Провадження №11-кп/801/1206/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2019 у кримінальному провадженні №0000150 від 20.09.2017 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Рубань Немирівського району Вінницької області, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого - залишено без зміни, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 04.09.2019 року до 02.11.2019 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2019 року та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_8 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що, на його думку, прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_8 не має наміру ухилятися від суду та впливати на потерпілих і свідків, а також має стійкі соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового розгляду
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 та її підзахисний ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 також заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 ч.1 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому в повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як особливо тяжкі і за які передбачено покарання позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що на даній стадії судового провадження свідки судом ще не допитані, докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися, а тому, ризик, що перебуваючи на волі, обвинувачений може робити спроби неправомірно впливати на свідків з метою зміни їх показів.
Також, місцевим судом встановлено, що у разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також доводить необхідність продовження строку дії застосованого щодо ОСОБА_8 під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Під час обговорення даного питання захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , позицію якої підтримав обвинувачений, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на відсутність намірів ухилятися від суду або перешкоджати судовому розгляду.
Як вбачається із змісту ухвали, судом першої інстанції перевірялися наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого а також доводи захисника щодо підстав зміни запобіжного заходу. При цьому було заслухано думку самого обвинуваченого, його захисника, прокурора у кримінальному провадженні, потерпілих та їхніх адвокатів.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про те, що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на даний час немає, оскільки інший (більш м`який) запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, не зможе на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Посилання захисника на наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, сімї, дитини, як на підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд також вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж інших обставин, які б переважили встановлені ризики.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що, вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, свідчить про високий ступінь ризику неналежної процесуальної поведінки, тому продовження строку тримання особи під вартою є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, так як у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Судом правильно встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати і не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, оскільки жодний інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Всі, викладені захисником обвинуваченого, доводи були досліджені судом першої інстанції при продовженні строку дії запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Інших обставин, які вказували б на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя