Справа № 297/71/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , перекладача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000473 від 04.08.2016 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берегове, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей, інваліда ІІІ групи, раніше не судимої,
за ч. 1 та ч. 2 ст. 303 КК України,
встановив:
В період із 26 серпня 2016 року по 08 вересня 2016 року ОСОБА_6 умисно, а саме переконанням у вигідності надання оплатних сексуальних послуг забезпечувала зайняття проституцією громадянкою ОСОБА_7 , шляхом підшукання останній партнерів для надання послуг сексуального характеру за винагороду, при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_6 26 серпня 2016 року біля 16 години за грошову винагороду в розмірі 400 гривень, отриману від ОСОБА_8 , умисно схилила ОСОБА_7 до надання оплатних послуг сексуального характеру громадянину ОСОБА_8 , що остання в подальшому і зробила в с. Балажер, Берегівського району, на полі, що розташоване неподалік від вулиці Акац, знаходячись в салоні легкового автомобіля жовтого кольору марки "ВАЗ 2106", державний номерний знак " НОМЕР_1 ".
Крім цього, 08 вересня 2016 року біля 17 години ОСОБА_6 отримав грошову винагороду в розмірі 1000 гривень від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в с. Яноші, по вул. Головна, Берегівського району, на узбіччі дороги, напроти будинку № 135, в салоні легкового автомобіля жовтого кольору марки "ВАЗ 2106", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", умисно, повторно схилила ОСОБА_7 до надання оплатних послуг сексуального характеру останнім громадянам, однак цього ж дня вони працівниками Берегівського відділу поліції були викриті.
На думку суду обвинувачену ОСОБА_6 слід визнати винною у кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 303 КК України - як сутенерство; та ч. 2 ст. 303 КК України - як сутенерство, вчинене повторно.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину не визнала і показала, що ОСОБА_10 є співмешканкою її сина та проживає разом із нею в АДРЕСА_2 . Про те що остання надає сексуальні послуги іншим чоловікам вона не знала, дізналась про це лише після їх затримання. Також, ОСОБА_6 зазначила, що не схиляла ОСОБА_10 до зайняття проституцією. Також, обвинувачена зазначила, що під час її затримання працівниками поліції в с. Яноші при ній були виявлені та вилучені грошові кошти у розмірі 1000 гривень, які їй передав водій автомобіля жовтого кольору, на якому вони із ОСОБА_10 та ще одним чоловіком пересувалися. При цьому, ОСОБА_6 зазначила, що вказані грошові кошти вони отримали за продажу спортивного костюму, який ОСОБА_11 мала передати водію вказаного автомобіля. Крім цього, ОСОБА_6 зазначила, що її телефоном часто користувалися і інші особи та вона нікому не пропонувала ніяких дівчат для надання сексуальних послуг.
Не дивлячись на заперечення обвинуваченою ОСОБА_6 вини, вона повністю доведена наступним.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що є невісткою обвинуваченої ОСОБА_6 та проживає у неї вдома разом з її сином у цивільному шлюбі, однак шлюбних відносин з останнім не підтримує, оскільки він останні 2,5 роки байдужий до неї. У зв`язку з цим вона, ОСОБА_10 , мала на меті знайти собі нового чоловіка, а тому вона дійсно надавала сексуальні послуги іншим чоловікам за кошти. Отже, свідок зазначила, що послуги сексуального характеру вона надавала за грошову винагороду. Так, за два тижні до їх затримання правоохоронними органами, вона надавала за гроші інтимні послуги чоловіку на ім`я « ОСОБА_12 ». Про зустріч із чоловіком на ім`я ОСОБА_12 вона домовлялася за допомогою телефону, який належав ОСОБА_6 .. Крім того, в день затримання вона попросила ОСОБА_6 поїхати з нею продавати спортивний костюм вищевказаному ОСОБА_12 , оскільки вона погано себе почувала. Так, у с. Балажер вона сіла до автомобіля, марку якого не знає, де вже знаходились ОСОБА_6 , водій «Іштван» та ще один чоловік. ОСОБА_13 , який продавала вона, свідок, належав обвинуваченій ОСОБА_6 , однак у зв`язку з тим, що остання не знала особисто ОСОБА_12 , вона поїхала з ОСОБА_14 . Грошові кошти в розмірі 1000 гривень чоловік, ім`я якого вона не знає, та який знаходився разом з ними у машині, передав ОСОБА_6 ..
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що будучи оперуповноваженим Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, до нього надійшла усна інформація від ОСОБА_16 та ще однієї особи, яку не пам`ятає, що є жінка, яка займається сутенерством та проституцією, а саме «продає» свою невістку для надання інтимних послуг. На підставі його рапорту слідчим було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинені злочини. Було встановлено, що особою, яка займається сутенерством є ОСОБА_6 .. Тому з метою викриття злочинних діянь обвинуваченою ОСОБА_6 було здійснено контроль за вчиненням злочину, до якого було залучено дві особи під вигаданими анкетними даними: ОСОБА_17 та ОСОБА_9 .. Вказані особи мали зібрати докази того, що ОСОБА_6 надає свою невістку для сексуальних послуг за грошову винагороду, тому для цього їм два рази видавались грошові кошти. Так, з обвинуваченою ОСОБА_6 залучені особи зв`язувались по телефону, та після отримання послуг сексуального характеру передавали останній гроші. Так, в результаті контролю за вчиненням злочину було встановлено факт сутенерства обвинуваченою ОСОБА_6 ..
Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в порядку ст. 336 КПК України свідок з вигаданими анкетними даними - ОСОБА_17 показав, що був залучений працівниками поліції для зустрічей інтимного характеру з ОСОБА_6 та іншими дівчатами у 2016 році. Так, йому видали мобільний телефон, за допомогою якого він зв`язувався з ОСОБА_14 та 500 гривень для розрахунку за отримані сексуальні послуги. Під час отримання грошових коштів у поліції він підписував відповідний документ. Далі, ОСОБА_18 надала йому інформацію як зв`язатися з ОСОБА_19 , яка надавала вказані сексуальні послуги. Так, за перший раз отримання ним сексуальних послуг від ОСОБА_19 він заплатив 400 гривень, а саме - 200 гривень Ерікі, та ще 200 гривень Дьондікі. Гроші він передав ОСОБА_19 , яка сказала, що передасть частину ОСОБА_18 . За отримання сексуальних послуг другий раз він заплатив 1000 гривень, які передав ОСОБА_18 в його автомобілі. Також, свідок зазначив, що обидві зустрічі відбувалися в його автомобілі марки «ВАЗ 2106», жовтого кольору в с. Яноші, на полі, та під час надання йому Дьондікою сексуальних послуг вони знаходились в автомобілі вдвох. При цьому, ОСОБА_17 зазначив, що при передачі грошових коштів в розмірі 1000 гривень в автомобілі також був присутній його друг ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 .
Крім цього, допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в порядку ст. 336 КПК України свідок з вигаданими анкетними даними - ОСОБА_9 показав, що влітку 2016 року був залучений працівниками поліції для контролю за вчиненням злочину, а саме звідництво у наданні сексуальних послуг обвинуваченою ОСОБА_6 за грошові кошти. Так, по дорозі до дівчини, яка надавала послуги сексуального характеру, пересуваючись на автомобілі марки «ВАЗ» свого знайомого, в його присутності останній передав грошові кошти в розмірі 1000 гривень ОСОБА_6 .. Після чого, їх було затримано на дорозі біля кафе працівниками поліції. Вказані грошові кошти були передані його знайомому в його присутності працівниками поліції для викриття отримання сексуальних послуг за грошову винагороду.
Тобто, як свідок ОСОБА_17 , так і свідок ОСОБА_9 спростували версію обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона із свідком ОСОБА_7 бажали продати спортивний костюм, тому 08.09.2016 року сіли до них в автомобіль. В даному випадку у той день ОСОБА_7 повинна була надати сексуальні послуги за домовленістю із ОСОБА_6 , яка забезпечувала шляхом знаходження клієнтів, визначенням часу її дії щодо зайняття проституцією.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що після гри у футбол із знайомими вони зайшли до бару, який знаходиться в с. Балажер. Там до них підійшов його знайомий та запропонував дівчат для отримання сексуальних послуг за грошову винагороду. Потім підійшла якась жінка на ім`я ОСОБА_18 , схожа на обвинувачену ОСОБА_6 , і сказала, що за 150 гривень можна отримати послугу сексуального характеру. Близько через два тижні він, свідок, зустрів свого знайомого поліцейського, якому і розказав про вказаний випадок.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що його та ОСОБА_23 було запрошено працівниками поліції в якості понятих у двох випадках. Так, при ньому працівник поліції передав чоловіку грошові кошти в розмірі 1000 гривень для оплати дівчині за отримання сексуальних послуг та поклав на нього якусь апаратуру. Згодом, працівники поліції затримали автомобіль старої марки Жигулів у с. Яноші, Берегівського району, біля головної дороги, в якому знаходилась обвинувачена ОСОБА_6 , дівчина та ще двоє осіб. Під час затримання у ОСОБА_6 було виявлено 1000 гривень та мобільний телефон.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показав, що у зв`язку із значним спливом часу не пам`ятає точно суть розмови з ОСОБА_10 , згадав, що цікавився у ОСОБА_6 станом здоров`я, оскільки знав, що ОСОБА_10 була вагітною. Крім цього, свідок пояснив, що підвозив декілька разів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 додому в с. Яноші.
Вина ОСОБА_6 у інкримінованому злочині також встановлена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.

