У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №00003086 за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянин України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2431 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор зауважує, що суд при призначенні покарання не надав належної оцінки тому, що обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, наслідком якого стало спричинення істотної шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , що тілесні ушкодження нанесені у спосіб завдання не менше 13 ножових ударів в область життєво важливих органів, у тому числі голови, шиї, грудної клітини, черевної порожнини, що потерпіла є особою похилого віку і природно не могла чинити опір, що наявні різані рани на лівій кисті та пальцях потерпілої свідчать про її намагання захиститися, що обвинувачений усвідомлюючи безпорадність потерпілої продовжував наносити їй ножові удари, робив це у декілька етапів, тобто тривалий час.

Вважає, що судом порушено вимоги ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, водночас призначене ОСОБА_6 покарання на мінімальний строк, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, на думку прокурора, є таким, що хоча і не виходить за межі санкції зазначеної частини статті закону України про кримінальну відповідальність, проте за своїм розміром, з огляду на особу обвинуваченого, обставини і спосіб вчинення злочину, форму вини й мотиви його вчинення, тяжкість наслідків, що настали, є явно несправедливим через м`якість, а тому вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового вироку.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 10.08.2018 року близько 23:50 годин, ОСОБА_6 знаходився за адресою: АДРЕСА_3 разом з потерпілою ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 вживали спиртні напої, під час чого у них виникла сварка на ґрунті особистих непризнених стосунків, після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачати їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_6 , взяв ніж, котрий знаходився у приміщенні кухні, зайшов до кімнати ОСОБА_9 , яка відпочивала та наніс один удар рукою в область обличчя потерпілої та ножем в область шиї останньої, від чого ОСОБА_9 почала кричати. Після чого ОСОБА_6 взяв подушку, яка знаходилась у вказаній кімнаті, почав душити потерпілу, з метою уникнення ризику викриття його злочинних дій сторонніми особами. Після того, як потерпіла перестала кричати, ОСОБА_6 вийшов з кімнати.

В подальшому ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_10 , якій повідомила про обставини злочину. В цей час ОСОБА_6 , побачивши мобільний телефон у потерпілої, почав наносити численні удари ножем в область тулуба, голови, шиї та інших частинах потерпілої ОСОБА_9 , від чого остання впала на диван. Розуміючи, що потерпіла вже не чинить опору, ОСОБА_6 перестав наносити останній удари по тілу, в результаті чого у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді чисельних різаних ран в області волосяної частини голови, ран на верхній губі зліва, чисельних колото-різаних ран на правій боковій поверхні шиї та правій надключичній області, чисельних колото-різаних ран на правому плечі та чисельних різаних ран на лівій кісті та її пальцях, 13 колото-різаних ран на задній поверхні правої половини грудної клітини, три з яких являються проникаючими до правої плевральної порожнини, чисельних ран на правій половині черевної стінки, чисельних колото-різаних ран в області правої сідниці та верхньої третини правого стегна, які утворилися внаслідок чисельних ударних дій колючо-ріжучого предмета по типу клинка ножа.

По ступеню тяжкості три рани в області спини справа з раньовими каналами, що проникають до плевральної порожнини відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, кожна з останніх ран в області тулуба та кінцівок відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, характеризуючи дані щодо обвинуваченого, а саме те, що за місцем тимчасового проживання ОСОБА_6 характеризується посередньо, на обліку МОПЛ №1 не перебуває, перебував на «Д» обліку в ОНД з 2007 року з діагнозом: РПП внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, знят з обліку 17.12.2007 року у зв`язку з виїздом, згідно до висновку судово-психіатричної експертизи №258 від 14.09.2018р., ОСОБА_6 на момент інкримінованого правопорушення та на теперішній час на будь-який психічний розлад не страждав та не страждає. За такого суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_6 є покарання виключно в умовах ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цього злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється, а тому в цій частині вирок відповідно положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_6 , то апеляційний суд дійшов наступного.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції дотримано в повній мірі зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 та призначено покарання, яке відповідає ступені тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого.

Посилання апелянта на те, що судом при призначенні покарання не були в достатній мірі враховані фактичні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем тимчасового проживання характеризується посередньо, на обліку МОПЛ №1 не перебуває, перебуває на «Д» обліку в ОДНД з 2007 року з діагнозом: РПП внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, зніт з обліку 17.12.2007 року у зв`язку з виїздом, не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд дотримався вимог ст.65-67 КК України і в достатній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, та призначив, хоча і мінімальний строк покарання, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, проте такий, який підлягає виконанню реально у виді позбавлення волі.

Так з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на «Д» обліку в ОДНД з 2007 року з діагнозом: РПП внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, зніт з обліку 17.12.2007 року у зв`язку з виїздом.

Відповідно довідки-характеристики ОСОБА_6 за тимчасовим місцем проживання характеризується посередньо, був помічений в зловживанні спиртними напоями (а.п.159). Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №258 від 14.09.2018р., ОСОБА_6 на момент інкримінованого правопорушення та на теперішній час на будь-який психічний розлад на страждав та не страждає. (а.с. 153-157)

Таким чином, як слідує з вироку, при призначенні обвинуваченому покарання судом були належно оцінені дані про особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин проти особи похилого віку, конкретні обставини його вчинення і наслідки вчиненого.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання може бути досягнута при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.121 КК України.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону та є явно несправедливим, через м`якість, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: