КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_4.,

суддів - ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

секретаря - ОСОБА_7.,

за участю:

адвоката, який діє в інтересах

заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8., на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000011 від 05.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України -

В С Т А Н О В И Л А :

23 серпня 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_9. про арешт майна у кримінальному провадженні №0000011, а саме: легкового автомобіля TOYOTA PRADO, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_1

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8., подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою у зв'язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження. Адвокат зазначає, що відсутні підстави для накладення арешту, оскільки вказаний транспортний засіб не є знаряддям чи предметом злочину, не містить на собі слідів злочину та не був придбаний за кошти, отримані злочинним шляхом. Крім того, на думку апелянта, слідчий суддя формально підійшов до оцінки правильності врученої ОСОБА_1 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, оскільки повідомлення про підозру не містить відомостей щодо службової особи, з якою згідно позиції сторони обвинувачення ОСОБА_1 нібито вступив в злочинну змову, і яка з використанням власного службового становища, вчинила дію або бездіяльність, за яку і одержано неправомірну вигоду. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8., який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Києві, за процесуальним керівництвом військової прокуратури Дарницького гарнізону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 05.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за обставинами вчинення ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2, за попередньою змовою групою осіб, вимагання від ОСОБА_3 та інших громадян неправомірної вигоди за отримання дозвільних документів на зброю.

11 квітня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

19 квітня 2019 року військовою прокуратурою Дарницького гарнізону в рамках вказаного кримінального провадження направлено запит до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаними від корупційних та інших злочинів з метою встановлення майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно відповідей з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаними від корупційних та інших злочинів відомо, що ОСОБА_1 являється власником легкового автомобіля TOYOTA PRADO, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року накладено арешт на автомобіль TOYOTA PRADO, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з метою забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб'єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов'язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред'явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, та не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Зокрема, слідчим суддею накладено арешт на вищевказане нерухоме майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді конфіскації майна.

Між тим, з огляду на наявні в матеріалах провадження дані у слідчого судді відсутні всі підстави для висновку про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Згідно п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Проте, на переконання колегії суддів, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв'язку для прийняття законного рішення.

З матеріалів клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно, належне ОСОБА_1 на праві власності, має до розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що 04.09.2019 року слідчим Другого слідчого відділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_10. за погодженням з військовим прокурором Дарницького гарнізону ОСОБА_11. складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.368 КК України в рамках кримінального провадження 0000011.

Санкція вказаної статті не передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі викладених обставин, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора відділу військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_9. в рамках кримінального провадження №0000011 про накладення арешту на легковий автомобіль TOYOTA PRADO, 2008 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_1, у зв'язку з недоведеністю необхідності арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000011 від 05.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме: на легковий автомобіль TOYOTA PRADO, 2008 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_9. в рамках кримінального провадження №0000011 про накладення арешту на легковий автомобіль TOYOTA PRADO, 2008 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6