Номер провадження: 11-кп/813/1211/19
Номер справи місцевого суду: 511/1523/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2017 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Борисоглебського міського суду Воронезької області від 27 жовтня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Роздільна, Одеської області, громадянина України, , не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації із застосуванням ч.3 ст.66 КК РФ, ч.1 ст.62 КК РФ до 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії строгого режиму, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2017 року було задоволено клопотання Міністерства Юстиції України та вирок Борисоглебського міського суду Воронезької області від 27 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_8 , засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації із застосуванням ч.3 ст.66 КК РФ, ч.1 ст.62 КК РФ до 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму приведений у відповідність із законодавством України і ОСОБА_8 вважається засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ч.3 ст.68, ч.1 ст.69-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років без конфіскації майна із поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 16 листопада 2015 року.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу змінити та вважати його засудженим за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.3 ст.68, ч.1 ст.69-1 КК України та призначити йому покарання в рамках перелічених статей КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання не врахував всі статті кримінального закону, які значно зменшують строк призначеного покарання, зокрема не врахував положення ст.69-1 КК України відповідно до якої за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини цього Кодексу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Передача громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання в України та порядок приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України передбачена главою 46 КПК України та Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року.

Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.

Борисоглебський міський суд Воронезької області РФ кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.30 п."г" ч.4 ст.228.1 КК Кримінального Кодексу РФ, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі.

Частиною 3 ст.307 КК України передбачена відповідальність, зокрема, за дії щодо незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього.

Таким чином дії ОСОБА_8 , за які суд іноземної держави притягнув його до кримінальної відповідальності, повністю охоплюються диспозицією ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2017 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Борисоглебського міського суду Воронезької області від 27 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_8 .

При цьому суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі.

Апеляційний суд вважає безпідставним визначення судом першої інстанції правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_8 , за які він був засуджений Борисоглебським міським судом Воронезької області РФ, як незакінчений злочин (замах на вчинення злочину), передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Постановою пленуму Верховного суду України № 4 від 26.04.2002 р. "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів", встановлено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Таким чином злочин, передбачений ст.307 КК, визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у цій статті альтернативних дій.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_8 , за які він був засуджений вироком Борисоглебського міського суду Воронезької області від 27 жовтня 2016 року, утворюють склад злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Таким чином суд першої інстанції під час розгляду клопотання Міністерства юстиції про приведення у відповідність із законодавством вироку іноземної держави відносно ОСОБА_8 мав кваліфікувати його дії саме за ч.3 ст.307 КК України, а не за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання не врахував всі статті кримінального закону, які значно зменшують строк призначеного покарання, зокрема не врахував положення ст.69-1 КК України відповідно до якої за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини цього Кодексу.

Апеляційний суд наголошує, що під час розгляду питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд не уповноважений повторно переглядати пом`якшуючі обставини, які були встановлені під час ухвалення вироку, який не теперішній час набрав законної сили.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 ч.1 ст.413 КПК України встановлено неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, в даному випадку, дав неправильну кваліфікацію діям ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, хоча мав кваліфікувати його дії за ч.3 ст.307 КК України як закінчений злочин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 підлягає зміні.

Зазначена зміна ухвали суду першої інстанції жодним чином не погіршує правового становища засудженого ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 532, 609, 610 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2017 року частково задовольнити.

Ухвалу Роздільянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання Міністерства Юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Борисоглебського міського суду Воронезької області від 27 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Абзац 3 резолютивної частини ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2017 року викласти в наступній редакції: - «Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років».

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4