Згідно до ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться в таких формах: контрольована поставка; контрольована та оперативна закупка; спеціальний слідчий експеримент; імітування обстановки злочину.

На підставі постанови прокурора Берегівської місцевої прокуратури від 22.08.2016 року про проведення контролю за вчиненням злочину з метою отримання доказів злочинної діяльності ОСОБА_6 , розкриття та розслідування тяжкого злочину здійснено з 23 серпня 2016 року по 14 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000473 від 04.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки проститутки без затримання особи, із втратою грошових коштів із використанням відеозапису, фотографуванням, спеціальних технічних засобів спостереження. Проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки доручено оперативним співробітникам Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Залучено для проведення контролю за вчиненням злочину осіб під вигаданими легендарними даними ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_4 (том 1 а.с. 141-143).

На підставі іншої постанови прокурора Берегівської місцевої прокуратури від 07.09.2016 року про проведення контролю за вчиненням злочину з метою отримання доказів злочинної діяльності ОСОБА_6 , розкриття та розслідування тяжкого злочину також здійснено з 08 вересня 2016 року по 25 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000473 від 04.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки проститутки без затримання особи, із втратою грошових коштів із використанням відеозапису, фотографуванням, спеціальних технічних засобів спостереження. Проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки доручено оперативним співробітникам Берегівського ВП ГУНП та відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Закарпатській області. Залучено для проведення контролю за вчиненням злочину осіб під вигаданими легендарними даними ОСОБА_17 , та ОСОБА_9 (том 1 а.с. 138-140).

Так, згідно видаткового касового ордеру № 514 від 03.08.2016 року ГУНП в Закарпатській області було видано ОСОБА_15 5000 (п`ять тисяч) гривень на підставі особливих видатків (том 1 а.с. 102).

Згідно протоколу огляду та вручення грошових коштів покупцю від 26.08.2016 року слідчим СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області у присутності двох понятих було вручені грошові кошти, які отримано в касі УФЗБО ГУНП в Закарпатській області, громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_17 , який буде здійснювати оперативну закупку проститутки від громадянина ОСОБА_26 у розмірі 500 гривень: номіналом 200 гривень серії УИ3054703, номіналом 200 гривень серії ЕВ8661244, номіналом 50 гривень серії СП5411365, номіналом 50 гривень серії СП9630376, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000473 від 04.08.2016 року за ч. 2 ст. 303 КК України (том 1 а.с. 85-88).

Протоколом огляду покупця після проведення оперативної закупки від 26.08.2016 року встановлено, що після проведення оперативної закупки проститутки від громадянина ОСОБА_26 при огляді у громадянина ОСОБА_17 , з правої зовнішньої кишені штанів видано грошові кошти, а саме: купюру номіналом 50 гривень серії СП5411365 та купюру номіналом 50 гривень серії СП9630376 (том 1 а.с. 90).

Отже, підтверджується, що ОСОБА_17 26.08.2016 року було використано для отримання сексуальних послуг всього 400 гривень.

Згідно протоколу огляду та вручення грошових коштів покупцю від 08.09.2016 року слідчим СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області у присутності двох понятих було вручені грошові кошти, які отримано в касі УФЗБО ГУНП в Закарпатській області, громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_9 , який буде здійснювати оперативну закупку проститутки від громадянина ОСОБА_26 у розмірі 1000 гривень: купюра номіналом 100 гривень серії КЄ7363832, купюра номіналом 100 гривень серії БЛ7212662, купюра номіналом 100 гривень серії ЕА8492394, купюра номіналом 100 гривень серії АБ9807349, купюра номіналом 100 гривень серії МЄ5741264, купюра номіналом 100 гривень серії КМ 7009669, купюра номіналом 100 гривень серії ЕШ0535984, купюра номіналом 100 гривень серії ГЦ3841503, купюра номіналом 50 гривень серії РЕ3721419, купюра номіналом 50 гривень серії КЧ3915480, купюра номіналом 50 гривень серії ВГ9377278, купюра номіналом 50 гривень серії СВ6464894 (том 1 а.с. 91-96).

Протоколом огляду покупця після проведення оперативної закупки від 08.09.2016 року встановлено, що після проведення оперативної закупки проститутки від громадянина ОСОБА_26 при огляді у громадянина ОСОБА_9 нічого не виявлено (том 1 а.с. 98), тобто вказане доводить, що ОСОБА_9 передав ОСОБА_6 1000 гривень для надання сексуальних послуг

ОСОБА_27 результаті протоколом огляду місця події від 08.09.2016 року встановлено наступне. В с. Яноші, по вул. Головна, напроти будинку № 135, а саме на узбіччі дороги в автомобілі марки «ВАЗ 21063», жовтого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », в якому знаходилися громадянки ОСОБА_28 та ОСОБА_7 , та які на пропозицію видати грошові кошти, ОСОБА_29 зі своєї жіночої сумки видала грошові кошти в розмірі 1033 гривень, а саме: 8 (вісім) купюр по 100 (сто) гривень серій ГЦ3841503, ЕШ0535984, ЕА8492394, БЛ7212662, КЄ7363832, АБ9807349, МЄ5741264, КМ 7009669; 4 (чотири) купюри по 50 (п`ятдесят) гривень серій ВГ9377278, СВ6464894, РЕ3721419, КЧ3915480; 2 (дві) купюри по 2 (дві) гривні серій СД1865034, РВ9448805; 9 (дев`ять) купюр по 1 (одній) гривні серій СГ4074802, ПА5144808, РК4673036, СГ4074798, МИ5518844, ПЄ3953284, ПЄ0359444, СГ4074801, МИ1226650. Крім цього, в ході вказаного огляду у ОСОБА_29 було вилучено мобільний телефон марки «Леново» з сім-карткою у ньому № НОМЕР_2 , ІМЕІ №1: НОМЕР_3 , ІМЕІ №2: НОМЕР_4 , та від ОСОБА_10 вилучено мобільний телефон марки «Самсунг» з сім-карткою № НОМЕР_5 , ІМЕІ № НОМЕР_6 , які були вилучені та поміщені в спец пакет Національної поліції № 2297361 (том 1 а.с. 99-101).

Отже, серії і номера купюр в сумі 1000 гривень відповідають серії і номерам купюр, які отримав свідок ОСОБА_9 для оплати сексуальних послуг, та згідно його показів передав ОСОБА_6 за сутенерство.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що покази обвинуваченої ОСОБА_6 та ОСОБА_10 щодо продажу спортивного костюму спростовані показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_17 і ОСОБА_22 , та письмовими доказами, та були дані обвинуваченою та свідком ОСОБА_7 з метою уникнення покарання обвинуваченою ОСОБА_6 ..

Так, негласні розшукові (слідчі) дії, а саме встановлення контролю за вчиненням злочину з метою отримання доказів злочинної діяльності ОСОБА_6 , розкриття та розслідування тяжкого злочину були проведені у відповідності до кримінально-процесуального закону.

Крім того, суд вважає, що заперечення захисника щодо порушень реєстрації кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою ОСОБА_6 , а саме, нібито, про відсутність заяви чи оперативно-розшукової справи у даному кримінальному провадженні на підставі яких мало бути розпочате досудове розслідування, є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування (редакція на час вчинення кримінальних правопорушень).

Аналогічне зазначене і в п. 2 розділу ІІ Наказу Генеральної прокуратури від 06.04.2016 № 139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 травня 2016 року за № 680/28810 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» (чинного на момент початку досудового розслідування).

Крім цього, згідно Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1377 від 06.11.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за N 1498/27943 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події» джерелом інформації про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, зокрема, є: заяви і повідомлення осіб, які надходять до органу поліції, особи, уповноваженої здійснювати досудове розслідування (далі - слідчий), або службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення; самостійно виявлені слідчим або іншою посадовою особою органу поліції з будь-якого джерела обставини кримінального правопорушення; повідомлення осіб, які затримали підозрювану особу при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення або безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні; інше.

Із витягу ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000473, внесеного 04.08.2016 року вбачається, що підставою реєстрації кримінального правопорушення за ст. 303 ч. 2 КК України була оперативна інформація працівника поліції про втягнення особою ОСОБА_30 декількох жінок в зайняття проституцією (том 3 а.с. 26).

Отже, із досліджених в судовому засіданні доказів та визнаних судом допустимими випливає, що порушень щодо реєстрації кримінальних правопорушень вчинених обвинуваченою ОСОБА_6 судом не встановлено.

Крім того, в судовому засіданні були досліджені і інші докази, які вказують на вину обвинуваченої ОСОБА_6 ..

Так, відповідно до протоколу вручення спеціальної техніки від 26.08.2016 року слідчий Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області вручив громадянину під вигаданими прізвищем ОСОБА_17 , який буде проводити оперативну закупку проститутки від громадянина ОСОБА_26 , спеціальну техніку під назвою «AVR-12», та роз`яснено способи її використання (том 1 а.с. 89).

Відповідно до протоколу вручення спеціальної техніки від 08.09.2016 року слідчий Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області вручив громадянину під вигаданими прізвищем ОСОБА_9 , який буде проводити оперативну закупку проститутки від громадянина ОСОБА_26 , спеціальну техніку під назвою «AVR-12», та роз`яснено способи її використання (том 1 а.с. 97).

Так, згідно протоколу про результати проведеного візуального спостереження за об`єктом «Кобила» для використання в кримінальному провадженні № 0000473 від 22.09.2016 року, на підставі ухвали апеляційного суду в Закарпатській області № 01201 від 05.08.2016 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 , встановлено наступні події 08.09.2016 року.

О 16:56 годині до двору адреси під`їхав автомобіль марки «ВАЗ 2106», жовтого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », за кермом якого була особа №1 ( чоловік на вигляд 35 років, одягнутий в чорну кепку, сіру футболку, чорні шорти, кросівки) та пасажиром об`єкт (жінка на вигляд 37-42 років, середнього зросту, повнуватої тілобудови, волосся чорне, довге, одягнута в червону кепку, сіру майку, сині штани, туфлі). Так фігурантка вийшла з автомобіля й зайшла по місцю свого проживання, а особа №1 залишилась на неї очікувати в транспортному засобі. ?

Далі, о 17:07 годині ОСОБА_6 («Кобила») вийшла з двору вказаної адреси, сіла пасажиром у вищевказаний автомобіль та о 17:12 годині разом з особою №1 приїхали на вул. Гагаріна у с. Балажер, де біля будинку №47, до них в автомобіль сіла особа №2 (жінка на вигляд 18-23 років, середнього зросту, повнуватої тілобудови з ознаками вагітності, волосся світло-русе, довге, одягнута в білу сукню, чорні лосини, тапочки).

В 17:19 годині приїхали у с. Яноші, Берегівського району, на вул. Головну, де зупинились біля готелю «Олімп», після чого були передані під затримання працівникам Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області (том 1 а.с. 114-115).

Протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії №1,6 для використання в кримінальному провадженні № 0000473 від 15.09.2016 року, на підставі ухвали апеляційного суду в Закарпатській області № 01199 від 05.08.2016 року, встановлено, що 26.08.2016 року ОСОБА_10 в автомобілі отримала грошові кошти в розмірі 400 гривень, частину яких в подальшому має передати ОСОБА_6 та здійснює статевий акт із водієм, після чого останній привозить ОСОБА_10 додому в АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 116-117).

Крім цього, 08.09.2016 року проінструктований водій автомобіля марки «ВАЗ 2106» та проінструктована особа із ОСОБА_6 їдуть до ОСОБА_10 в с. Балажер. Під час їхнього руху водій передає грошові кошти в розмірі 1000 гривень ОСОБА_6 (том 1 а.с. 118-119).

Згідно протоколів про результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії № 2 для використання в кримінальному провадженні № 0000473 від 15.09.2016 року на підставі ухвал апеляційного суду в Закарпатській області від 05.08.2016 року, а саме проведення зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж по номерам телефонів НОМЕР_7 та НОМЕР_8 було отримано інформацію про ряд домовленостей із ОСОБА_6 про отримання від ОСОБА_31 або інших дівчат послуг та розрахунків за це. Із вказаних розмов випливає про зустрічі сексуального характеру (том 1 а.с. 120-128, 129-131).

Вказане підтверджується дослідженими в судовому засіданні відео та аудіозаписами (том 1 а.с. 134-136).

Отже, вказані протоколи доводять, що обвинувачена ОСОБА_6 забезпечувала ОСОБА_7 зайняттям проституцією, домовлялась з клієнтами про обставини надання сексуальних послуг, отримувала за це грошову винагороду, тобто займалась сутенерством.

При цьому, заперечення захисника ОСОБА_5 що вищевказані докази є недопустимими, а саме вони не можуть бути визнані судом допустимими у зв`язку з порушенням стороною обвинувачення їх права на ознайомлення з матеріалами справи під час досудового розслідування, а саме не надання ухвал слідчого судді апеляційного суду про проведення НСРД у відповідності до ст. 290 КПК України, суд констатує наступне.

Згідно ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частиною 12 статті 290 КПК України визначено, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Так, за письмовим клопотанням захисника обвинуваченої від 15.01.2018 року суд витребував від Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області чотири копії ухвал слідчого судді апеляційного суду Закарпатської області від 05 серпня 2016 року № 01198, № 01199, № 01200, № 01201 про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000473 (зі знятим у встановленому законом порядку грифом секретності); та копію акту комісії Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області з питань таємниць про скасування грифу секретності від 21 жовтня 2016 року № 3 та дослідив їх в судовому засіданні (том 2 а.с. 1-4, 60-61, 200, 201, 202, 203).

Так, Колегія суддів Другої судової палати у постанові від 11.06.2019 року у справі № м750/3402/16-к провадження № 51-6190км18 зробила наступний висновок.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові 16 січня 2019 року (провадження 13-37кс18) в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 442 КПК, за наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.

Втім, у рішенні «Якуба проти України» від 12 лютого 2019 року ЄСПЛ зазначив, що право на розкриття відповідних доказів не є абсолютним правом. У будь-якому кримінальному провадженні можуть виникати конкуруючі інтереси, наприклад, національна безпека або необхідність захищати свідків, що піддаються ризику репресій, або зберігати таємні поліцейські методи розслідування злочинів, які повинні бути урівноважені з правами обвинувачених. У деяких випадках може бути необхідним отримання певних доказів від сторони захисту, щоб зберегти основні права іншої особи або захистити важливий суспільний інтерес. Проте лише такі заходи, які обмежують право на захист і є суворо необхідними, є також припустимими згідно з пунктом 1 статті 6. Крім того, для того, щоб гарантувати обвинуваченому справедливий судовий розгляд, будь-які труднощі, які викликають обмеження прав захисту, повинні бути належним чином компенсовані процедурами, яких дотримуються судові органи.

Системне тлумачення ст. 290 КПК дозволяє зробити висновок, що відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів, які є в її розпорядженні, то відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. В ухвалі слідчого судді про проведення НСРД немає жодних відомостей, які можуть бути доказами у конкретному кримінальному провадженні. Ця ухвала за своєю правовою природою є процесуальною підставою для отримання доказів. Але сам доказ вона не підміняє і у доказ не трансформується.

Ухвала слідчого судді про проведення НСРД повинна досліджуватися судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД. У своєму рішенні ВП ВС звертає увагу на те, що ЄСПЛ зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту.

Однак, варто враховувати ту обставину, що принцип змагальності є наскрізним і він не закінчується після реалізації положень ст. 290 КПК. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду саме суд у ході судового розгляду під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує дотримання принципу змагальності.

На етапі досудового розслідування сторони у відповідності до ст. 290 КПК повинні розкрити всі докази, які є у їхньому розпорядженні. Однак, оцінка належності, допустимості кожного із доказів буде здійснюватися судом, і суд, аналізуючи кожен із доказів, повинен дослідити процесуальні підстави (ухвали, клопотання тощо), які стали підставою для отримання будь - якого з доказів.

Відповідь на питання про можливість надання ухвал слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД під час судового розгляду у суді першої інстанції повинна ґрунтуватися на безумовному дотриманні принципу змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Таким чином, докази у вигляді результатів НСРД повинні бути безумовно відкриті стороні захисту у порядку, визначеному ст. 290 КПК. Однак процесуальні документи, а саме ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД можуть бути надані і під час судового розгляду справи у суді першої інстанції.

Невідкриття таких процесуальних документів до моменту передачі кримінального провадження до суду не може стати безумовною підставою для визнання всіх результатів НСРД недопустимими доказами. Лише у випадку відсутності у сторони обвинувачення і ненадання суду під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідних ухвал слідчих суддів про дозвіл на проведення НСРД, суд може поставити під сумнів допустимість отриманих результатів НСРД як доказів.

Якщо відповідні ухвали будуть надані суду, що розглядає кримінальне провадження, суд на основі оцінки доказів у їх сукупності, а також з урахуванням процесуальних підстав для проведення НСРД, з урахування позицій сторін, в т.ч. з урахуванням позиції сторони захисту, може прийняти рішення про їх допустимість.

Зважаючи на наведене, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД не є доказом у розумінні ст.ст. 84, 99 КПК, в ній не містяться відомості, які можуть бути використані як докази. Водночас, така ухвала є процесуальною підставою для отримання доказу, а тому повинна бути надана стороні захисту для забезпечення принципу змагальності не пізніше, ніж під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Процесуальні підстави для проведення НСРД повинні бути враховані судом першої інстанції під час всебічної оцінки доказів, отриманих в результаті проведення НСРД. Процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання), які не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні і під час розгляду справи у суді першої інстанції. Суд, на основі комплексної оцінки доказів, отриманих в результаті НСРД, за умови дотримання принципу змагальності, повинен перевірити процесуальну підставу для їх отримання та вирішити питання про їх допустимість.

Отже, наведені в касаційних скаргах мотиви не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти висновку, що рішення щодо них були постановлені з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

Незгода засуджених з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Отже, перевіривши доводи та матеріали провадження щодо засуджених, Суд прийшов до висновку, що процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД та які не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення, правильно були відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції.

При цьому, суд першої та апеляційної інстанцій не допустив відомості, що містяться в ухвалах слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД, як докази, а лише перевірив їх, як процесуальні підстави законності проведення НСРД, та визнав допустимими докази, отримані в результаті такої діяльності.

Крім того, Колегія суддів Другої судової палати у справі №640/6847/15-к провадження № 51-7949км18 ухвалою від 20.06.2019 року «Про передачу кримінального провадження на розгляд ВП ВС щодо відступу від наданих раніше правових висновків щодо застосування ст. 290 КПК (щодо відкриття розсекречених процесуальних документів, що стали підставою для проведення НСРД, під час судового розгляду)» висловила наступну позицію.

Отже, на відміну від раніше висловлених у постановах від 16 березня 2017 року та від 16 січня 2019 року висновків, колегія суддів Верховного Суду вважає, що положення ч. 12 ст. 290 КПК не можуть зводитись виключно до категоричної заборони суду допустити як докази будь-які відомості, що містяться у матеріалах, які не були відкриті сторонам при завершенні досудового розслідування. Адже таке трактування цих положень абсолютно не узгоджується з приписами ч. 11 цієї статті, які зобов`язують сторони кримінального провадження здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Із системного аналізу положень ст. 290 КПК слідує, що ч. 12 цієї статті орієнтує, крім необхідності відкриття всіх матеріалів, які є у розпорядженні сторін при завершенні досудового розслідування, також і на необхідність дотримання встановленого у частинах 210 ст. 290 порядку цього відкриття, у тому числі при відкритті додаткових матеріалів під час судового розгляду відповідно до ч. 11 ст. 290 КПК.

Правозастосовче орієнтування на дотримання процедурних вимог при відкритті іншій стороні матеріалів насамперед направлене на забезпечення принципу змагальності. Слід враховувати, що принцип змагальності є наскрізним і він не закінчується після реалізації положень ст. 290 КПК. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду саме суд у ході судового розгляду під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує дотримання цього принципу.

Так, суд має пересвідчитися і зробити обґрунтований висновок про те, чи в результаті розкриття матеріалів, які стали підставою для проведення НСРД, сторона захисту мала реальну можливість ефективно здійснювати захист і доводити під час судового розгляду у суді першої інстанції свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД. Вирішуючи це питання, суду належить виходити з того, чи були у сторони захисту час і реальні можливості доводити перед судом свою позицію щодо допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД після відкриття процесуальних документів, які стали підставою для їх проведення, у суді першої інстанції. Таким чином, не ставлячи під сумнів обов`язок сторони обвинувачення вживати необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД з метою найшвидшого надання їх стороні захисту, в тому числі і для відкриття матеріалів іншій стороні у відповідності зі ст. 290 КПК під час досудового розслідування, колегія суддів вважає, що якщо відповідні процесуальні документи були отримані стороною обвинувачення після передачі справи в суд, вона зобов`язана здійснити їх відкриття згідно з ч. 11 ст. 290 КПК, а суд у свою чергу має належним чином проаналізувати причини, які перешкодили стороні обвинувачення відкрити ці процесуальні документи стороні захисту до направлення обвинувального акту до суду. За умови забезпечення судом належного дотримання принципу змагальності при наданні таких документів, право на захист не може вважатись порушеним.

Судом у даному кримінальному провадженні встановлено, що ухвали слідчого судді, які стали підставою для проведення НСРД були розсекречені лише 23.03.2018 року актом експертної комісії № 12 та повідомлено Берегівську місцеву прокуратуру листом № 01/107-2630 вих. 18 від 06.04.2018 року (про це свідчать відповідні відмітки зі зворотної сторони ухвали), тобто сторона обвинувачення не мала у розпорядженні вказані ухвали у розсекреченому виді та об`єктивно не могла у порядку ст. 290 КПК України 24.10.2016 року відкрити їх обвинуваченій та її захиснику (том 2 а.с. 200, 201, 202, 203).

Дані ухвали не містять жодних відомостей, які можуть бути доказом, а були лише процесуальною підставою для отримання доказів, вони були досліджені в судовому засіданні 28.01.2019 року.

Отже, суд на основі оцінки доказів у їх сукупності, а також з урахуванням процесуальних підстав для проведення НСРД вважає необхідним прийняти рішення про допустимість доказів інформацію зняту з транспортних телекомунікаційних мереж картки оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_7 , яким користувалась ОСОБА_6 ; картки оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_8 , яким користувалась свідок ОСОБА_7 аудіозапису телефонних розмов із цих номерів; аудіо-візуального спостереження за ОСОБА_6 спеціальними технічними засобами для спостереження та протоколів, складених на їх підставі.

