УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

08 листопада 2019 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України, в якій заявник просить скасувати вказану постанову, а також зобов`язати слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 або іншого уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0001693, вручити ОСОБА_4 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та провести його допит, як потерпілого у даному кримінальному провадженні за участю представника адвоката ОСОБА_3 .

Свою скаргу заявник мотивує тим, що 16.10.2019 року ОСОБА_4 звернувся до Державного бюро розслідувань з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України. Оскільки такі відомості в передбачені ст.214 КПК України строки не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник звернувся до суду зі скаргою.

24.10.2019 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва зобов`язано уповноважену особу Державного бюро розслідувань внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені у заяві ОСОБА_4 .

29.10.2019 року представником потерпілого ОСОБА_4 до Державного бюро розслідувань подано клопотання про вчинення процесуальних дій за № 307-к/00299/2019-2786 (вх. № 22654-19 від 29.10.2019 року), в якому просив: 1) виконати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 у справі №761/41352/19 (пр. №1-кс/761/28333/2019) від 24.10.2019 року; 2) не пізніше 24 годин з моменту отримання даного клопотання внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою (вх. № Ш- 7568 від 16.10.2019 року) ОСОБА_4 про вчинення співробітниками Національного антикорупційного бюро України кримінального правопорушення, а саме розголошення даних досудового розслідування, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 387 КК України; 3) зобов`язати слідчих Державного бюро розслідувань в провадженні яких перебуватиме кримінальне провадження за заявою ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення від 16.10.2019 року, вручити ОСОБА_4 пам`ятку про права та обов`язки потерпілого і допитати його як потерпілого.

07.11.2019 року представником ОСОБА_4 отримано в Державному бюро розслідувань письмову відповідь на вказане клопотання у вигляді листа за вихідним №22654/2.1-19 від 04.11.2019 року та додатку до нього - постанови про часткову відмову у задоволенні клопотання від 04.11.2019 року за підписом слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 .

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 04.11.2019 року відповідно до заяви ОСОБА_4 від 16.10.2019 року (вх. ДБР № Ш-7568 від 16.10.2019 року), з урахуванням ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 у справі №761/41352/19 від 24.10.2019 року, Державним бюро розслідувань внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001693 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 387 КК України. Разом з тим, у задоволенні частини клопотання щодо вручення потерпілому ОСОБА_4 пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та його допиту як потерпілого слідчий відмовив з посиланням на відсутність на даний час, на його думку, об`єктивних даних, котрі б свідчили про заподіяння заявнику шкоди передбаченої ч. 1 ст. 55 КК України.

Вказану постанову представник заявника адвокат ОСОБА_3 вважає незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне.

Так, мотивувальна частина постанови не містить достатніх мотивів її прийняття та їх належного обґрунтування як того вимагає п.2 ч.5 ст.110 КПК України.

Вважає, що права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У своїй заяві про злочин ОСОБА_4 детально вказав про шкоду, яка була завдана йому в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України, а саме про вчинення щодо нього дій, які ганьблять його як людину, принижують честь та гідність як публічної особи. При цьому, у ОСОБА_4 відсутній обов`язок документального підтвердження на стадії подачі заяви про злочин заподіяння йому будь-якого виду шкоди, оскільки вказані обставини підлягають встановленню під час подальшого досудового розслідування кримінального правопорушення.

Водночас у клопотанні про проведення процесуальних дій представник заявника ініціював питання про проведення допиту потерпілого, однак слідчий безпідставно відмовив у проведенні цієї слідчої дії не мотивуючи при цьому своє рішення.

Також, представник заявника звертає увагу на те, що відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_4 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2019 року, а також цього ж дня була винесена постанова про часткову відмову у задоволенні клопотання, що свідчить про те, що слідчий не міг здійснити належну перевірку викладених у заяві доводів і обставин, котрі б давали підстави стверджувати про відсутність завданої ОСОБА_4 шкоди це є об`єктивно не можливим.

