Житомирський апеляційний суд
Справа №292/408/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №292/408/19 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 29 травня 2019 року,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вище зазначену ухвалу, як незаконну, та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу та обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання. Наголошує, що в порушення ч.1 ст.193, ч.4 ст.199 КПК України, під час судового розгляду клопотання, слідчий ОСОБА_9 , перебравши на себе функції прокурора, не лише брав участь у розгляді клопотання, а й подавав докази в судовому засіданні, надавав свої пояснення на підтримку свого необґрунтованого клопотання тощо, тоді як прокурор фактично надавав формальні доводи. В порушення п.1 ч.1 ст.372 КПК України в ухвалі не зазначено найменування (номера) кримінального провадження, що у подальшому створить труднощі доведення перебування особи під вартою при стягненні відшкодування на користь ОСОБА_8 у разі ухвалення виправдувального вироку. Крім того, висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри не підтверджений відповідними доказами, так, слідчим не надано докази про причину смерті, яким може бути лише висновок СМЕ, а не свідоцтво про смерть ОСОБА_10 , що складене до внесення відомостей в ЄРДР. Наголошує, що фактично вся підозра сторони обвинувачення ґрунтується лише на показаннях зацікавленого свідка ОСОБА_11 , який перебуває у неприязних відносинах із ОСОБА_8 , та дав показання, що нібито він бачив, як його бувший зять - ОСОБА_8 , наносив у ліву сторону тулуба удари ногою, хоча такі показання не підтверджені іншими доказами, суперечать показанням інших свідків, які стверджують, що на потерпілому не було жодних тілесних ушкоджень, у тому числі й неспростовним показанням підозрюваного. Вважає, що зазначені у клопотанні слідчого процесуальні ризики є неспроможними, оскільки не підтверджені жодними із наданими слідчим, а не прокурором, доказами. При цьому, слідчий суддя безпідставно не врахував, що ОСОБА_12 позитивно характеризується, проживає з матір`ю, що й засвідчує його соціальні зв`язки, а відсутність у депресивному селі роботи не може засвідчувати його умисне небажання працювати. Крім того, не погоджується з висновком слідчого судді, що будучи на волі ОСОБА_8 буде впливати на свідків з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, оскільки слідчий суддя, порушуючи презумпцію невинуватості, уже наперед визначив ОСОБА_8 винуватим у інкримінованому злочині і своєю ухвалою намагається зашкодити підозрюваному у реалізації своїх прав щодо доведення своєї непричетності до злочину. Зазначає, що єдиним поясненням необхідності тримання під вартою для сторони обвинувачення є подальший тиск на ОСОБА_8 , аби останній визнав вину, оскільки належних та допустимих доказів слідчий так і не здобув.

Згідно оскарженої ухвали слідчим суддею Червоноармійського районного суду Житомирської області від 29 травня 2019 року, задоволено клопотання начальника СВ Пулинського ВП Новоград- Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на строк 30 днів, а саме до 27 червня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, розглянувши доводи апеляційної скарги адвоката, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий судця, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Як вбачається з клопотання слідчого, в провадженні СВ Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000102 від 02.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 квітня 2019 року близько 20 і од. 00 хв. год., на узбіччі дороги по вул. Лесі Українки, поблизу буд. 52 у с. Мартинівка, Пулинського району. Житомирської області між ОСОБА_8 та його батьком ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Будучи обуреним поведінкою батька. ОСОБА_8 вирішив спричинити йому тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з прямим умислом, направленим на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання. ОСОБА_8 наблизився до лежачого на землі ОСОБА_10 , та застосовуючи фізичну силу, взутими ногами наніс йому не менше 20 ударів по тулубу.

У результаті нанесених ударів ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді множинної внутрішньої крововтрати, множинних переломів ребер з пошкодженням легенів, розриву печінки. Вищевказані тілесні ушкодження в своїй сукупності та по механізму свого утворення є тупою травмою тулуба, та відповідно до п.2, п.п «а» п.2.1.1, її.п «й», «к» п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для житія та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

Смерть ОСОБА_10 настала у результаті тупої сполучної травми тіла.

02 квітня 2019 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

02 квітня 2019 року ОСОБА_8 оголошено про підозру в умисному тяжкому тілесному ушкодженні ОСОБА_10 , тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

03 квітня 2019 року слідчим суддею Червоноармійського районного суду підозрюваному ОСОБА_8 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 31.05.2019 року.

У відповідності до змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді, необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного мотивована тяжкістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а також наявністю доведених слідчим та прокурором ризиків, передбачених нормами ст.177 КПК України.

Проте з такими висновками слідчого судді погодитись неможливо.

З положень ст.184 КПК України випливає, що клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З клопотання слідчого та ухвали слідчого судді вбачається, що метою застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також перешкоджати провадженню будь-яким іншим чином, проте не наведені доводи на підтвердження існування даних ризиків, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя дійшов неправильного висновку про наявність ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_8 ухилятись від слідства та суду або перешкоджати належному розгляду кримінального провадження будь-яким чином, оскільки такі дані в клопотанні не наведені взагалі, а зазначені лише припущення слідчого про те, що перебуваючи на волі він може вчинити вищенаведені дії.

Висновки слідчого судді суперечать положенням Європейської конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 року щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд з прав людини констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

Відповідно ж до правової позиції Європейського суду у справі «Москаленко проти України» (остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34), суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.

Аналогічна позиція викладена у рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Крім того, не наведені будь-які доводи, які давали обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_8 буде ухилятись від слідства та суду.

Твердження ж слідчого судді про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є достатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також, слідчим суддею не було враховано, що ОСОБА_8 має виключно позитивні характеристики за місцем проживання (а.п.30), постійне місце проживання, доглядає матір інваліда ІІ групи, має двох дітей -2004 та 2012 р.н. (а.п.32-33), тобто має стійкі соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду подання слідчий суддя дав неповну оцінку наявним у провадженні обставинам, через що безпідставно дійшов висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою, а з урахуванням сукупності даних про особу підозрюваного адекватним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, може бути домашній арешт з встановленням заборони залишати місце проживання цілодобово.

При цьому, з метою забезпечення належного виконання обраного запобіжного заходу, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення ст.194 КПК України, поклавши на ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

Покладені на нього обов`язки, а також перебування під цілодобовим арештом суттєво зменшать ризики на, які послався слідчий у своєму клопотанні про обрання запобіжного заходу та буде відповідати меті обраного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 29 травня 2019 року, якою задоволено клопотання начальника СВ Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на строк 30 днів, а саме до 27 червня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника СВ Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання: АДРЕСА_1 , строком до 27.06.2019 включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

- утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну (за наявністю).

Строк дії обов`язків - до 27.06.2019.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти негайно в залі судового засідання апеляційного суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та орган Національної поліції за місцем постійного проживання підозрюваного.

Згідно ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :