у нього тілесні ушкодження, як наносили удари обвинувачені потерпілому, не бачив.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що знає обвинувачених близько 10 років, 04.02.2017 з обвинуваченими конфлікту не було, потерпілий їхав від парковки «Релаксу» близько 24-00 години на автомобілі «Тойота Прадо», стояла машина Соколовського білий «Сітроєн», потерпілий посигналив, йому перегородили дорогу обвинувачені. Потерпілий вийшов із машин, обвинувачені на нього накинулись, почали бити, першим вдарив ОСОБА_16 , потім ОСОБА_17 , коли били запитали, навіщо він сигналив. ОСОБА_16 бив потерпілого по голові, по тулубу, послідовність нанесення ударів не пам`ятає, наніс близько 10 ударів, спочатку бив руками, а потім ймовірно ногами, ОСОБА_17 наніс менше ударів. Обвинувачені збили потерпілого з ніг, він сидів на землі, вони продовжували його бити близько двох хвилин. Під`їхав автомобіль «Лексус», з нього вийшов ОСОБА_29 , запитав, що сталося, потерпілий сказав, що посигналив, обвинувачені припинили нанесення ударів, потім ОСОБА_29 поїхав, після цього обвинувачені продовжили бити потерпілого, потім сіли в автомобіль «Сітроєн» та поїхали. Свідками цих подій були ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 бачив, як обвинувачені били потерпілого, він чекав його в «Релаксі». Вночі потерпілий звернувся до лікарні та поліції, в лікарню приїхали о 00-45 год., лікарю повідомив, що його побили, потерпілому було погано, боліла голова, була гуля, були синці на спині, та в області ребер, розбита губа, прізвище лікаря не знає. Чому лікар не зазначив тілесні ушкодження потерпілого при первісному огляді, не знає, чи вживав алкогольні напої, не пам`ятає. Після побиття знаходився вдома, пив знеболювальне, бо боліла голова. 07.03.2017 потерпілий поїхав на освідування, так як до цього дня були вихідні. Пред`явлений позов про відшкодування моральної шкоди з обвинувачених у розмірі 50000 гривень просив задовольнити, вважає, що обвинуваченим необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_32 пояснила, що вона експерт за фахом не є юристом, несе відповідальність за медичні дані, особисто про кримінальну відповідальність не попереджається, є встановлена форма судово-медичної документації. Потерпілий повідомляє про причини нанесення ушкоджень, якщо ці ушкодження співпадають то висновок складається зі слів потерпілого при проведенні судово-медичної експертизи або обстеження, розбіжності щодо обставин, не вносяться. Синець має термін утворення від чотирьох годин,садна одразу, колір синців вказує на те, що синець був утворений за три або чотири дні, якщо потерпілого оглядали за годину, повинно бути почервоніння, садно у потерпілого на голові лікар Коростишівської ЦРЛ міг не побачити при первинному огляді. Інформація щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому 04 лютого із висновку, в подальшому потерпілим було повідомлено що тілесні ушкодження йому спричинено 04.02., якщо потерпілий вказує на місце нанесених тілесних ушкоджень, експерт оглядає, якщо не вказує, не оглядає. Потерпілий не міг отримати тілесні ушкодження за обставин, які зазначені при проведенні слідчого експерименту, за своєю кількістю та характером не відповідають дійсності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_33 , пояснив, що є лікарем Коростишівської ЦРЛ ім. Потєхіна, події відбувались давно, не пам`ятає, може підтвердити