Постанова

Іменем України
06 червня 2019 року

м. Київ
Справа № 607/15316/15-а

Провадження № 51 7042 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003308 від 22 грудня 2014 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козів Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 296 ч. 2, ст. 146 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2018 року щодо нього.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ст. 296 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
- за ст. 146 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №6-84/15 від 01 квітня 2015 року в розмірі 736,56 грн.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
22 грудня 2014 року о 11 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи разом із невстановленими слідством особами, в кабінеті виконуючого обов`язки начальника управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, разом із невстановленими слідством особами підійшли до ОСОБА_8 та умисно схопили його за руки, завели їх за спину та, утримуючи в такому положенні, завдаючи ОСОБА_8 фізичний біль, виштовхали останнього із приміщення адміністративної будівлі на вулицю. В подальшому ОСОБА_6 разом із невстановленими слідством особами, перебуваючи на вулиці, поблизу входу в адміністративну будівлю, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, утримуючи ОСОБА_8 за обидві руки, підняли його над поверхнею землі та, застосовуючи фізичну силу, помістили ОСОБА_8 в металевий контейнер для відходів. В момент перебування ОСОБА_8 в металевому контейнері для відходів, невстановлена слідством особа, підійшовши ззаду до ОСОБА_8 , діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у пошкодженні майна, безпричинно вилила на його голову речовину зеленого кольору, пошкодивши його одяг, чим спричинила ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1 519, 80 грн. В подальшому ОСОБА_6 разом із невстановленими слідством особами під час перебування ОСОБА_8 в середині металевого контейнера для відходів, шарпали його за одяг та руки, чим спричиняли останньому фізичний біль, після чого, закривши кришку металевого контейнера для відходів, кулаками рук та ногами наносили удари по його поверхні, чим здійснювали на ОСОБА_8 психологічний тиск та, застосовуючи фізичну силу, провезли контейнер декілька метрів по дорозі вздовж адміністративної будівлі. Своїми умисними діями, які виразилися у застосуванні фізичного насильства ОСОБА_6 разом із невстановленими слідством особами спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Крім цього, внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 та невстановлених слідством осіб було грубо порушено громадський порядок, а саме тимчасово припинено нормальну діяльність управління державної архітектурно-будівельної інспекції Тернопільській області, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_8 , наданих йому Конституцією України правом на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність, та спричинено матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 1 519, 80 грн.
За цих же обставин 22 грудня 2014 року о 11 год. 00 хв. ОСОБА_6 разом із невстановленими слідством особами, вчинили відносно ОСОБА_8 злочин, передбачений ст. 146 ч. 2 КК України, а саме протиправно перешкодили ОСОБА_8 вибирати за своєю волею місце перебування, з метою незаконного позбавлення його волі, утримували його в місці (контейнер для сміття), де він знаходитись не бажав та не мав змоги вільно його залишити, а також утримували його у вказаному місці, яке не придатне для перебування у ньому людини, чим заподіювали йому фізичних страждань.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок та ухвалу щодо нього, застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного йому покарання з випробуванням. Вважає, що судами обох інстанцій не дано належної оцінки даним про його особу та як наслідок призначене йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки не відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу засудженого та просили її задовольнити.
В судовому засіданні прокурор вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ст. 296 ч. 2, ст. 146 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні засудженому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, дані про його особу, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, має на утриманні малолітню дитину, а також конкретні обставини справи.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції зробив висновок про можливе виправлення і перевиховання ОСОБА_6 за умови призначення йому реального покарання у виді обмеження волі, яке не є найбільш суворим видом покарання, передбаченим санкціями ст. 296 ч. 2, ст. 146 ч. 2 КК України, та визначив його не в максимальних їх межах. Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не знайшов.
При розгляді апеляційної скарги засудженого суд апеляційної інстанції її доводи щодо призначеного покарання перевірив, погодившись із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.
Разом із тим, суди обох інстанцій не звернули уваги на те, що при вирішенні зазначеного питання, зокрема щодо розміру покарання, необхідно належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які характеризують особу обвинуваченого.
Так, вироком встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, має на утриманні малолітню дитину. Крім того, ОСОБА_6 на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
В касаційній скарзі, підтриманою в судовому засіданні касаційного суду, ОСОБА_6 зазначив, що засуджує свої дії як ганебні та щиро розкаюється у вчиненому. В додаткових поясненнях до касаційної скарги засуджений зазначає про те, що не зміг відшкодувати шкоду потерпілому ОСОБА_8 з об`єктивних обставин, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, пов`язаним з хворобою батьків та їх смертю, довідки про що є в матеріалах справи.
Крім того, з доданої до пояснень копії характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_6 під час перебування у Державній установі «Городоцькому виправному центрі» з 12 липня 2018 року по 01 лютого 2019 року до дисциплінарної відповідальності не притягувався, з 01 лютого 2019 року прибув до Державної установи «Веселівський виправний центр (№ 8)», де працевлаштований на виробництві установи, характеризується позитивно, заохочувався адміністрацією, а також відповідно до ст. 123 КВК України бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Підтримує зв`язки із рідними шляхом телефонних розмов. З доданої копії довідки вбачається, що засуджений ОСОБА_6 заохочувався адміністрацією Державної установи «Веселівський виправний центр (№ 8)» за активну участь в проведенні ремонтних робіт з благоустрою установи шляхом винесення подяки.
Колегія суддів вважає, що наведені обставини та дані в їх сукупності дають підстави для пом`якшення засудженому ОСОБА_6 покарання за ст. 296 ч. 2, ст. 146 ч. 2 КК України, визначивши його за вказаними статтями у виді обмеження волі на строк 1 рік та на строк 1 рік 6 місяців відповідно, і остаточно на підставі ст. 70 ч. 1 КК України призначити йому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
За таких обставин вирок та ухвала щодо ОСОБА_6 на підставі ст. 438 ч. 1 п. 3 КПК України підлягають зміні, а касаційна скарга засудженого задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_6 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ст. 296 ч. 2 КК України до 1 року обмеження волі, за ст. 146 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_6 призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
В решті вказані судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3