У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0003510 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 18.10.2018 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.190 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`яке покарання за ч.1 ст. 187 КК України, яке є співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки на підставі ст. 75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, без задоволення.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.190 КК України за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2018 р., та за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 , на відшкодування майнової шкоди - 1130 грн., на відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення з засудженого витрат на лікування в сумі 35 000 грн. та на правову допомогу в сумі 13 613 грн., відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав, щиро розкаявся. Крім того зазначає, що у обвинуваченого на утриманні знаходиться сім`я та четверо малолітніх дітей, а тому сторона захисту вважає призначене покарання занадто суворим.

В запереченнях на апеляційну скаргу, потерпіла зауважує, що обвинувачений лише частково визнав свою провину, він не одружений та не має на утриманні ані сім`ї, ані дітей, скрив той факт, що під час слідства, знаходячись в СІЗО, він був засуджений за шахрайство.

Зазначає, що їй обвинувачений нічого не компенсував і навіть не вибачився, а після судового засідання суду першої інстанції навіть погрожував.

Вважає, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 30.08.2018 р. близько 13.40 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду № 7 будинку № 45 по вул. Вінграновського в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , шляхом захоплення рукою шиї потерпілої та погрози застосування предмету, схожого на ніж, заволодів належним потерпілій гаманцем, вартістю 200 грн. та грошовими коштами в сумі 930 грн., банківською карткою "А-банка", заподіявши майнову шкоду в сумі 1130 грн.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої).

Призначаючи покарання суд врахував, що обвинуваченим вчинено злочин тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочину був не судимий, не працює, має негативну репутацію, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, відсутність обставини, що обтяжують покарання, та з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, вважав необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 , на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення потерпілої ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_7 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав вірну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

За такого, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається, виходячи з положень ст. 404 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особи обвинуваченого, який на момент вчинення кримінального правопорушення був не судимий, проте на час розгляду справи судом засуджений Ленінським районним судом м. Миколаєва від 18.10.2018р. за ч.1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, за місцем проживання характеризується з негативної сторони. Враховавши фактичні обставини, вчиненого ОСОБА_6 злочину, обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст. 187 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що у ОСОБА_6 на утриманні перебувають четверо малолітніх дітей є безпідставними, оскільки ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді не було надано доказів на підтвердження останнього.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний злочин обвинувачений вчинив із застосуванням насильства стосовно жінки. Крім того, ОСОБА_6 вважається особою раніше не судимою, разом з тим вчинив злочин в той час, коли стосовно нього розглядалося кримінальне провадження за вчинення ним іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Посилання захисника на повне визнання обвинуваченим вини та його щире каяття у вчиненні злочинів, як на підставу для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначені обвинуваченому покарання в межах санкції статті закону за якою його визнано винним.

Крім того, апеляційний суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: