Ухвала
13 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 128/2455/15-к
провадження № 51-5172км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року (з уточненнями згідно з ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2018 року) у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дяківка Бершацького району Вінницької області, жительки м. Вінниці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання про речові докази.
За цим вироком також засуджено ОСОБА_9 (за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК), судове рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржується.
Як установив суд, ОСОБА_8 18 вересня 2014 року о 15:41, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 таємно викрали з торговельного центру ТОВ «Епіцентр К» на вул. 1-й км Хмельницького шосе, 1а в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області пару чоловічих черевиків «Redmont» вартістю 349 грн.
1 лютого 2015 року о 13:42 ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 повторно таємно викрали із вказаного торговельного центру шліфувальну машину «Маkita ВО 5031» вартістю 2929 грн.
24 травня 2015 року о 20:17 ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 намагалися повторно викрасти із зазначеного торговельного центру чоловічі бутси «Nike» вартістю 2970 грн, штани «Dumont» вартістю 1199 грн, вітрівку «Nike» вартістю 1599 грн, та інше майно на загальну суму 6847,25 грн, однак не довели свій умисел до кінця з причин, що не залежали від їхньої волі, оскільки були затримані працівниками служби безпеки торговельного центру.
При перегляді справи за апеляційною скаргою прокурора 26 грудня 2017 року Апеляційний суд Вінницької області постановив свій вирок, яким:
- вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 у частині призначення покарання скасував та призначив йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 309 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінив постановив вважати ОСОБА_8 засудженою до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році» звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
У решті вирок районного суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженої, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляду у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що апеляційний суд змінив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та покращив її становище зменшив обсяг обов`язків, покладених на неї відповідно до ст. 76 КК, і звільнив від призначеного покарання на підставі акта амністії, однак прийняв таке рішення не у виді ухвали, а у виді вироку, чим, на думку прокурора, порушив вимоги статей 407, 408, 418 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). А тому прокурор вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК, є незаконним і підлягає скасуванню.
Позиція учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу, просила вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Засуджена ОСОБА_6 заперечила у задоволенні касаційної скарги та просила Суд залишити рішення апеляційного суду без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передати справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Частиною 2 ст. 434-1 КПК передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 КПК вироком є судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Положеннями ст. 420 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:
1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги.
При цьому жодною нормою чинного КПК не передбачено можливості ухвалення апеляційним судом за результатами розгляду одного кримінального провадження за одними й тими ж фактичними обставинами одночасно двох різних процесуальних рішень вироку та ухвали.
А тому колегія суддів вважає, що оскільки в зазначеному кримінальному провадженні обвинувачення висунуто двом особам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то за результатами перегляду вироку суду першої інстанції щодо них в апеляційному порядку повинно бути прийняте єдине рішення вирок, незважаючи на те, що апеляційний суд погіршив процесуальне становище тільки одного засудженого ОСОБА_9 , а вирок суду першої інстанцій щодо ОСОБА_8 змінив на інших підставах.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення апеляційного суду не суперечить вимогам статей 374, 408, 418, 420 КПК, оскільки відповідно до правил ст. 374 КПК за наслідками розгляду кримінального провадження щодо одних і тих самих осіб та за одними і тими самими фактичними обставинами суд повинен постановити одне рішення, яким може одночасно як засудити, так і виправдати одну особу або кількох з них за усім звинуваченням чи за деякими епізодами пред`явленого обвинувачення, або звільнити усіх цих осіб чи деяких із них від покарання. Тобто ці положення закону чітко вказують на те, що при постановленні вироку суд може як погіршити, так і покращити становище особи.
Аналіз судових рішень Першої та Другої судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду в справах даної категорії свідчить про те, що більшість колегій приймають рішення з урахуванням рекомендацій наведених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» відповідно до яких, у разі порушення в апеляціях питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших осіб на інших підставах апеляційний суд за наявності для того підстав постановляє вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких погіршується, а щодо решти виносить ухвалу (постанови від 1 лютого 2018 року (провадження № 51-292км18), від 19 квітня 2018 року (провадження № 51-742км17), від 31 травня 2018 року (провадження № 51-3039км18, № 51-1898км18), від 9 жовтня 2018 року (провадження № 51-656км17), від 27 лютого 2019 року (провадження № 51-6324км18), від 10 липня 2019 року (провадження № 51-2502км18), від 6 серпня 2019 року (провадження № 51-6884км18).

У той же час деякі колегії суддів Першої та Другої палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду висловили з цього приводу протилежну позицію, вважаючи, що постановлення апеляційним судом у одній справі відносно одних і тих самих осіб та щодо тих самих фактичних обставин двох різних рішень суперечить вимогам кримінального процесуального закону і є неприпустимим (постанови від 6 лютого 2019 року (провадження № 51-619к17), від 4 червня 2019 року (провадження № 51-6841км18).
При цьому слід зазначити, що таку саму позицію висловлювали у деяких своїх рішення і суди попередніх касаційних інстанцій (ухвали Верховного Суду України від 23 жовтня 2008 року (справа № 5-3568к08), від 30 березня 2010 року (справа № 5-847к10), ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року (справа № 5-992к15).
