ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 243/5212/13-к
провадження № 51-2008км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій (далі прокурор), на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 січня 2019 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001659, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК).
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК та виправдано за недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 21 січня 2019 року залишив вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК, вчиненому за нижченаведених обставин.
Так, у період із 01 вересня 2012 року по 08 січня 2013 року ОСОБА_6 працював на посаді директора ТОВ «СКС-Спецбуд» та достовірно знав, що майно цього товариства та ДП «Донецька залізниця Локомотивне депо Слов`янськ» перебуває на зберіганні у приміщенні ПП «Ладигін (вул. Карла Маркса, 65-А в м. Слов`янську.
07 березня 2013 року приблизно о 12:00 ОСОБА_6 шляхом вільного доступу увійшов на територію ПП «Ладигін», де з корисливих мотивів, надавши своїм діям правомірного характеру, намагався відкрито заволодіти майном:
яке належить ТОВ «СКС-Спецбуд» на загальну суму3366,44 грн, а саме:
1) двома металевими гладкими листами RAL 9003 із покриттям розміром 0,45х1250х2000 мм (по 2,5 кв.м);
2) металевим гладким листом RAL 7002 із покриттям розміром 0,45х1250х2000 мм (2,5 кв.м);
3) металевим гладким листом RAL 3005 із покриттям розміром 0,45х1250х2000 мм (2,5 кв.м);
4) чотирма металевими гладкими листоми RAL 9006 із покриттям розміром 0,45х1250х2000 мм (по 2,5 кв.м);
5) п`ятьма металевими гладкими листом RAL 3009 із покриттям розміром 0,45х1250х2000 мм (по 2,5 кв.м);
6) металевим гладким листом RAL 7002 із покриттям, розміром 0,45х1250х2000 мм (2,5 кв.м);
7) металевим гладким листом RAL 8017 із покриттям розміром 0,45х1250х400 мм (0,5 кв.м);
8) ватою «Мастер-Рок 30», розміром листа 1000х600х100 мм, (1 уп.=3,6 кв.м- 6 пл., розмірами по 0,6 кв.м кожна пластина);
а також майном, яке належить ДП «Донецька залізниця Локомотивне депо Слов`янськ» та яке згідно з актом прийому-передачі від 02 грудня 2011 року було передано на відповідальне зберігання ТОВ «СКС-Спецбуд» на загальну суму 930 грн, а саме:
1) двома металевими гладкими листами RAL 1015 із покриттям розміром 0,45х1250х1700 мм (4,25 кв.м);
2) двома металевими гладкими листами RAL 1015 із покриттям розміром 0,45х1250х2300 мм (2,875 кв.м);
3) двома металевими гладкими листами RAL 1015 із покриттям розміром 0,45х1250х2000 мм (2,5 кв.м),
на загальну суму 930 грн.
Викрадене майно ОСОБА_6 завантажив до заздалегідь підготовленого автомобіля «Газель» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_7 , якому не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_6 , та намагався залишити місце вчинення злочину. Однак коли він виїжджав із території ПП «Ладигін» на указаному автомобілі, його зупинив засновник ТОВ «СКС-Спецбуд» ОСОБА_8 , який виявив злочин та намагався перешкодити його завершенню.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу незважаючи на законні вимоги ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , умисно, відкрито з метою утримання та подальшого розпорядження викраденим майном продовжив рухатися в напрямку свого місця проживання, тим самим виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки він був затриманий працівниками міліції за місцем свого проживання.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи наведене, прокурор указує на те, що рішення місцевого та апеляційного суду є незаконними, необґрунтованими та невмотивованими. Так, на думку прокурора, є безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що виявлена у ТОВ «СКССпецбуд» нестача товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ) не підтверджено первинними бухгалтерськими документами про прийняття на баланс підприємства вати-утеплювача та гладких металевих листів, оскільки вказане спростовується: довідками, виданими магазином «Епіцентр», згідно з якими ТОВ «СКС-Спецбуд» купувало вату-утеплювач «Мастер-Рок30» у кількості 327 одиниць; довідками-розрахунками, відповідно до яких ТОВ «СКС-Спецбуд» купувало у ТОВ «Арсенал-Центр» металеві гладкі листи; договором про відповідальне зберігання та актом прийому-передачі товарів на відповідальне зберігання, згідно з якими ТОВ «СКС-Спецбуд» прийняло на зберігання від ДП «Донецька залізниця Локомотивне депо м. Слов`янськ» 14 металевих листів, а також довідкою ТОВ «СКС-Спецбуд» про перебування на балансі підприємства станом на 07 березня 2013 року 15 металевих листів та 19 упаковок вати-утеплювача. Також прокурор указує на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також потерпілого ОСОБА_13 . Крім того, цей суд безпідставно взяв до уваги надані ОСОБА_6 чеки про придбання ним 32 упаковок вати-утеплювача, оскільки з цих чеків не вбачається, де і ким був придбаний указаний товар. Наведене, на думку прокурора, свідчить про неповноту дослідження судом усіх обставин кримінального правопорушення та невідповідність його висновків фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Також прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції всупереч ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) формально перевірив доводи в апеляційній скарзі прокурора, не дав їм належної оцінки, не зазначив підстав і переконливих мотивів, виходячи з яких, визнав їх безпідставними, внаслідок чого необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін. Крім того, прокурор указує на те, що апеляційний суд навів лише перелік письмових доказів, про повторне дослідження яких клопотав прокурор, при цьому не проаналізував їх у контексті з доводами в апеляційній скарзі сторони обвинувачення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор, навівши відповідні пояснення, заперечила проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення, вважала постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення законними та вмотивованими, а тому просила залишити їх без зміни.
