Справа №585/1628/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - Євлах
Номер провадження 11-кп/816/260/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 23 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 22 вересня 2011 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст. ст. 289 ч. 2, 69 КК України до 3 років позбавлення волі, ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області, від 13 червня 2014 року, звільнений від покарання на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію в 2014 році»;

2) 20 січня 2015 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 6 місяців арешту, звільнений 20 червня 2015 року по відбуттю строку покарання.

виправданий за ст. 304 ч. 1 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення,

визнаний винним за ст. ст. 198, 185 ч. 2 КК України з призначенням покарання: за ст.198 КК України у виді арешту на строк 3 місяці; за ст. 185 ч. 2 КК України у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначено до відбуття покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 обвинувачений у тому, що він 22 лютого 2016 року, близько 16 ї години, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , де була і ОСОБА_8 , бачив, що остання користується мобільним телефоном марки «SAMSUNG GALAXY GRAND2 G 7102».

Близько 21 ї години ОСОБА_6 побачив як до ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_9 та звернувся до останньої з проханням скористатися вказаним мобільним телефоном для здійснення дзвінка, у зв`язку з чим ОСОБА_10 передала ОСОБА_9 мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY GRAND2 G 7102» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належить її матері ОСОБА_11 , для телефонної розмови.

ОСОБА_9 , отримавши від ОСОБА_8 мобільний телефон, став імітувати розмову по телефону, поволі віддаляючись з телефоном від неї. Переконавшись в тому, що ОСОБА_8 повірила в справжність розмови по телефону, втратила пильність та не звертає на нього увагу, ОСОБА_9 заволодів мобільним телефоном марки «SAMSUNG GALAXY GRAND2 G 7102» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2616 гривень, вийшовши з приміщення квартири.

У цей час ОСОБА_6 прослідував за ОСОБА_9 аби з`ясувати куди він пішов. Після цього ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_6 з проханням збуту викраденого ним мобільного телефону та передав ОСОБА_6 мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY GRAND2 G 7102» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 для його збуту після чого вони разом залишили місця події.

У послідуючому викрадений ОСОБА_9 мобільний телефон ОСОБА_6 збув водію таксі за 1200 грн.

За вказані дії ОСОБА_12 засуджений за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 12 травня 2016 року, за ст. 190 ч. 2 КК України.

Приймаючи до уваги, що органами досудового розслідування в цій частині обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 190 ч. 2 КК України, як шахрайство вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, та за ст. 304 ч. 1 КК України, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, за встановлених судом обставин суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ст. 190 ч. 2 КК України на ст. 198 КК України та виправдав ОСОБА_6 за ст. 304 ч. 1 КК України.

Надаючи діям ОСОБА_6 правову кваліфікацію за ст. 198 КК України, суд виходив з того, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 190 ч. 2 КК України, а встановлені в ході судового розгляду обставини доводять, що ОСОБА_6 вчинив заздалегідь не обіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

При цьому суд, виходячи з обвинувачення встановленого судом, дійшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 за ст. 304 ч. 1 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_6 складу цього кримінального правопорушення.

Крім того, за вироком суду ОСОБА_6 обвинувачений у тому, що він у період часу з початку 2016 року по квітень 2016 року проживав за місцем проживання ОСОБА_13 , з дозволу останнього, у АДРЕСА_3 .

В кінці березня 2016 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні квартири ОСОБА_14 , з метою особистого збагачення вирішив заволодіти належними ОСОБА_13 монітором марки «LG модель FLATRON ez Т710ВН», провідного комп`ютерного маніпулятора (мишки) марки «Genius Net Scroll 110», комп`ютерної клавіатури китайського виробництва без назви і моделі, та комп`ютерного системного блоку з CD приводом марки «LG 52 Хтах», DVD приводом марки «Superwritemaster DVD multirecorder speedplus».

З цією метою, ОСОБА_6 виніс зазначені речі з квартири та продав їх за 300,00 грн., завдавши тим самим ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 1090 гривень.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд, ухвалюючи вирок, не врахував його особу та сімейний стан, відшкодування збитків потерпілим та домовленість з потерпілою ОСОБА_10 про можливість укладення мирової угоди.

Звертає увагу обвинувачений й на недоведеність пред`явленого йому обвинувачення за ст. 185 ч. 2 КК України, оскільки у нього була усна домовленість з потерпілим ОСОБА_13 про можливість розпоряджатись та користуватись його комп`ютером.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 про заперечення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та думку захисника ОСОБА_7 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, виходячи з меж апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та положень ст. 404 КПК України, не вбачає підстав для перегляду вироку суду в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені заздалегідь не обіцяного збуту майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом та кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 198 КК України, оскільки висновки суду цій частині не оскаржуються сторонами судового провадження, у тому числі і обвинуваченим ОСОБА_6 у його апеляційній скарзі.

З цих же підстав, відповідно до ст. 404 КПК України, у колегії суддів відсутні підстави й для апеляційного перегляду висновків суду в частині виправдування ОСОБА_6 за ст. 304 ч. 1 КК України.

Перевіряючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 в частині недоведеності його вини за ст. 185 ч. 2 КК України, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції на основі належно досліджених та оцінених доказів, обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно, та необхідність правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 2 КК України.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_13 судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 проживав у нього в квартирі взимку 2016 року. В кінці березня 2016 року з його квартири зникли монітор, системний блок, мишка і клавіатура. На його вимогу ОСОБА_6 обіцяв повернути інший комп`ютер, а в подальшому обвинувачений ОСОБА_6 обіцяв повернути кошти, однак коли коштів ОСОБА_6 не повернув то він написав заяву про викрадення його комп`ютера. ОСОБА_13 зазначив, що дозволу на продаж комп`ютера ОСОБА_6 не давав і погоджувався на обіцянку ОСОБА_6 компенсувати збитки від викрадення ним комп`ютерної техніки.

З показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 судом було встановлено, що належний ОСОБА_13 комп`ютер ОСОБА_6 продав ОСОБА_15 .

Доведеність вини ОСОБА_6 судом була встановлена і за результатами письмових доказів.

Даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, від 13.04.2016 року, зафіксовано, що від ОСОБА_13 надійшла заява про викрадення у нього комп`ютера ОСОБА_6 (т. 3 а. п. 69).

Даними протоколу огляду місця події, від 13.04.2016 року, з фото таблицями до протоколу, зафіксовано, що у ОСОБА_16 в будинку АДРЕСА_4 , встановлені обставини вилучення комп`ютера, що складається з монітора марки «LG модель FLATRON ez Т710ВН», провідного комп`ютерного маніпулятора (мишки) марки «Genius Net Scroll 110», комп`ютерної клавіатури китайського виробництва без назви марки і моделі та комп`ютерного системного блоку з CD приводом марки «LG 52 Хтах», DVD приводом марки «Superwritemaster DVD multirecorder speedplus», який останній придбав у ОСОБА_6 (т. 3 а. п. 71 74).

З висновку товарознавчої експертизи № 138/16, від 26.04.2016 року, судом було встановлено, що залишкова вартість, станом на березень 2016 року, монітора марки «LG модель FLATRON ez Т710ВН», провідного комп`ютерного маніпулятора (мишки) марки «Genius Net Scroll 110», комп`ютерної клавіатури китайського виробництва без назви марки і моделі, та комп`ютерного системного блоку з CD приводом «LG 52 Хтах», DVD приводом марки «Superwritemaster DVD multirecorder speedplus», складає 1090 грн. (т. 3 а. с. 78 83).

Колегія суддів вважає, що за вказаних доказів суд на законних підставах прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні таємного майна потерпілого ОСОБА_13 .

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував того, що він взимку 2016 року проживав у ОСОБА_13 і продав належний останньому комп`ютер. При цьому, на думку колегії суддів, покази обвинуваченого в частині наявності у нього домовленості з ОСОБА_13 на продаж комп`ютера суд першої інстанції законно розцінив як обраний ОСОБА_6 спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження при досліджені судом наявних в матеріалах справи доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині того, що свідок ОСОБА_17 підтвердив наявність у обвинуваченого домовленості з ОСОБА_13 на продаж комп`ютера, то суд першої інстанції обґрунтовано критично розцінив як такі, що спрямовані на забезпечення обставин для захисту ОСОБА_6 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_17 спільно з обвинуваченим ОСОБА_6 здійснювали продаж комп`ютера ОСОБА_13 , без участі останнього і, як пояснив свідок він лише чув, як ОСОБА_6 розмовляв по телефону з ОСОБА_13 щодо їх взаємовідносин, а тому він особисто не міг чути згоду чи заперечення ОСОБА_13 з приводу продажі комп`ютера.

За таких обставин, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції на законних підставах не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_17 та дійшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки комп`ютера ОСОБА_13 .

Перевіряючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_6 , відсутність обставин, що обтяжують покарання та відшкодування шкоди потерпілим, як обставину, що пом`якшує покарання.

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 є раніше судимий за корисливі злочини, формально характеризується за місцем проживання, проживає у громадянському шлюбі з жінкою, яка має двох малолітніх дітей та відсутність претензій у потерпілих.

Стосовно стану незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, на який обвинувачений ОСОБА_6 посилається у обґрунтування своїх апеляційних вимог щодо пом`якшення призначеного йому покарання, то такі доводи судом обґрунтовано не були враховані при обранні виду та міри покарання, оскільки належними та допустимими доказами такий стан здоров`я ОСОБА_6 не підтверджено неможливість ОСОБА_6 відбувати призначене покарання у виді арешту. При цьому колегія суддів приймає до уваги, що сканкопії довідок, які обвинувачений надсилав на електронну адресу суду, як доказ наявності у нього захворювання, не підтверджені медичним закладом при їх перевірці (а. с. 87, 216 т. 2).

Колегія суддів вважає, що визначене судом ОСОБА_6 покарання за вчинені кримінальні правопорушення та за сукупністю злочинів у виді арешту, виходячи зі ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особи ОСОБА_6 , є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 23 жовтня 2018 року, відносно ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3