Із такою практикою погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що зміст ст. 374 КПК повністю узгоджується з положеннями ст. 420 КПК, оскільки закріплені у ній правила для суду апеляційної інстанції про необхідність постановлення вироку у визначених цією нормою випадках охоплює й ситуації, коли необхідність погіршення становища стосується хоча б одного з обвинувачених. Ці положення ст. 420 КПК не суперечать іншим нормам цього Кодексу і відповідають загальними засадам кримінального процесу.
Інакше тлумачення цих вимог закону фактично призводить до низки суперечливих та несприятливих для кримінального процесу наслідків.
Наприклад, постановлення апеляційним судом у кримінальному провадженні щодо одних і тих самих осіб та за одними і тими самими фактичними обставинами двох різних процесуальних рішень створює правову проблему, оскільки за правилами ст. 425 КПК учасники процесу можуть оскаржити судові рішення лише в частині, яка стосується їхніх інтересів. Зокрема, сторона захисту залежно від того, кого саме із засуджених стосуються постановлені апеляційним судом судові рішення, зможе оскаржити в касаційному порядку лише тільки або вирок або ухвалу і буде позбавлена можливості оскаржити інше рішення апеляційного суду, яке не стосується її інтересів. Так само і будь-хто з інших учасників процесу може оскаржити не обидва ці рішення, а якесь одне із них. У такому випадку, коли Суд при перевірці одного із цих рішень у касаційному порядку виявить істотні порушення вимог кримінального закону або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою незаконне постановлення судом апеляційної інстанції обох судових рішень, він буде позбавлений можливості виправити допущену помилку щодо іншої особи в порядку ч. 2 ст. 433 КПК, якщо інше постановлене стосовно цієї особи рішення в касаційному порядку ніким не оскаржувалось, або скасувати таке рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанцій.
Також проблеми можуть виникнути і при скасуванні судом касаційної інстанції оскаржуваного рішення та призначенні нового розгляду справи в суді першої чи апеляційної інстанції, оскільки створить певні труднощі у цих судах при новому розгляді справи, особливо коли судам необхідно буде вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення та давати правову оцінку діям осіб за злочини вчинені у співучасті, якщо стосовно однієї чи кількох з них у цій же справі та за тими ж фактичними обставинами буде існувати інше нескасоване рішення, яке набрало законної сили і звернуте до виконання.
Правовою проблемою, на думку колегії суддів, є також і те, що при касаційному розгляді обох судових рішень Суд буде виходити із конкретних вимог касаційних скарг учасників, поданих на кожне із них, і ці вимоги щодо кожного із рішень можуть бути суперечливими. Крім того, склад колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, який прийме рішення стосовно одного із цих рішень (вироку або ухвали), постановлених апеляційним судом, з огляду на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК не може брати участі в розгляді касаційних скарг на інше рішення цього суду (вирок або ухвалу) в справі, оскільки вже висловить свою думку щодо законності чи незаконності судового рішення в одному і тому ж кримінальному провадженні яке він розгляне першим (вирок чи ухвалу), що може викликати обґрунтовані сумніви у неупередженості цього складу колегії.
Окреме оскарження таких рішень та їх окремий розгляд порушують і законні права та інтереси сторони захисту, яка за правилами глави 32 КПК може брати участь у розгляді справи в суді касаційної інстанції лише при перегляді Судом тих рішень, які нею оскаржено.
Така сама ситуація може скластися і у випадках, передбачених п. 11 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, коли апеляційний суд постановляє свій вирок лише щодо частини обвинувачення, яке має окрему кримінально-правову кваліфікацію, цим вироком частково скасовує вирок суду першої інстанції із погіршенням становища засудженого, а іншим процесуальним документом ухвалою той же вирок у частині засудження за іншими статтями Кримінального кодексу України залишає без зміни, або змінює, тобто постановляє в одній справі два судових рішення із можливістю їх окремого оскарження учасниками.
Питання законності ухвалення апеляційним судом в одному кримінальному провадженні різних процесуальних рішень (вироку та ухвали) щодо однієї або кількох осіб за одними й тими ж фактичними обставинами виникає не в одиничній правовій ситуації, а в невизначеній кількості кримінальних проваджень, і його вирішення необхідне для забезпечення балансу законних інтересів засуджених в одному кримінальному провадженні при ухваленні щодо них цим судом різних процесуальних рішень.
Особливо актуальним є це питання при оскарженні таких рішень у касаційному порядку.
На жаль, не надала чіткої вмотивованої відповіді на ці питання і Велика Палата Верховного Суду в своїй ухвалі від 20 травня 2019 року (провадження № 13-25кс19 ).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним відступити від висновків, викладених у більшості рішень колегій суддів Першої та Другої палати Касаційного кримінального суду, в справах даної категорії та з метою забезпечення сталості та єдності судової практики у вирішенні цих питань при розгляді справ у суді касаційної інстанції передати кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 434-1, 434-2, 441 КПК, колегія суддів
постановила:
Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 разом із касаційною скаргою прокурора на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3