Справа № 158/826/18
Провадження № 1-кп/0158/11/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000833 від 15.10.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Кадище, Ківерцівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, раніше судимого:

- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2017 року за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України до 3 років позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2018 року за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

08.01.2018 року близько 24 години, ОСОБА_5 , перебуваючи при вході у будинок АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, в ході раптово виниклого конфлікту, наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого останній втратив рівновагу та впав позад себе на землю, після чого ОСОБА_5 підійшовши до потерпілого ОСОБА_6 , який лежав спиною на землі, та наніс близько шести ударів ногою в голову останнього.

Продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , 09.01.2018 року близько 00 год. 10 хв. витягнув ОСОБА_6 за межі вищевказаного домоволодіння, на узбіччя дороги сполученням с. Дерно смт. Олика, Ківерцівського району Волинської області, де наніс ОСОБА_6 , який лежав спиною на землі, близько чотирьох ударів ногою по тулубу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №165 від 15.02.2018 року, у ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді зламу лівої скроневої кістки з епідуріальною підгострою малою гематомою в лівій скроневій області та забоєм головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також поверхнева рана на потиличній ділянці голови, синець навколо правого ока, садна на правій ділянці обличчя, в ділянці спинки носа, перенісся, на боковій поверхні шиї справа, в проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи справа, на крижовій ділянці по центру, в ділянці правого стегна, крововилив під слизову оболонку та садно на слизовій оболонці та перехідній каймі нижньої губи по центру та справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Разом з тим, ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.11.2019 року кримінальне провадження № 0000025 від 09.01.2018 року відносно ОСОБА_5 в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрито у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинувачення в кримінальному провадженні в частині обвинувачення у формі приватного обвинувачення. Вищевказана ухвала суду набрала законної сили 18.11.2019 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав та дав суду показання, що 08.01.2018 року близько 24 години, перебуваючи при вході у будинок АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого останній впав позад себе на землю, після чого наніс йому близько шести ударів ногою в голову останнього. Також вказав, що 09.01.2018 року близько 00 год. 10 хв. витягнув ОСОБА_6 за межі вищевказаного домоволодіння, на узбіччя дороги сполученням с. Дерно смт. Олика, Ківерцівського району Волинської області, де наніс йому близько чотирьох ударів ногою по тулубу. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо міри покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України просив суворо не карати.

Незважаючи на визнання обвинуваченим ОСОБА_5 вини у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, згідно висновку судово медичної експертизи №160 від 15.02.2018 року, №165 від 15.02.2018 року, №231 від 15.03.2018 року у ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді зламу лівої скроневої кістки з епідуріальною підгострою малою гематомою в лівій скроневій області та забоєм головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також поверхнева рана на потиличній ділянці голови, синець навколо правого ока, садна на правій ділянці обличчя, в ділянці спинки носа, перенісся, на боковій поверхні шиї справа, в проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи справа, на крижовій ділянці по центру, в ділянці правого стегна, крововилив під слизову оболонку та садно на слизовій оболонці та перехідній каймі нижньої губи по центру та справа. В даному конкретному випадку, враховуючи анатомічну локалізацію та характер тілесних ушкоджень, співставляючи їх з матеріалами кримінального провадження виключається можливість виникнення даного комплексу тілесних ушкоджень під час падіння з висоти власного зросту /а.с.82-97/.

Ці дані узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами справи.

Дані докази за свою суттю є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.

Порушень вимог ст.ст. 87, 103-104, 233, 234, 237 того ж Кодексу не установлено.

Як наслідок, указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин регламентованих ст. 91 КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, а також, аналізуючи всі наведені докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Так, до обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який посередньо характеризується за місцем проживання, розлучений, не працює, його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також бере до уваги той факт, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, має не зняту та непогашену судимість, вчинив новий умисний злочин, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише з призначенням реального покарання за санкцією статті у виді позбавлення волі.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 після постановлення вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2017 року, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, тому суд до покарання, призначеного за новим вироком, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений ОСОБА_5 визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Разом з тим, щодо вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2018 року варто зазначити, що за правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18 щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого ОСОБА_5 немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав. Крім того, обвинувачений на даний час відбуває покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2017 року.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись статтями 323, 324 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ківецівського районного суду Волинської області від 17.07.2017 року, остаточно призначивши покарання у виді 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2018 року відносно ОСОБА_5 виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту фактичного затримання 29.05.2019 року.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1