Справа №477/1810/19
Провадження №1-кп/477/214/19
УХВАЛА

17 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000534, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2019 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Ухвалою від 18 липня 2019 року у справі призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалось у зв`язку з неявкою обвинуваченого.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, висловився за можливе призначити справу до судового розгляду. Обвинувачений та представник потерпілого погодилися з думкою прокурора.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Відповідно до п.9 частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження.

Однак, всупереч зазначеній нормі, в тексті обвинувального акту відсутня дата його складення.

Окрім того, відповідно до вимог п. п. 5, 7 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому, пунктами 1, 3 частини 1 статті 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Недотримання цих вимог закону свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист.

Оскільки стаття 249 КК України є бланкетною, тому необхідним є зазначення законодавства, яким регулюються правовідносини, пов`язані з використанням та охороною відповідного природного ресурсу, зокрема - вод та тваринного світу, та порушення яких саме норм цього законодавства ставиться в провину особі.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 порушив п.п. 3.15, 4.11 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999року, якими забороняється лов живих ресурсів з застосуванням промислових чи інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також лов риби і водних безхребетних, менших за розміри, вказані у додатку до цих Правил.

При викладенні фактичних обставин справи в обвинувальному акті зазначено, що в ніч на 23.05.2019 року ОСОБА_3 , використовуючи підготовлені ним п`ять ліскових сіток, займався виловом риби в період нересту. В результаті чого незаконно виловив риби на загальну суму 45889 грн. 80 коп. (з наведенням переліку найменувань виловленої риби, кількості та вартості риби за кожним найменуванням).

При цьому, зазначивши в суті обвинувачення про вилов риби у нерестовий період, в обвинувальному акті відсутнє посилання на нормативні документи, якими забороняється рибальство в нерестовий заборонний період, а також на території яких водойм та у які строки діє така нерестова заборона.

В той же час, зазначивши про порушення ОСОБА_3 п. 4.11 Правил любительського та спортивного рибальства, яким передбачено заборону на вилов риби, менших за розміри, вказані у додатку до цих Правил, в обвинувальному акті не зазначено найменування та кількість виловленої риби, яка є меншою за встановлені розміри, а також який саме розмір є дозволеним.

Крім того, зазначаючи про суму шкоди в розмірі 45889 грн. 80коп., як істотну шкоду, не зазначено, відповідно до якого нормативно-правового документа ця шкода розрахована. При цьому фактична загальна вартість виловленої риби, за зазначеними у обвинувальному акті найменуванням, кількістю та вартістю, а саме: 107 одиниць риби «Карась сріблястий» вартістю 107грн за одиницю; 3 одиниці риби «Лящ» вартістю 170грн. за одиницю; 150 одиниць риби «Пузанок» вартістю 170грн. за одиницю, 14 одиниць риби «Короп-сазан» вартістю 306 грн за одиницю, 136 одиниць риби «Тарань» вартістю 85грн за одиницю, 6 одиниць риби «Оселедець» вартістю 170грн за одиницю, 182 одиниці риби «Атерина» вартістю 3грн.40 коп. за одиницю, 7 одиниць риби «Бичок» вартістю 34 грн за одиницю, є іншою, ніж вказана в обвинувальному акті сума, а саме 55179грн 80коп.

Зазначене викликає обгрунтований сумнів у правильності зазначення в обвинувальному акті кількості, виду та вартості виловленої риби, що впливає на розмір спричиненої шкоди, а також визначення спричиненої шкоди як істотної, оскільки істотна шкода є складовою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Також, суд звертає увагу, що в обвинувальному акті зазначене наступне: «з наведеного вище можна зробити висновок, що незаконним виловом переліченої риби була заподіяна істотна шкода рибним запасам України», що саме по собі є неприпустимим з огляду на вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до якої обвинувальний акт має містити не припущення, а виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Зазначене вказує на невідповідність обвинувального акту нормам КПК України, що позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом, та ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність у тексті обвинувального акта дати його складення та неконкретність викладеного обвинувачення, а також відсутність посилання на норми законодавства, порушення яких ставиться в провину обвинуваченому, порушує забезпечення права останнього на захист та свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам пунктів 5,7,9 частини 2 ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. 291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314, 315 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, повернути прокурору для виконання вимог ст.291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1