Отже, на підставі вищенаведеного, представник заявника постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України, вважає такою, що носить формальний характер та просить її скасувати.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, у ній зазначених. При цьому, зазначив про те, що слідчий у своїй постанові фактично відмовив ОСОБА_4 у визнанні його потерпілим, а також у задоволенні клопотання про вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та допиту ОСОБА_4 як потерпілого. Таке рішення слідчий мотивував відсутністю завданої ОСОБА_4 шкоди. Однак, вважає, що у заяві про вчинення злочину було зазначено достатньо відомостей для висновку про заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди. На підставі наведеного, вважає постанову слідчого незаконною та необґрунтованою та просить її скасувати.

Слідчий першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв та клопотань, в тому числі про відкладення розгляду скарги, до суду не надходило.

Враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду скарги, не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя, виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу з урахуванням наявних у суду матеріалів.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши думку представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що слідчий першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , виніс постанову від 04.11.2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 від 29.10.2019 №307-к/00299/2019-2786 у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових дій) негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

За правилами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмову, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів скарги свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані слідчим при прийнятті рішення про часткову відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 від 29.10.2019 №307-к/00299/2019-2786 у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України.

Так, слідчий у постанові про часткову відмову у задоволенні клопотання не наводить мотивів на обґрунтування відмови у задоволенні клопотання саме в частині вручення ОСОБА_4 пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та допиту ОСОБА_4 як потерпілого, а фактично вирішує питання про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0001693, що є різними за своєю правовою природою процесуальними рішеннями, та за результатами вирішення таких питань ухвалюються різні процесуальні рішення.

При цьому, як вбачається зі змісту клопотання, з яким звертався адвокат ОСОБА_7 до слідчого, представником заявника ставиться питання не про визнання ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0001693, а про вручення останньому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки та про його допит в якості потерпілого.

Однак, ініційовані представником заявника питання не стали предметом розгляду слідчого при винесенні постанови про часткову відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України.

Розглядаючи постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про часткову відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України, в аспекті відмови у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0001693, слід зазначити наступне.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0001693 від 04.11.2019 не встановлено очевидних та достатніх підстав, які б свідчили про вид та розмір шкоди, яка можливо завдана заявнику ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням, а тому у відповідності до вимог ст.55 КПК України, ОСОБА_4 не може бути потерпілим у кримінальному провадженні №0001693.

Проте, такий висновок слідчого є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001693.

Так, зі змісту заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що останнім зазначено про те, що в результаті незаконних дій співробітників НАБУ йому було спричинено моральну шкоду, зокрема шкоду його честі та гідності як публічної особи.

Не зважаючи на це, та не спростовуючи в постанові доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №№0001693.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що цитування у постанові положень кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Отже, викладене у сукупності свідчить про необґрунтованість винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України, відсутність підстав для прийняття такого рішення, що є суттєвим порушення вимог ст. 110 КПК України та безпосередньо впливають на законність прийнятого рішення слідчим.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в частині скасування постанови слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України.

Що стосується вимоги адвоката ОСОБА_3 зобов`язати слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 або іншого уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0001693, вручити ОСОБА_4 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та провести його допит, як потерпілого у даному кримінальному провадженні за участю представника адвоката ОСОБА_3 , слідчий суддя зауважує наступне.

Згідно вимог ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може ухвалити рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Так, слідчим суддею розглянуто скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України. За результатами розгляду такої скарги слідчим суддею ухвалено рішення про скасування постанови слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про часткову відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України.

Тобто в даному випадку предметом розгляду такої скарги була саме оцінка законності та обґрунтованості рішення слідчого.

При цьому, в межах розгляду даного питання слідчий суддя позбавлений можливості прийняти рішення про зобов`язання слідчого прийняти конкретне рішення або вчинити конкретну дію, як про це просить адвокат ОСОБА_3 .

Отже, скарга адвоката ОСОБА_3 в частині прохання зобов`язати слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 або іншого уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0001693, вручити ОСОБА_4 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та провести його допит, як потерпілого у даному кримінальному провадженні за участю представника адвоката ОСОБА_3 , не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 22, 26, 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про часткову відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 04 листопада 2019 року про часткову відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0001693 від 04.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.387 КК України.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 18 листопада 2019 року о 16 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1