Так, згідно дослідженому аудіозапису, зробленого 26.08.2016 року обвинувачена ОСОБА_6 питає по телефону у свідка ОСОБА_7 чи дав їй товстий чоловік 400 гривень. Свідок ОСОБА_7 пізніше по телефону повідомила, що «була 10-15 хвилин», «дав 4», та також отримала від нього брелок для ключів. Вказані розмови обвинувачена та свідок вели на угорській мові та він підтверджує той факт, що 26.08.2016 року ОСОБА_7 по домовленості із ОСОБА_6 надала сексуальні послуги ОСОБА_8 , за що отримала 400 гривень.

Згідно аудіозапису телефонної розмови 08.09.2016 року обвинувачена ОСОБА_6 підтверджує, що в 4 години прийдуть двоє осіб.

Згідно відеофайлу від 08.09.2016 року, дослідженим судом, було встановлено, що в автомобіль марки «ВАЗ», в якому знаходилось двоє чоловіків, сіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_7 ..

Крім того, суд приходить до висновку, що позиція захисника ОСОБА_5 про визнання вчинення провокації зі сторони правоохоронних органів з метою вчинення злочину обвинуваченою ОСОБА_6 не знайшло свого підтвердження з огляду на наступне.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 303 КК України, а саме сутенерство полягає у дії особи щодо забезпечення заняття проституцією іншою особою жіночої чи чоловічої статі, що вчиняються з корисливою метою. Така діяльність сутенера може бути поєднана з примушуванням чи втягненням до заняття проституцією, а в подальшому виражена у створенні умов для сексуальної експлуатації зазначених осіб, у здійсненні нагляду й опіки над ними, у захисті від конкурентів, забезпеченні транспортом, у відверненні насильства чи обману з боку клієнтів та інших діях, що забезпечують умови сексуальної експлуатації таких осіб.

Злочин визнається закінченим з моменту вчинення будь-якої із зазначених у ч. 1 ст. 303 КК при сутенерстві - з моменту вчинення сутенером дії щодо забезпечення заняття проституцією іншою особою незалежно від фактичного досягнення ним корисливої мети.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, поєднаним із наявністю корисливої мети.

Зазначені у ч. 2 ст. 303 КК України кваліфікуючі ознаки мають місце, коли дії, передбачені ч. 1 цієї статті, вчинені щодо кількох осіб або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або особою з використанням службового становища, або особою, від якої потерпіла особа була у матеріальній чи іншій залежності.

В своїй постанові Колегія суддів Другої судової палати від 11.06.2019 року у справі № 750/3402/16-к провадження № 51-6190км18 також зробила висновок щодо критеріїв відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів під час розкриття злочину у сфері службової діяльності (НСРД).

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів Європейський суд з прав людини виробив ряд критеріїв, такі як: a) змістовний критерій, b) процесуальний критерій.

При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін. Так, перевіряючи доводи засудженого ОСОБА_2 щодо провокації злочину, Суд дійшов висновку, що такий факт не знайшов свого підтвердження в результаті перевірки обставин кримінального провадження та дослідження доказів, як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. А у матеріалах кримінального провадження відсутні ознаки, притаманні провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання до вчинення злочину.

У рішенні «Матановіч проти Хорватії» ЄСПЛ зазначив, що «підбурювання, за змістом кримінального процесуального закону, мало б місце тільки тоді, коли таємний агент перед тим, як було прийнято рішення про закупку і продаж наркотиків разом з іншими співвиконавцями злочину, неодноразово б заохочував [обвинуваченого] до вчинення злочину (або сприяв утвердженню у прийнятті такого початкового рішення обвинуваченим). Втім, докази ясно показують, що така пропозиція була лише загальним абстрактним виразом готовності таємного агента платити певну суму грошей за поставлені наркотики, після чого скаржник добровільно продовжував спілкуватися з ним, щоб отримати особисту користь від абстрактної готовності «покупця» [купувати наркотики]. Звернення таємного агента в даному випадку не було обов`язковою умовою для злочинної діяльності скаржника, тобто дія, яку б в іншому випадку він би не вчинив.

Навпаки, суди дійшли до висновку, що навіть без [агентів під прикриттям] він мав намір вчинити злочин, за який він був засуджений». У своєму рішенні «Банніков проти Росії» на обґрунтування факту порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод ЄСПЛ посилається на своє рішення «Худобін проти Російської Федерації», «Тейшейро де Кастро проти Португалії», однак зміст цих рішень зводиться до вислову «не було б скоєно, як би не було спровоковано».

Отже, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Банніков проти Російської Федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 2 жовтня 2010 року, «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року застосування особливих методів ведення слідства - зокрема, агентурних методів - саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд.

Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний вказаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину.

Так, для визначення провокації злочину Європейський суд встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою. Отже, перевіркою матеріалів кримінального провадження щодо засуджених встановлено, що органи досудового розслідування діяли в основному у пасивний спосіб і не підбурювали засуджених до вчинення злочину. Таким чином, НСРД не призвели до підбурювання, через призму прецедентної практики ЄСПЛ стосовно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, судом не було встановлено даних, що працівники поліції спонукали обвинувачену ОСОБА_6 на сутенерство у забезпеченні свідка ОСОБА_7 у зайняття проституцією. Так, ще до початку кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_6 пропонувала свідку ОСОБА_21 дівчат для отримання сексуальних послуг за грошову винагороду та аудіозаписами розмов обвинуваченої ОСОБА_6 , прослуханими в судовому засіданні за період з 22.08.2016 року по 31.08.2016 року, де вона чоловіку обіцяє «дівчат за гроші», свідчить, що вона займалась сутенерством.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що доводи захисника про провокацію злочину з боку правоохоронних органів не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченої ОСОБА_6 слід визнати те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності (том 1 а.с. 144), по місцю свого проживання характеризується позитивно (том 1 а.с. 148), на утриманні має трьох неповнолітніх дітей (том 1 а.с. 148, 149, 150-152), є інвалідом ІІІ групи (том 3 а.с. 34).

