Справа № 465/4374/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/108/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Львова, українку, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України - 1 рік позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 70 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_7 шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) грн.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк, тривалістю 1 ( один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано обвинувачену ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця праці та проживання.

Вирішено питання з судовими витратами.

Вироком суду ОСОБА_7 визнанно винною та засуджено за те, що 21 серпня 2015 року у Фраківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із письмовою заявою звернулася ОСОБА_7 про те, що 20 серпня 2016, близько 10:00 год., її батько ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , спричинив їй тілесні ушкодження.

За вказаним фактом, відповідно до вимог ст.214 КПК України, слідчим СВ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_12 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002350 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження, 22 серпня 2015 року слідчим СВ ОСОБА_13 було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_7 , копію якої 22 серпня 2015 року надано останній для пред`явлення у експертній установі.

В подальшому, ОСОБА_7 звернулась із клопотанням про призначення додаткової судово-медичної експертизи, у зв`язку з тим, що після подій, описаних вище, вона неодноразово проходила лікування в медичних закладах м.Львова. На підставі постанови слідчого ОСОБА_14 від 21 вересня 2015 року було проведено додаткову судово-медичну експертизу лікарями судово-медичними експертами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 08.10.2015 р, о 17:00 год. обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи в службовому кабінеті № 33 Франківського РВ ГУ МВС України у Львівській області, маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, з мотивів штучного створення уявлення у слідчого про спричинення їй ніби- то тяжких тілесних ушкоджень та подальшого притягнення за їх нанесення до кримінальної відповідальності свого батька ОСОБА_11 , надала слідчому СВ ОСОБА_14 висновок експерта № 1628 від 22.09.2016 р. про проведення судово-медичної експертизи, у якому вказано завідомо неправдиві відомості щодо

- підсумків: при вивченні наданої на додаткову судово-медичну експертизу медичної документації видно, що гр. ОСОБА_7 неодноразово викликала швидку медичну допомогу з приводу запалення трійного нерва, підвищення артеріального тиску, виснаження нервової системи, травми голови тощо. Враховуючи записи вкладишу до амбулаторної карти є судово медичні дані, які свідчать, що ОСОБА_7 в серпні 2015 року отримала травму голови та шийного відділу хребта, а саме : невралгію та забій головного мозку тяжкого ступеня, це спричинило гіпертензію та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження;

- підписів лікарів судово-медичних експертів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- печатки.

Згідно із висновком експерта № 6/513 від 29.12.2015 р. зображення відтиску круглої печатки «ВІДДІЛ СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ ПОТЕРПІЛИХ, ОБВИНУВАЧЕНИХ ТА ІНШИХ ОСІБ» КЗ ЛОР «Львівське бюро судово-медичної експертизи» на представленому висновку експерта № 1628 від 22.09.2015 р. нанесене не мастичною печаткою, а за допомогою комп`ютерної чи іншої оргтехніки кольорового відтворення зображень електрографічним способом.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 6/512 від 18 січня 2016 року підписи від імені ОСОБА_15 на 1-му та 2-му аркушах висновку експерта № 1628 від 22 вересня 2015 року виконані не ОСОБА_15 , а іншою особою з наслідуванням оригінальним підписам ОСОБА_15 , підписи від імені ОСОБА_16 на 1-му та 2-му аркушах висновку експерта № 1628 від 22 вересня 2015 року виконані не ОСОБА_16 , а іншою особою з наслідуванням оригінальним підписам ОСОБА_16 .

На запит слідчого начальникові КЗ ЛОР ЛОБСМЕ ОСОБА_17 отримано копію висновку судово-медичного експерта № 1628 від 22 вересня 2015 року із змісту якого вбачаються суттєві відмінності від висновку експерта, який був наданий ОСОБА_7 , а саме - ступінь тяжкості тілесних ушкоджень отриманих останньою. При проведенні первинної судово-медичної експертизи 26 серпня 2015 року у ОСОБА_7 були виявлені 2 синці на спині зліва. Синці утворились від дії тупого предмета або при ударі до такого, могли виникнути 20 серпня 2015 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. При вивченні наданої на додаткову судово-медичну експертизу медичної документації видно, що ОСОБА_7 неодноразово викликала швидку медичну допомогу з приводу запалення трійничного нерва, підвищення артеріального тиску, виснаження нервової системи, тощо. Будь-яких тілесних ушкоджень медичними працівниками в період серпня-вересня 2015 року не відмічено. Також, в кінці вересня вона зверталась в поліклініку, де була оглянута лікарями травматологом, невропатологом та сімейним лікарем. Враховуючи записи вкладишу до амбулаторної карти немає об`єктивних судово-медичних даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 в серпні 2015 року отримала травму голови та шийного відділу хребта.

Крім цього, 09 січня 2016 року близько 16:00 год., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_18 , тримаючи у своїй руці скляну пляшку, нанесла один удар вказаною пляшкою в потилицю малолітнього ОСОБА_18 , внаслідок чого останній впав на землю.

Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, нанесла ще декілька ударів даною скляною пляшкою, яку тримала у своїй руці, по голові та по спині малолітнього ОСОБА_18 , який в цей час лежав обличчям до землі, після чого ОСОБА_7 своєю ногою нанесла удари в ділянку живота та правого стегна малолітнього ОСОБА_18 , який продовжував лежати на землі в тому ж положенні.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 18/16 від 11 січня 2016 року вищевказаними діями ОСОБА_7 спричинила малолітньому ОСОБА_18 наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, рани в ділянці волосяного покрову голови в тім`яній, тім`яно-потиличній та тім`яноскроневій ділянках справа, садно лобної ділянки зліва, які утворились від неодноразового контакту з тупими предметами з обмеженою поверхнею, могли бути спричинені 09 січня 2016 року від ударів твердим тупим предметом, за обставин, на які вказує потерпілий, відносяться: струс головного мозку до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, рани, садно до легкого тілесного ушкодження.

Окрім цього, 30 березня 2016 року близько 15:45 год. обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на території дошкільного навчального закладу № 134, що розташований за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 55, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , тримаючи у своїй правій руці дерев`яну палицю, нанесла вказаною палицею три удари по голові останньої.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 647 від 04 квітня 2016 року вищевказаними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді рани на волосяній частині голови, яка утворилася від дії тупого предмету з видовженою поверхнею, могла виникнути від удару 30 березня 2016 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім цього, 06 квітня 2016 року близько 20:00 год. обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи у гіпермаркеті «Ашан», який розташований за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 58, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрала продукти харчування, а саме: йогурт полуничний 1,5 % 115 гр. в кількості 2 шт., вартістю 7,37 грн.; йогурт Растішка 115 гр. в кількості 2 шт., вартістю 7,92 грн., порошок Аріель в кількості 1 шт., вартістю 24, 58 грн., манну кашу з фруктами в кількості 2 шт., вартістю 59, 62 грн., лаймовий сік 220 мл в кількості 2 шт., вартістю 34, 71 грн., йогурт 100 мл в кількості 6 штук, вартістю 27, 30 грн., молочну кашу в кількості 2 шт., вартістю 61, 70 грн., йогурт Агуша в кількості 6 шт., вартістю 44, 35 грн., йогурт Агуша в кількості 2 шт., вартістю 14, 77 грн., сік яблучно-виноградний 0,2 л в кількості 1 шт., вартістю 19, 63 грн., сливовий напій 0,2 л в кількості 2 штуки, вартістю 38, 62 грн., зубну пасту Колгейт в кількості 1 штука, вартістю 20,34 грн., мило Дуру в кількості 2 штуки, вартістю 18, 82 грн., сметану 30% 400 г в кількості 1 штука, вартістю 15, 68 грн., йогурт П/Е 400 г в кількості 2 штуки, вартістю 14, 67 грн., на загальну суму 410, 07 грн. Однак, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 не закінчила злочин з причин, які не залежали від її волі, оскільки, за межами кас була зупинена працівником служби охорони даного гіпермаркету ОСОБА_19 , який побачив, що спрацювала антикрадіжна рамка напроти каси № 8 та яким в подальшому викликано працівників поліції Франківського ВП ГУ НП у Львівській області.

Крім цього, 07 квітня 2016 року близько 11:50 год. обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи у внутрішньому дворі Національного лісотехнічного університету України, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 103, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , тримаючи у своїй правій руці дерев`яну палицю, нанесла декілька ударів вказаною палицею по голові та по лівій руці ОСОБА_20 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 680 від 08 квітня 2016 року вищевказаними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_20 наступні тілесні ушкодження: рани, синці та садна на голові, синці, поверхневу рану та садно на лівій руці. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета, могли виникнути 07 квітня 2016 року, як вказує потерпіла, та відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім цього, 07 квітня 2016 року, близько 11:50 год. обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи у внутрішньому дворі Національного лісотехнічного університету України, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 103, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_21 , тримаючи у своїй правій руці дерев`яну палицю, нанесла декілька ударів вказаною палицею по голові малолітній ОСОБА_21 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 679 від 08 квітня 2016 року вказаними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_21 наступні тілесні ушкодження: два садна на голові справа, які утворились від дії тупого предмета та могли виникнути 07 квітня 2016 року, як вказує мама потерпілої. Садна за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Також 17 травня 2016 року близько 10:30 год.обвинувачена ОСОБА_7 під час проїзду в маршрутному таксі № 16, яке рухалось по вул. В. Великого, в напрямку вул. Стрийська у м. Львові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_22 , нігтями обох своїх рук подряпала обличчя останньої.

Одразу після цього ОСОБА_7 , взявши у руку електрошокер, який мала із собою, привела його в дію, після чого нанесла ОСОБА_22 удар частиною зазначеного електрошокера, через яку проходив електричний струм, у ділянку правого вуха та шиї з правого боку останньої.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 940 від 18 травня 2016 року вищевказаними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_22 наступні тілесні ушкодження: садна на обличчі справа, в ділянці правої вушної раковини, на шиї справа, які могли виникнути 17 травня 2016 року від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею до якого відносяться і нігті пальців рук людини та від дії електрошокера та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та привильності кваліфікації її дій, вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив наявність підстав для звільнення обвинувачнгої від кримінально відповідальності чи покарання у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок чого застосував відносно обвинуваченої норми закону України про кримінальну відповідальність, які не підлягали застосуванню, та не застосував ті, які підлягали застосуванню, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом першої інстанції також неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю злочинів. Вказує, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 3 ст. 72 КК України при призначенні за сукупністю злочинів остаточного покарання обвинуваченій склав основні покарання у виді штрафу із покаранням у виді позбавлення волі, хоча основне покарання у виді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягає, крім того, у резолютивній частині вироку судом зазначено, що на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 рік, однак, не вказано від якого саме покарання вона підлягає звільненню.

Просить даний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,

- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді 1 року позбавлення волі та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 1700 (тисячу сімсот) грн., який визначити шляхом поглинання меншого штрафу більшим. Покарання у виді позбавлення волі та штрафу виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку з тривалістю 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати обвинувачену ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи та проживання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без змін, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка поклалася на розсуд суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченою злочинів. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку, і ніким з учасників процесу не оскаржується.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, допустився помилки.

Відповідно до п. 4 ч. І, ч. 2 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен, крім іншого, вирішити питання чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення. Якщо особа обвинувачується вчиненні декількох злочинів, суд вирішує питання, зазначені у пунктах 1-8 частини першої цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.
Згідно зі змістом ст. 374 КГІК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви звільнення від відбування покарання. Якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку.
Відповідно до ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальноївідповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Згідно з ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Частиною 5 статті 74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. І ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком - законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
А як вбачається із вироку Франківського районного суду від 28 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винною та призначено покарання за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України. Інкриміновані за цим вироком обвинуваченій діяння мали місце упродовж січня - травня 2016 року.
Так, із врахуванням норм ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 125 КК України відносяться до злочину невеликої тяжкості.
Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства та суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Однак, в ході досудового розслідування та судового розгляду вказаного провадження обставин, які б переривали строки давності не встановлено.
Так, з матеріалів справи вбачається, що з часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і до ухвалення вироку минуло більше 2 років, зокрема - строки давності, передбачені ст. 49 КК України, для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, а отже згідно з вимогами ст. 49 та 74 КК України ОСОБА_7 підлягала звільненню від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Однак, суд першої інстанції в порушення вимог закону належним чином не перевірив наявність підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності чи покарання у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок чого застосував відносно обвинуваченої норми закону України про кримінальну відповідальність, які не підлягали застосуванню, та не застосував ті, які підлягали застосуванню.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції повинен був роз`яснити обвинуваченій її право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а в разі відсутності її згоди на таке звільнення, при винесені вироку необхідно було прийняти рішення про звільнення ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України згідно з ч. 5 ст. 74 КК України.
Крім цього заслуговують на увагу і інші доводи прокурора, оскільки судом першої інстанції також неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю злочинів, так як всупереч вимогам ч. 3 ст. 72 КК України при призначенні за сукупністю злочинів остаточного покарання обвинуваченій місцевий суд склав основні покарання у виді штрафу із покаранням у виді позбавлення волі, хоча основне покарання у виді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягає, та у резолютивній частині вироку судом зазначено, що на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 рік, однак не вказано від якого саме покарання вона підлягає звільненню.
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи прокурора в апеляційній скарзі з приводу неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_7 є обгрунтованими та апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

При цьому колегія суддів вважає, що оскільки із врахуванням норм ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 125 КК України, за які засуджена обвинувачена, також відносяться до злочину невеликої тяжкості, а з часу вчинення даних кримінальних правопорушень і до часу розгляду справи судом апеляційної інстанції минуло більше 3 років, тобто минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України, для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, а отже згідно з вимогами ст. 49 та 74 КК України ОСОБА_7 також підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 125КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Фроанківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою:

- за ч. 4 ст. 358 КК України - до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

На підставі ст.ст. 49 та 74 КК України звільнити ОСОБА_23 від призначеного покарання за вчинення даного злочину у зв`язку із закінченням строків давності;

- за ч. 1 ст. 125 КК України - до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

На підставі ст.ст. 49 та 74 КК України звільнити ОСОБА_23 від призначеного покарання за вчинення даного злочину у зв`язку із закінченням строків давності;

- за ч. 2 ст. 125 КК України - до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

На підставі ст.ст. 49 та 74 КК України звільнити ОСОБА_23 від призначеного покарання за вчинення даного злочину у зв`язку із закінченням строків давності;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 звільненою від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік на підставі ст. 75 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: