Номер провадження: 11-сс/813/928/19
Номер справи місцевого суду: 523/8091/19 1-кс/523/2763/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городнє Болградського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина 2016 року народження, працюючого неофіційно різноробом на будівництві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001838 від 21.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, строком до 20.07.2019 року,
ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в тому, що він 21.05.2019 року, приблизно о 10:10 годин, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись на пішохідній зоні біля дитячого садочку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Зоболотного, 5, умисно, з корисливих мотивів, напали на потерпілу ОСОБА_11 , із застосуванням насильства, що є небезпеченим для життя і здоров`я потерпілої та заволоділи належним потерпілій майном на загальну суму 2 475 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 просить скасувати частково ухвалу слідчого судді, в частині визначення розміру застави та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити повністю та відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначати, посилаючись на те, що ухвалу винесено з порушенням кримінального процесуального законодавства, оскільки висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження. Так, прокурор зазначає, що судом винесено ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено, однак визначено розмір застави, що викликає певні неузгодженості щодо прийнятого судом рішення, так як в клопотанні слідчого, чітко зазначено з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави. Також, прокурор вказує, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом не враховано, що застосування запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається обставинами кримінального правопорушення, одним з важливіших серед яких є тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суддею грубо проігноровано суспільні інтереси та визначено розмір застави. Крім того, прокурор вказує, що поведінка підозрюваного під час скоєння злочину свідчить про явне нехтування загально прийнятими нормами моралі, а тому ОСОБА_8 може здійснити спроби переховування від органів досудового слідства та суду, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Таким чином, прокурор вказує, що рішення суду першої інстанції не може вважатися обґрунтованим з урахуванням залишення поза увагою суду тяжкості злочину, мотивів та зухвалості ОСОБА_8 , ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обставин, які перешкоджають кримінальному провадженню при перебуванні обвинуваченого на волі у разі внесення ним застави. Крім того, прокурор зазначає, що інкримінований ОСОБА_8 злочин, вчинений із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, прокурор вказує, що обставини свідчать про реальність ризиків, передбачених п.п. 3, 4. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та з метою ухилитись від кримінальної відповідальності ризик того, що ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховуватись від органів досудового розслідування та суду є цілком обґрунтованим і реально існує, а також підтверджується тим, що після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій та заволодіння її майном ОСОБА_8 не намагався надати їй першу медичну допомогу, а залишив потерпілу у безпорадному стані та зник з місця вчинення злочину та висловлював погрози на її адресу.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: заява потерпілої ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення від 21.05.2019 року; протокол допитупотерпілої ОСОБА_11 від 21.05.2019 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.05.2019 року; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 21.05.2019 року; протокол допиту свідка ОСОБА_13 ; протокол допиту свідка ОСОБА_14 , тощо.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозриОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, таслідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки які належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, суспільну небезпеку вчиненого, а також те, що злочин вчинений із застосуванням насильства до потерпілої, особу підозрюваного, те, що він неофіційно працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілу та свідків, знищити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин провадження, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.
Таким чином, апеляційний не може прийняти до уваги твердження прокурора щодо неврахування слідчим суддею тяжкості злочину та наявності ризиків, оскільки зазначені обставини судом першої інстанції були враховані.
В ході розгляду апеляційної скарги обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, є перешкодою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Також, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави, з огляду на таке.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону.
Слідчим суддею враховано особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, обставини кримінального правопорушення, а також враховано умисні, протиправні дії, вчинені суспільно небезпечним способом та з застосуванням насилля до потерпілої.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вимог закону та обґрунтовано визначив розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, зокрема визначив заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 57 630 гривень, при цьому врахував особу підозрюваного, його матеріальний і сімейний стан.
Твердження прокурора, що слідчим суддею не були враховані особа підозрюваного та обставини кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки зазначені обставини при розгляді клопотання слідчого, судом першої інстанції були прийняті до уваги та слідчий суддя, з огляду на обставини даного кримінального провадження, дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначення розміру застави.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Таким чином, конструкція ч. 4 ст. 183 КПК України передбачає, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначання розміру застави слідчим суддею це його право, а не обов`язок.
Апеляційний суд, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, має неофіційне місце роботи, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки, погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності визначення розміру застави.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001838 від 21.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, строком до 20.07.2019 року, - без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4