тільки те, що зазначено в журналі, підпис свідка міститься в журналі, він перебував на чергуванні, з записів вбачається, що травм у потерпілого не було, якщо потерпілий повідомляє, що його побили, лікар його оглядає повністю, якщо не скаржиться, огляд не проводиться, якщо є відкриті рани, обов`язково це зазначається лікарем у журналі, відкриті рани видно одразу, якщо б у потерпілого була розбита губа,то свідок би зазначив про це, при візуальному огляді постраждалого не виявлено травм, то їх і не було. Потерпілого свідок не пам`ятає, дуже багато хворих проходить за час чергування.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_34 пояснив, що у перших числах лютого 2017 року, з ОСОБА_35 домовились про зустріч, зустрілись, близько 19-00 години, прогулялись до центру Коростишева, потім пішли в сторону «Релаксу», біля магазину «Аладін» випили кави, оскільки ОСОБА_17 перебував під домашнім арештом та йому потрібно бути вдома до 22-00 годині, вирішили в «Релакс» не йти, пішли додому, близько 22-45 години були вже біля дому, покурили та кожний пішов додому. Свідок та обвинувачений є сусідами, свідок проживає у АДРЕСА_3 , знайомі з дитинства. Потерпілого свідок в той день не бачив, лише його автомобіль, який швидко їхав, ОСОБА_11 свідок в той день також не бачив, свідок та ОСОБА_17 постійно були разом. Наступного дня, ввечері, свідок дізнався, що побили ОСОБА_15 , хто свідку повідомив, не пам`ятає.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України не визнав, пояснив, що в перших числах лютого, він та свідок ОСОБА_29 їздили на машині разом, близько 21-22 години, о 22-30 години приїхали до «Релаксу», там поспілкувалися із товаришами, потерпілого обвинувачений не бачив, також не бачив обвинуваченого ОСОБА_17 , на наступний день ОСОБА_16 почув, що побили ОСОБА_15 . З потерпілим ніяких відносин до цієї події не було, ніяких конфліктів також. Потерпілого обвинувачений знає близько п`яти років, інколи вітаються, 04 лютого 2017 року близько 00-00 години конфлікту з ОСОБА_15 не мав. Потерпілий має погану репутацію у місті Коростишів, побити його міг любий, в якості помсти. Також обвинувачений пояснив, що у соціальній мережі створено групу «актив ОСОБА_36 », в якій розповсюджували негативну інформацію відносно обвинуваченого, що він входить до складу злочинного угрупування, це робив в тому числі і свідок ОСОБА_28 . Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди не визнав.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України не визнав, пояснив, що можливо 03 чи 04 лютого 2017 року близько 19 години, він та свідок ОСОБА_37 вийшли прогулятись в місто, біля магазина «Алладін» попили кави, потім пішли додому, обвинувачений на дискотеку не пішов, бо згадав що він перебуває під домашнім арештом і йому потрібно до 23-00 години бути вдома. Проходили повз парковки «Релаксу» обвинувачений побачив, як проїхав автомобіль потерпілого, ніяких конфліктних ситуацій з потерпілим не виникло, ударів потерпілому не наносив, ОСОБА_11 обвинувачений не бачив, не бачив свідка ОСОБА_29 . Обвинувачений знає потерпілого близько п`яти років, в соціальних мережах поливали брудом обвинуваченого та його друзів, що він є кримінальним авторитетом. Потерпілий, свідок ОСОБА_28 вважають себе громадськими активістами, але при цьому б`ють дітей, старих людей. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди не визнав.

Допитаний повторно у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що при проведенні слідчого експерименту за його участю він був попереджений працівниками поліції про кримінальну відповідальність, свідок йшов на роботу, працює він на хлібозаводі, його зупинили працівники поліції, провели слідчий експеримент, сказали показувати де стояв автомобіль потерпілого, не пропонували проводити його в нічний час, всі дії вчиняли вдень, під час проведення експерименту свідок вказував, що бачив автомобіль Поплавського вночі, протокол підписав, з його змістом не знайомився.

Судом досліджені наявні в матеріалах кримінального провадження наступні докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.02.2017,згідно якого 04.02.2017 близько 24-00 години ОСОБА_38 та ОСОБА_39 на автопаркові РЦ «Релакс», спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_8 , ступінь тяжкості яких встановлюється;

- висновок експерта №265 від 07.02.2017, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено садно та синець на волосистій частині голови справа, 2 синці по передній та задній поверхнях тулуба справа,1- на боковій поверхні тулуба зліва, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, від ударів такими, за умови, що потерпілий на час заподіяння йому тілесних ушкоджень знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні,не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легкого тілесного ушкодження і не є небезпечними для життя та здоров`я в момент спричинення;

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.03.2017 з фототаблицею, за участю потерпілого ОСОБА_8 , який проводився за адресою: АДРЕСА_4 , згідно якого потерпілий вказав на місце, де стояв автомобіль, з якого вийшли обвинувачені, де знаходились обвинувачений ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, як обвинувачений ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наніс потерпілому кулаком правої руки удари в праву частину голови, яким чином потерпілий впав від ударів та прикривався, яким чином обвинувачений ОСОБА_11 наносив потерпілому удари правою ногою по тулубу, а обвинувачений ОСОБА_10 - лівою ногою;

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.03.2017 з фототаблицею, за участю свідка ОСОБА_13 , згідно якого останній вказав, де 04.02.2017 знаходився його автомобіль, коли йому зателефонував свідок ОСОБА_40 та повідомив, що б`ють ОСОБА_8 , місце куди свідок підійшов та бачив, як обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наносять потерпілому кулаком правої руки удари в голову, як обвинувачений ОСОБА_11 носком правої руки наніс потерпілому удари по тулубу, а обвинувачений ОСОБА_10 - ступнею правої ноги;

- висновок експерта №589 від 21.03.2017, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_8 у нього було виявлено: садно та синець на волосистій частині голови справа, які утворилися від дії тупих твердих предметів,з обмеженою контактуючою поверхнею, від 2-х ударів по голові, але категорично висловитися чим були заподіяні дані тілесні ушкодження)рукою затиснутою в кулак , ногою у взуття тощо), не представляється можливим; 2 синці по передній та задній поверхнях тулубу справа, 1-на боковій поверхні тулуба зліва, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, віз 3-х ударів такими по тулубу, але категорично висловитися чим були заподіяні дані тілесні ушкодження) рукою затиснутою в кулак , ногою у взуття тощо), не представляється можливим; враховуючи вищевказане, розмежувати які тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок нанесення ударів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не можливо, а кількість та характер тілесних ушкоджень не відповідають кількості спричинених ударів, на які вказує ОСОБА_8 та ОСОБА_13 при проведенні слідчих експериментів за їх участю;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.03.2017 з фото таблицею, за участю свідка ОСОБА_27 , згідно якого свідок вказав на місце, з якого 04.02.2017 близько 00-10 години він бачив автомобіль ОСОБА_8 , де знаходився вказаний автомобіль,вказав де знаходились обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_8 ;

- висновок експерта №819 від 21.04.2017, згідно якого, враховуючи обставини справи, вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи, протоколи проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , додаткового допиту ОСОБА_8 , локалізація синців у ОСОБА_8 в проекції крила здухвинної кістки справа, 4, 5 ребер зліва по задньо-пахвинній лінії, їх форма та розміри не виключають можливості виникнення даних тілесних ушкоджень за обставин, вказаних потерпілим при проведенні слідчого експерименту, додаткового допиту, так й свідком ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту за його участю; локалізація та характер всіх виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 виключають можливість їх нанесення при падінні на поверхні;

- згідно інформації, наданої адвокату ОСОБА_12 головним лікарем Коростишівської ЦРЛ ім. Д.І. Потєхіна від 29.03.2017 №433, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся за медичною допомогою до приймального відділення Коростишівської ЦРЛ 04.02.2017 близько 00-45 год. зі скаргами на головний біль внаслідок побиття невідомою особою, після огляду хворого встановлено діагноз:цефалічний синдром, алкогольне сп`яніння, алконт 01 см-1,3%, хворий отримав призначення щодо подальшого лікування, при оцінці скарг хворого та його свідчень (хворий перебував у притомному стані та чітко повідомив причину отримання ушкодження, а саме побиття) вносилися відомості до «Спеціального журналу обліку осіб, які звернулися до закладу охорони здоров`я з тілесними ушкодженнями кримінального характеру» відповідно й проінформовано органи внутрішніх справ в порядку визначеному у спільному наказі МВС України та Міністерства охорони здоров`я №307/105 від 10.05.93 «Про порядок обліку випадків звернення до закладів охорони здоров`я з тілесними ушкодженнями кримінального характеру», будь-яких тілесних ушкоджень у вищевказаному журналі у потерпілого не зазначено.