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності (том 1 а.с. 144), по місцю свого проживання характеризується позитивно (том 1 а.с. 148), на утриманні має трьох неповнолітніх дітей (том 1 а.с. 148, 149, 150-152), є інвалідом ІІІ групи (том 3 а.с. 34), суд приходить до висновку на підставі ст.70 КК України слід призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України слід прийняти рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклав на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Речові докази: спецпакет Національної поліції № 2297361, в якому знаходяться два мобільних телефони марки «Леново» ІМЕІ № НОМЕР_3 , ІМЕІ № НОМЕР_4 з сім-карткою МТС № НОМЕР_7 , який належить обвинуваченій ОСОБА_6 , та який зберігається в камері зберігання Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, слід конфіскувати як знаряддя злочину, та мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ № НОМЕР_9 , з сім-карткою МТС № НОМЕР_8 , який належить свідку ОСОБА_31 , та який зберігається в камері зберігання Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, слід конфіскувати як знаряддя злочину (том 1 а.с. 104); магнітний носій MHI DVD-R, інв. №15 від 19.08.2016 року, магнітний носій CD-R N27TF14D8041132C1, інв. № 16 т. із записаною інформацією розміром - 7,43 МБ, магнітний носій CD-R N27TF14D8041133B2, інв. № 17 т. із записаною інформацією розміром - 22 МБ, карту пам`яті Micro SD 8 GB 1, інв. № 18 т з інформацією - 2,45 ГБ, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, слід зберігати в матеріалах кримінального провадження (том 1 а.с. 132-136); паперовий пакет, в середині якого знаходяться грошові кошти в сумі 100 гривень (дві купюри номіналом по 50 (п`ятдесят) гривень серії СП5411365, СП9630376), спецпакет № 2892671, в середині якого знаходяться гроші в сумі 1000 гривень, що були видані для оперативних закупок, та які зберігаються в Закарпатській ОД АБ «Укргазбанк», слід повернути управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Закарпатській області (том 1 а.с. 137), а 33 гривні, слід повернути обвинуваченій ОСОБА_6 , як власнику.

У зв`язку з цим, накладений ухвалою від 14.09.2016 року слідчим суддею Берегівського районного суду у справі арешт на тимчасове вилучене майно, а саме два мобільних телефони марки «Леново» ІМЕІ № НОМЕР_3 , ІМЕІ № НОМЕР_4 з сім-карткою МТС № НОМЕР_7 , та мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ № НОМЕР_9 , з сім-карткою МТС № НОМЕР_8 та грошові кошти в розмірі 1033 гривень, слід скасувати (том 1 а.с. 103).

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ст. 303 ч. 1 КК України та ст. 303 ч. 2 КК України та призначити їй покарання за ст. 303 ч. 1 КК України три роки позбавлення волі, за ст. 303 ч. 2 КК України чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом трьох років не вчинить нового злочину, поклавши на неї обов`язки відповідно до п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: спецпакет Національної поліції № 2297361, в якому знаходяться два мобільних телефони марки «Леново» ІМЕІ № НОМЕР_3 , ІМЕІ № НОМЕР_4 з сім-карткою МТС № НОМЕР_7 , який належить обвинуваченій ОСОБА_6 , та який зберігається в камері зберігання Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області - конфіскувати як знаряддя злочину; мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ № НОМЕР_9 , з сім-карткою МТС № НОМЕР_8 , який належить свідку ОСОБА_31 , та який зберігається в камері зберігання Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області - конфіскувати як знаряддя злочину (том 1 а.с. 104); магнітний носій MHI DVD-R, інв. №15 від 19.08.2016 року, магнітний носій CD-R N27TF14D8041132C1, інв. № 16 т. із записаною інформацією розміром - 7,43 МБ, магнітний носій CD-R N27TF14D8041133B2, інв. № 17 т. із записаною інформацією розміром - 22 МБ, карту пам`яті Micro SD 8 GB 1, інв. № 18 т з інформацією - 2,45 ГБ, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження (том 1 а.с. 132-136); паперовий пакет в середині якого знаходяться грошові кошти в сумі 100 гривень (дві купюри номіналом по 50 (п`ятдесят) гривень серії СП5411365, СП9630376), спецпакет № 2892671, в середині якого знаходяться гроші в сумі 1000 гривень, що були видані для оперативних закупок, та які зберігаються в Закарпатській ОД АБ «Укргазбанк» - повернути управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Закарпатській області (том 1 а.с. 137), а 33 гривні - повернути обвинуваченій ОСОБА_6 , як власнику.
Накладений ухвалою від 14.09.2016 року слідчим суддею Берегівського районного суду у справі арешт на тимчасове вилучене майно, а саме два мобільних телефони марки «Леново» ІМЕІ № НОМЕР_3 , ІМЕІ № НОМЕР_4 з сім-карткою МТС № НОМЕР_7 , та мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ № НОМЕР_9 , з сім-карткою МТС № НОМЕР_8 та грошові кошти в розмірі 1033 гривень - скасувати (том 1 а.с. 103).
На вирок може бути подана апеляція через цей суд до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його оголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1