ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/819/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2748/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України
УХВАЛА
Іменем України
22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.08.2019р. відносно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.09.2019 р.

Суд першої інстанції враховав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, за вчинення яких, у разі визнання його винуватими, може бути призначене покарання на строк до 15 років із конфіскацією майна. Крім того, суд першої інстанції врахував, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, на теперішній час не зникли та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього. Крім того, взяв до уваги, що він раніше неодноразово судимий, звільнений з місць позбавлення волі в 2016 році, під час проведення досудового розслідування переховувався від слідства, що і потягло зміну запобіжного заходу на тримання під вартою. Тож, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суду не було представлено.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити міру запобіжного заходу на більш м`яку, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням КПК України, практики Європейського суду з прав людини, Конвенції з Прав Людини та стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також обвинувачений зазначає, що в нього хвора матір пенсійного віку, яка потребує його піклування.
Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили замінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (т.1 а.с.27).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке, у разі визнання його винуватими, може бути призначене покарання до 15 років, з конфіскацією майна. Поряд з цим, суд першої інстанції врахував ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, під час проведення досудового розслідування переховувався від слідства.
Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.08.2019р. відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді