Справа № 709/1921/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року смт. Чорнобай

Слідчий суддя Чорнобаївського районного суду Черкаської області - ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в:

Володілець майна ОСОБА_3 звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкської області з клопотанням про скасування арешту майна.
В обґрунтування вказаного клопотання зазначалося, що упровадженні СВ Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області перебувають на стадії досудового розслідування матеріали кримінального провадження № 0000878 від 17 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1
ст. 286 КК України. Ухвалою слідчого судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 та накладено на автомобіль марки "ВАЗ 219060" (д.н.з. НОМЕР_1 ) арешт з забороною розпоряджатися та користуватися даним автомобілем. Іншою ухвалою слідчого судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 березня 2018 року арешт вказаного автомобіля скасовано частково з наданням можливості ОСОБА_3 користуватися вказаним автомобілем. При цьому ОСОБА_3 стверджувала, що вказане кримінальне провадження розпочато 17 жовтня 2017 року, однак до цього часу органом досудового розслідування не висунуто ані звинувачення, ані надано їй жодного процесуального статусу. У зв`язку з викладеним, посилаючись норми кримінального процесуального законодавства, узагальнення судової практики та практику Європейського суду з прав людини, ОСОБА_3 просила скасувати арешт на вказаний автомобіль.

На адресу Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшла заява
т.в.о. начальника СВ Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 про розгляд вказаного клопотання без її участі. Крім того, повідомлено, що вказане кримінальне провадження 29 грудня 2018 року закрито на підставі п. 2 ч. 1
ст. 284 КПК України, на підтвердження чого надано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).
Володілець майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути клопотання без її участі та наполягала на його задоволенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Враховуючи те, що володілець майна і СВ Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, слідчий суддя дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутності.
Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив таке.
Ухвалою слідчого судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від
19 жовтня 2017 року накладено арешт на автомобіль марки "ВАЗ 219060"

(д.н.з. НОМЕР_1 ) та заборонено будь-кому розпоряджатися та користуватися даним автомобілем.
В подальшому ухвалою слідчого судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 березня 2018 року частково скасовано арешт автомобіля марки "ВАЗ 219060"

(д.н.з. НОМЕР_1 ) та надано можливість ОСОБА_3 користуватися вказаним автомобілем, залишивши в силі заборону будь-кому розпоряджатися ним.
Відповідно до копії витягу з ЄРДР від 14 листопада 2019 року кримінальне провадження № 0000878, внесене до ЄРДР 17 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито 29 грудня 2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист цього права гарантовано
ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Як передбачено зазначеною міжнародно-правовою нормою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Особам, які зазнають порушення цього, як і інших конвенційних прав,
ст. 13 Конвенції гарантовано можливість ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Відсутність у національному законодавстві правової регламентації механізму такого захисту у певній ситуації не може слугувати виправданням відмови у його здійсненні особі, котра потерпає від свавільного втручання у своє право державою в особі компетентних органів. Така відмова становитиме порушення права людини на ефективний засіб юридичного захисту, передбаченого ст. 13 Конвенції.
Гарантії захисту права власності закріплені й у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Недоторканність зазначеного права згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України належить до загальних засад кримінального провадження, зміст якої розкрито у ст. 16 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 наведеної статті Кодексу позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Іншою загальною засадою кримінального провадження відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 24 КПК є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частина 6 ст. 9 КПК України надає можливість застосування аналогії кримінального процесуального права, за якою визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу загальні засади застосовуються й у випадках, коли його положення не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.
Згідно зі ст. 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту ч. 3 ст. 174 КПК України вбачається, що у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Цією ж статтею Кодексу власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять.
Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок нескасування арешту майна одночасно з закриттям кримінального провадження, положеннями КПК України прямо не передбачено.
Водночас після закриття кримінальної справи, коли будь-які законні підстави для арешту майна відпали, продовження дії цього заходу є свавільним втручанням у право власності особи, яке є об`єктом охорони за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. В означеній ситуації в силу положень ст. 13 Конвенції держава зобов`язана забезпечити особі можливість ефективного юридичного захисту порушеного права.
Оскільки арешт майна було накладено у межах кримінального провадження за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства із застосуванням передбачених ч. 1 ст. 7, ст. 16, 24 цього Кодексу загальних засад кримінального провадження - недоторканність права власності й забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій або бездіяльності, в тому числі, слідчого, прокурора.
Оскільки кримінальне провадження закрито під час досудового розслідування, здійснення судового контролю дотримання прав і свобод людини на відповідній стадії процесу згідно з чинним кримінальним процесуальним законом належить до повноважень слідчого судді. Виходячи з того, що прямих заборон ініціювання перед слідчим суддею питання про скасування арешту майна у відповідній ситуації і прийняття ним такого рішення закон не встановлює, тому питання про скасування арешту майна може бути вирішено слідчим суддею за клопотанням власника або іншого володільця майна в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.
При цьому у КПК України відсутня заборона у вчиненні процесуальних дій з розгляду питань, які мали бути вирішені, але залишилися невирішеними на етапі досудового провадження, закриття чи розгляду справи, тобто помилки і недоліки, допущені у кримінальному провадженні, повинні виправлятися за тими ж правилами, а саме за правилами КПК України.
Отже порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється ст. 174 КПК України і відповідно таке питання підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Аналогічний висновок зробила Велика палата Верховного Суду у постанові від
17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц (провадження № 14-326цс18).
За таких обставин, враховуючи закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування, невирішення питання про скасування арешту майна заявника, переслідуючи за мету дотримання принципу недоторканості права власності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту, а тому клопотання слід задовольнити.
Натомість, на переконання слідчого судді, викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц правова позиція про те, що скасування арешту майна у такому випадку має відбуватися в порядку цивільного судочинства, стосується саме арешту, накладеного слідчим ввідповідно до вимог
КПК України 1960 року в рамках кримінальної справи, яка закрита також в порядку
КПК України 1960 року.
При цьому, слідчий суддя не надає будь-якої оцінки законності та обґрунтованості накладеного арешту майна, або діям чи бездіяльності слідчого та прокурора, а скасовує арешт з огляду на те, що підстави для його накладення відпали та він втратив свої концептуальні властивості.
Керуючись ст.ст. 170-175, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

Клопотання володільця майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати повністю арешт автомобіля марки "ВАЗ 219060" (д.н.з. НОМЕР_1 ), накладений ухвалою слідчого судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 709/1921/17.
Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1