У ході судового розгляду захисником ОСОБА_12 заявлено клопотання про визнання письмових та речових доказів сторони обвинувачення недопустимими доказами, зокрема: протоколу проведення слідчого експерименту від 22.03.2017 за участю свідка ОСОБА_27 , оскільки дана процесуальна дія була проведена з порушенням її суттєвих умов, які визначені ст.ст.104,105 КПК України, а саме: слідчий експеримент проводився 22 березня 2017 року з 14-50 години до 15-15 годин, в світлий час доби, а події мали місце 04 лютого 2017 року, згідно з обвинувальним актом близько 00-10 годин, тобто в темну пору доби, це не може відображати достовірність подій, не враховані освітлення місця події. Фізичний стан свідка, його зір та здатність сприйняття предметів, людей в темний час,проведення слідчого експерименту в такий час і спосіб не може відображати достовірність як самої події так і достовірність показів особи з якою проводиться така дія, також про додатки до протоколу не згадується і не зазначається, не внесено всіх осіб, які були присутні і приймали участь в проведенні процесуальної дії і відповідно дані особи не скріпили протокол своїми підписами.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотними порушеннями прав та свобод людини слід визнавати такі, які перешкодили чи не дали можливості в повному обсязі реалізувати права та свободи, передбачені Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (Міжнародний пакт про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 p., Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 p., Конвенція проти катувань і інших жорстоких нелюдяних або принижуючих гідність видів поводження і покарання від 10 грудня 1984 p., Звід принципів захисту всіх осіб, що підлягають затриманню або позбавленню свободи в будь-якій формі від 9 грудня 1988 p.).
Істотне порушення прав і свобод людини оціночне поняття кримінального процесуального права, яке не може бути визначене законодавцем. Воно уточнюється і конкретизується в процесі правозастосування з урахуванням особливостей конкретної ситуації. Виходячи з цього, неможливо унормувати всі ситуації з істотним порушенням прав та свобод людини, але критеріями їх оцінки слід вважати неможливість, неповноту (перешкоду) в реалізації прав та свобод людини.
Слідчий експеримент проводився слідчим з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій та обставин певної події у відповідності до вимог ст. 240 КПК України, за участю свідка ОСОБА_27 . До участі у проведенні слідчого експерименту було залучено понятих. Будь-яких вимог щодо відображення у протоколі про наявність додатків закон не передбачає. Вимогами статті 104 КПК України передбачено лише відображення у протоколі про фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів.

Так, відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Не можуть вважатися обґрунтованими вищезазначені посилання захисника як на суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні процесуальної дії та оформленні результатів такої дії як проведення слідчого експерименту від 22.03.2017 за участю свідка ОСОБА_27 .

Процесуальними перешкодами для використання в доказуванні одержаних у такий спосіб відомостей, виходячи з визначених у статтях 85, 86, 94 КПК України критеріїв, можуть бути лише порушення порядку проведення процесуальних дій, який установлений законом, сумніви в достовірності чи невідповідність їх результатів іншим доказам.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що застосовані при проведенні слідчого експерименту засоби одержання та фіксування інформації призвели до неправильного встановлення обставин, які підлягають доказуванню згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до положень Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог ст. 17 КПК України, якою регламентовано принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року №12рп/2011 (справа №1?31/2011) зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватись як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі й ухвалення законного та справедливого рішення у справі.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах: «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» застосував у своїй практиці різновид доктрини «плодів отруєного дерева», згідно якої визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші.

Суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні.

Суд критично оцінює показання обвинувачених, вважає їх неспроможними, даними з метою зменшення обсягу відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки дані показання суперечать і спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_13 , які є послідовними, погоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні.

Зазначені документи визнані судом належними та допустимими доказами, як такі, що були відкриті сторонам кримінального провадження, які мали змогу з ними ознайомитися.

Суд також критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 в частині обставин спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки вони спростовуються висновком експерта №589 від 21.03.2017, згідно з яким кількість та характер тілесних ушкоджень не відповідають кількості спричинених ударів, на які вказує ОСОБА_8 та ОСОБА_13 при проведенні слідчих експериментів за їх участю.

Пояснення свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_41 суд вважає неспроможними.