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
На будь-яких інших підставах, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту розгляду, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржених судових рішень, а при здійсненні перегляду виходить з обставин, установлених судами нижчої інстанції, якщо відповідні висновки судів нижчої інстанції належним чином мотивовано.
Як убачається зі змісту касаційної скарги прокурора, суть наведених у ній доводів фактично зводиться до неналежної оцінки доказів судами першої та апеляційної інстанцій, що, по суті, стосується невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, а це згідно зі статтями 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Доводи, наведені у касаційній скарзі прокурора, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, які призвели до безпідставного виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Положенням ст. 17 КПК визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках на потерпілого.
Обвинувальний вирок може бути постановлено судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.
Тобто дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував зібрані органом досудового слідства докази, які перевірив і належним чином оцінив із точки зору допустимості, належності, достовірності, а сукупність доказів із точки зору достатності, та дійшов правильного висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується лише на припущеннях і не підтверджується об`єктивними, достовірними доказами, отриманими в ході досудового слідства і наданих стороною обвинувачення суду.
Зокрема, місцевий суд проаналізував показання: ОСОБА_6 , який заперечив свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, представника потерпілого ДП «Донецька залізниця Локомотивне депо Слов`янськ» ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 .
Крім того, місцевий суд дослідив і належним чином оцінив із дотриманням вимог статей 23, 94 КПК письмові докази у кримінальному проваджені, а саме: довідку № 511 від 25 травня 2013 року, видану ДП «Локомотивне депо Слов`янськ» про перебування на балансі підприємства металевих листів; протокол огляду місця події від 07 березня 2013 року, згідно з яким був оглянутий автомобіль «Газель» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), в якому було виявлено і вилучено металеві гладкі листи і вата-утеплювач; копії договору про відповідальне зберігання № 02-11 від 02 грудня 2011 року з актом прийому-передачі товару на відповідальне зберігання від 02 грудня 2011 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується); заяву ОСОБА_8 , згідно з якою він дав слідчому на огляд вилучені у ОСОБА_6 предмети; протокол огляду предметів від 29 квітня 2013 року; ухвалу слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, якою накладено арешт на вилучене майно; постанову слідчого від 30 квітня 2013 року про визнання вказаного майна речовим доказом; розписку ОСОБА_8 про отримання майна на зберігання; копію наказу № 2 від 08 січня 2013 року про створення на ТОВ «СКС-Спецбуд» інвентаризаційної комісії та призначення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей; копію інвентаризаційного опису про виявлену нестачу на ТОВ «СКС-Спецбуд»; товарні накладні № DON 021161 від 08 серпня 2012 року, № DON020937 від 02 серпня 2012 року, № SLA005392 від 29 листопада 2012 року, № SLA006621 від 04 лютого 2013 року; копію видаткової накладної Рнк/D1-0022631 від 12 грудня 2012 року та рахунок № D1-0024892 від 05 грудня 2012 року; копію листа від 24 травня 2013 року, виданого директором гіпермаркету «Епіцентр К» м. Донецька; товарні чеки від 09 січня 2013 року та 17 січня 2013 року.
За наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд установив, що досліджені у судовому засіданні письмові докази не узгоджуються між собою, містять суттєві суперечності щодо кількості, вартості, маркування та інших характеристик майна, заволодіння яким інкримінується ОСОБА_6 , і не підтверджують належності цього майна ТОВ «СКССпецбуд», а інші докази, на які посилалася сторона обвинувачення, є копіями документів, за відсутності оригіналів яких суд позбавлений був можливості оцінити їх належність і допустимість.
При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні навів детальний аналіз досліджених ним доказів, у тому числі й тих, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, і зазначив мотиви, виходячи з яких, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину не підтверджується поза розумним сумнівом. Зокрема, через те, що сторона обвинувачення не довела на підставі належних і допустимих доказів того, що 15 металевих гладких листів різного маркування і розміру та вата-утеплювач дійсно належали ТОВ «СКС-Спецбуд» і для ОСОБА_6 мали ознаки чужого майна, а також не довела наявності в останнього прямого умислу на заволодіння майном металевими листами, належним ДП «Донецька залізниця Локомотивне депо м. Слов`янськ».
Не погодившись із виправдувальним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просив апеляційний суд скасувати оспорюване судове рішення та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 .
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження в межах, визначених ст. 404 КПК, у порядку, встановленому ст. 405 цього Кодексу, частково дослідив письмові докази у кримінальному провадженні, про дослідження, яких клопотав прокурор, ретельно перевірив усі доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, і обґрунтовано визнав їх безпідставними, навівши в ухвалі відповідні мотиви.

Зокрема, дослідивши частину письмових доказів, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції щодо наявності у цих доказах суперечностей і дійшов висновку, що такі суперечності підтверджують відсутність обґрунтованої впевненості у тому, що ОСОБА_6 07 березня 2013 року вивозив зі складу ПП «Ладигін» будівельні матеріали, які належали саме ТОВ «СКС-Спецбуд».
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що місцевий суд дав правильну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, та прийняв обґрунтоване рішення про недоведеність вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд, не вбачаючи підстав вважати зазначені висновки сумнівними чи необґрунтованими.
Незгода прокурора з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Доводи прокурора щодо неправильного встановлення судом фактичних обставин справи, безпідставності виправдання ОСОБА_6 та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції належним чином перевірив і дав умотивовані відповіді на них.
Наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувався при постановленні рішень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судових рішень, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення без зміни.

На цих підставах Верховний Суд ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3