справа №176/1919/19
провадження №1-в/176/356/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи Жовтоводської виправної колонії (№ 26) клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, раніше не судимого, засудженого: 26.01.2018 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі 3 роки 2 місяці, за ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.04.2018 року вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 26.01.2018 року змінено в частині призначеного покарання та засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі 3 роки 2 місяці, за ухвалою Жовтоводського міського суду від 31.05.2019 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 01.08.2017 року по 17.04.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 засуджений 26.01.2018 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі 3 роки 2 місяці, за ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.04.2018 року вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 26.01.2018 року змінено в частині призначеного покарання та засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі 3 роки 2 місяці.
Початок строку відбування покарання 01.08.2017 року, кінець строку відбування покарання 16.01.2020 року.
Засуджений ОСОБА_4 заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Заслухав засудженого, який підтримав клопотання з посиланням на підстави викладені в ньому, в судовому засіданні підтвердив, що під час відбування покарання дійсно мав як заохочення так і стягнення, думку прокурора, який пояснив, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки має 1 стягнення та 1 заохочення, крім того за вироком суду на відшкодування матеріальної шкоди має сплачувати великі суми, однак виконавчі листи на теперішній час є не погашені а тому вважає, що недостатні підстави, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання чи клопотання.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання.

При цьому звернув увагу, що головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

Пленум Верховного Суду України також звернув увагу на те, що сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи та інше.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_4 знаходиться з 02.08.2017 року, з цього часу утримувався у Вінницькій установі виконання покарання № 1, характеризувався посередньо, заохочень не мав, стягнень не мав. До праці не залучався.

З 16.05.2018 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

За період відбування покарання в Жовтоводській ВК № 26, засуджений має 1 стягнення у вигляді догани за зберігання заборонених речей та 1 заохочення. На виробництві установи не працевлаштований.

Суд враховує, що протягом останніх 4 -х місяців відбування покарання, у засудженого відбулися позитивні прояви в поведінці, здобув освіту муляра, вони заслуговують на увагу. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, в тому числі період попереднього ув`язнення в СІЗО, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Згідно довідки медичної частини установи засуджений ОСОБА_4 є працездатний та може виконувати будь-яку роботу (арк. ос. спр. 40 т. 1 ч. 2).
Крім того засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, та отримати за весь цей час бодай хоч одне заохочення. Але жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується в період перебування в СІЗО мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику.
Більш того будь-яких проявів участі засудженого ОСОБА_4 в суспільно-корисному житті колонії чи його участі в програмах диференційованого виховного впливу, судом не встановлено. Як то за програмами «Фізкультура і спорт», Правова освіта, «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», тощо, подання останнім за власною ініціативою такої заяви до участі та прийняття в участі, такі обставини та докази по ним в матеріалах особової справи відсутні.
Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що наявність 1 стягнення та лише 1 заохочення, яке було застосоване за 4 місяці до звернення зі справжнім клопотанням, переважне посереднє пасивне відношення до праці засудженого, не утворює підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 як такому який став на шлях виправлення, що в цілому не надає можливості встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого та що останній дійсно виправився.
Як вбачається з матеріалів клопотання та особової справи в них відсутні жодні юридичні документи, які підтверджують що засуджений під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, а також, що був офіційно працевлаштований на виробництві установи, як то накази по установі чи з іншим власником, трудовий договір, контракт чи інший документ, відсутність яких в особовій справі вказує на формальність застосованого по відношенню до засудженого ОСОБА_4 заохочення.
Згідно останньої характеристики, яка мається в матеріалах особової справи від 21.07.2019 року, засуджений ОСОБА_4 характеризується задовільно, а не позитивно чи добре, на виробництві установи не працевлаштований, залучається до робіт благоустрою колонії (а.с. 69 т.1 ч.2).

Суд наголошує, що виконання засудженим своїх прямих обов`язків під час відбуття покарання, як то дбайливе ставлення до майна установи, чи дотримання останнім норм санітарної гігієни та безпеки, як зазначено в характеристиках на засудженого, що маються в матеріалах особової справи та про що наводить засуджений в клопотанні, не характеризує та не вказує на позивні прояви в поведінці засудженого та його ставлення до праці, більш того не доводить і не підтверджує що він як особистість змінився та виправився.
Крім того, ОСОБА_4 , розглядався на адміністративній комісії установи 06.09.2018 року, відповідно до ст. 101 КВК України та йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення. Відповідно до ст. 82 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 14.03.2019 року відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення. Відповідно до ст. 81 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 11.07.2019 року відмовлено, як такому, що не довів своє виправлення.
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який є судимий та відбуває покарання за тяжкий злочин проти власності, а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 , виходячи з встановлених обставин у сукупності щодо його поведінки та відношення до праці, є передчасним та клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1