Провадження №11-кп/824/3423/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003867 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, українця, громадянина України, співробітника Управління державної охорони України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить конкретного формулювання обвинувачення. В даному обвинувальному акті формулювання обвинувачення викладено не конкретно та є змістом встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 й правової кваліфікації кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній. З тексту обвинувального акту вбачається, що формулювання обвинувачення не містить викладу об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, які входять до предмету доказування, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , а тому не може вважатися висунутим в порядку, встановленому КПК України. Окрім цього, формулювання обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті протирічить даним, встановленим при проведенні авто-технічної експертизи. Крім того, в порушення вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено повні анкетні дані слідчих та прокурорів, а саме ім`я та по батькові.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2019 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що оскаржуване рішення постановлене з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, а висновки місцевого суду, викладені у ньому, не відповідають фактичним обставинам справи.

У доповненнях до апеляційної скарги прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2019 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчим при складанні обвинувального акту дотримано вимоги ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом на стадії підготовчого судового засідання, оскільки фактично вдався до оцінки правильності висунутого обвинувачення та його суті, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, що є предметом судового розгляду. Також, не можна погодитися з висновками суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено повні анкетні дані слідчих та прокурорів, оскільки в ньому зазначено анкетні дані та займана посада прокурора, що склав обвинувальний акт.

Захисником ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити без змін ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2019 року.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що викладені в ухвалі суду першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і жодних істотним порушень вимог кримінального процесуального закону районним судом при постановленні вказаного судового рішення не допущено. Доводи прокурора про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства є необґрунтованими. Обвинувальний акт складено прокурором без належних на те правових підстав, оскільки дані про те, що він не погодився з обвинувальним актом складеним слідчим Печерського УП ГУ НП у м. Києві відсутні. Також в обвинувальному акті не зазначено повні анкетні дані прокурорів, що входять до групи прокурорів. На думку захисника, вказані прокурори не входять до групи прокурорів у кримінальному провадженні №0003867, а призначення старшого групи прокурорів відбулося з порушенням вимог процесуального законодавства. В обвинувальному акті також неправильно зазначені адреса потерпілої ОСОБА_9 . При формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті, прокурор зазначив, що ОСОБА_8 порушено вимоги п.п. 2.3 б), 12.1 ПДР України, натомість при проведенні судово-автотехнічної експертизи експерт дійшов висновку про порушення ним п.п.12.1, 11.4 ПДР України, вказані обставини на думку захисника свідчать про відсутність формулювання обвинувачення. Реєстр матеріалів досудового розслідування також не відповідає вимогам ч.2 ст.109 КПК України. Вказані недоліки унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акта.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Як вбачається з ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 вищевказані вимоги кримінального процесуального законодавства були дотримані не в повній мірі, адже обвинувальний акт, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, повинен містити, крім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, всупереч вимогам кримінального процесуального закону в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 не зазначено конкретного формулювання обвинувачення.

Зокрема, колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, що формулювання обвинувачення не містить викладу об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину.

Крім того, диспозиція ч.1 ст.286 КК України є бланкетною та передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху України. В обвинувальному акті прокурор зазначає про порушення ОСОБА_8 п.2.3 б) та п.12.1 ПДР України, натомість при проведенні авто-технічної експертизи експерт дійшов висновку про порушення ним п.п.11.4, 12.1 ПДР України. Такі суперечності перешкоджають належній реалізації обвинуваченим права на захист.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У судовому рішенні ЄСПЛ від 09.10.2008 року у справі «Абрамян проти Росії» зазначено, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п.58 рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії»; п.34 рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії»). До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п.3 ст.6 Конвенції (п.54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п.47 «Даллос проти Угорщини»).

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що в порушення вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено повні анкетні дані слідчих та прокурорів, а саме ім`я та по батькові.

Зазначені недоліки обвинувального акту перешкоджають об`єктивному розгляду провадження, із огляду на це колегія суддів погоджується з висновками районного суду про необхідність його повернення прокурору для усунення недоліків.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора про відповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003867 відносно ОСОБА_8 повернуто прокурору без змін.

Головуючий:

Судді :