Суд критично сприймає пояснення свідка ОСОБА_27 , оскільки він добровільно був залучений до проведення слідчого експерименту, не звертався до правоохоронних органів з приводу примушування його надати неправдиві показання, натомість під час допиту його у судовому засіданні надані ним показання не узгоджуються з наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо правової кваліфікації дій засуджених як хуліганства суд вважає такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Натомість, як встановлено у судовому засіданні між потерпілим та обвинуваченими існували «натягнуті» стосунки, нерідко відбувалися конфлікти. Як зазначили обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у судовому засіданні у соціальних мережах постійно здійснювався наклеп відносно них. Тобто, відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, конфлікт між обвинуваченими та потерпілим відбувся на ґрунті особистого конфлікту, обвинувачені завдали потерпілому легких тілесних ушкоджень, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи.
Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинувачених свідчать про те, що вони були зумовлені особистою неприязню до потерпілого. Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК України.

Дії обвинувачених зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, тобто за ч. 1 ст. 125 КК України.

Характер і локалізація завданих потерпілому тілесних ушкоджень у поєднанні з обстановкою вчинення злочину свідчать про те, що обвинувачені свідомо завдали потерпілому тілесні ушкодження.

Крім того, Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Незважаючи на зайняту позицію обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , їх провина повністю підтверджується зібраними в провадженні доказами.

Аналізуючи наведені докази в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження й дослідженими в судовому засіданні, давши їм оцінку, суд приходить до висновку, що провина обвинувачених повністю знайшла своє підтвердження в суді, винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. тобто у умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, доведена.

Судом взято до уваги ставлення обвинувачених до вчиненого, поведінку ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час судового розгляду, що не була проявом внутрішніх переживань особами того, що сталося, морального засудження своєї поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_11 , передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Вивченням даних щодо особи обвинуваченого ОСОБА_11 встановлено, що останній є директором ТОВ «Гранд ПП», одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 червня 2018 року ОСОБА_11 звільнений від покарання у виді позбавлення волі, призначеного останньому за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 травня 2019 року за ч.2 ст.296 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, наслідки, що наступили від вчиненого, позицію потерпілого, і вважає, що його виправлення і перевиховання, попередження з його боку здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції від суспільства і останньому слід призначити покарання у виді громадських робіт, передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, які полягають у виконанні обвинуваченим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_10 , передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Вивченням даних щодо особи обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що останній не працює, неодружений, утриманців не має, згідно з ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року ОСОБА_10 звільнений від покарання у виді позбавлення волі, призначеного останньому за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 травня 2019 року за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, наслідки, що наступили від вчиненого, позицію потерпілого, і вважає, що його виправлення і перевиховання, попередження з його боку здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції від суспільства і останньому слід призначити покарання у виді громадських робіт, передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, які полягають у виконанні обвинуваченим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Справедливість покарання визначається з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

Відтак, саме таке покарання відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, має психологічний вплив на винну особу, підтверджуючи докір державою неправомірної поведінки та попереджаючи про невигідність та небезпечність подальшого вчинення злочинів.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у кримінальному провадженні не обирався.

До суду з цивільним позовом звернувся потерпілий ОСОБА_8 , в якому просить стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 50000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що вчинене обвинуваченими кримінальне правопорушення завдало йому моральних страждань, його уклад життя змінився, він пережив тяжкі душевні хвилювання, які причинили стійке погіршення стану його здоров`я. Також ОСОБА_8 зазначив, що у нього порушився сон, з`явилося почуття пригніченості та емоційної напруги.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Щодо стягнення з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 відшкодування спричиненої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди, суд вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між скоєними обвинуваченими злочинами і перенесеними потерпілим фізичними та моральними стражданнями.

Судом встановлено, що заподіяння обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, принижень, призвело до фізичного болю та моральних страждань останнього, його психологічних переживань, що порушило нормальні життєві зв`язки. Однак, визначений потерпілим ОСОБА_8 розмір відшкодування не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій справедливості та розумної сатисфакції, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги та стягнути з обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 по 10000 грн. як відшкодування моральної шкоди, вказаний розмір є достатнім та відповідає ступеню його фізичних, моральних та душевних страждань.

Арешт на майно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у кримінальному провадженні не накладався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000(десять тисяч) гривень.

В інший частині позовні вимоги залишити без задоволення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1