Ухвала
Іменем України
09 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 285/3364/13-к
провадження № 51-3089 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2019 року,
встановив:
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року засуджено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
26 листопада 2018 року ОСОБА_5 подав апеляцію на зазначений вирок місцевого суду разом з клопотанням про поновлення строку на його апеляційне оскарження.
Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про відновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного вироку відмовлено та визнано його апеляцію на цей вирок такою, що не підлягає розгляду.
Оскаржуваною ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляцію ОСОБА_5 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2019 року залишено без задоволення, а зазначену постанову без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_5 , не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд в іншому складі суду. Мотивує тим, що вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року, яким засуджено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , стосується його інтересів. Однак через те, що провадження у цій справі стосовно ОСОБА_5 було зупинено у зв`язку з його тривалою хворобою, він не був присутній при оголошенні зазначеного вироку, останній йому поштою не направлявся, відтак строк на апеляційне оскарження цього вироку пропущений ним з поважних причин.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що касаційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року в суді касаційної інстанції підставою для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону.
Вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції (ст. 365 КПК України 1960 року).
Згідно зі ст. 377 КПК 1960 року в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляцію визнано необґрунтованою. Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляції, зіставити їх із наявними у справі доказами і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Проте суд апеляційної інстанції при розгляді апеляції ОСОБА_5 цих вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.
Так, з матеріалів справи убачається, що на розгляді у Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області перебувала кримінальна справа стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11

12 березня 2015 року провадження у цій справі стосовно ОСОБА_5 було зупинено.
25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області було постановлено вирок.
Залишаючи без задоволення апеляцію ОСОБА_5 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного вироку, суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі зазначив, що в апеляції на вирок ОСОБА_5 не вказав причин, з яких цей строк було ним пропущено.
Натомість, як убачається зі змісту клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження, цей строк пропущений ним у зв`язку з тривалою хворобою, через яку провадження у кримінальній справі стосовно нього було зупинено, і про постановлений щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирок, який, на переконання ОСОБА_5 , стосується також і його інтересів, він дізнався лише 12 листопада 2018 року після відновлення провадження у справі стосовно нього.
Аналогічні за змістом доводи наведені також в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на постанову місцевого суду, якою йому відмовлено в поновлені строку на апеляційне оскарження вироку. При цьому в апеляційній скарзі ОСОБА_5 наголошував, що розгляд його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження здійснювався тим самим складом суду і у межах тієї самої кримінальної справи, у якій постановлено вирок стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і після відновлення провадження триває розгляд стосовно нього. Оскільки матеріали справи містять відповідні документи про перебіг захворювання ОСОБА_5 та стан його здоров`я, які й були підставою для прийняття судом рішення спочатку про зупинення, а згодом і про відновлення провадження у справі стосовно нього, ОСОБА_5 вважав склад суду поінформованим про ці обставини і не вбачав потреби у повторному поданні суду вищевказаних документів.
Однак апеляційний суд у своїй ухвалі зазначені доводи апеляції не проаналізував та оцінки їм не надав.
Крім того, вийшовши за межі доводів апеляції ОСОБА_5 щодо необґрунтованої відмови йому місцевим судом у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку, апеляційний суд визнав його таким, що не входить до переліку осіб, які мають право подати апеляцію на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , погіршивши цим його процесуальне становище. При цьому доводи апеляції ОСОБА_5 щодо безпосереднього впливу вищевказаного вироку на його законні права та інтереси також не були предметом оцінки апеляційного суду, в ухвалі останнього не наведено жодних мотивів визнання цих доводів безпідставними, а зазначений висновок апеляційного суду не враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, з приводу права особи, прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, на звернення зі скаргою на нього до суду вищої інстанції.
За таких обставин колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, а відтак підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно врахувати вищенаведене, належним чином перевірити доводи апеляції, дати на них вичерпну відповідь та постановити законне і обґрунтоване судове рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 394 396 КПК України 1960 року, статтями 433, 434, 436, 441, 442, пунктом 11 розділу ХI «Перехідні положення» КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 травня 2019 року скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3