УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.10.2019 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000932 від 17.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В період 2019 року, ОСОБА_6 , маючи стійку життєву позицію, спрямовану на заняття протиправною діяльністю, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, шляхом розбійних нападів та вимагання, організував групу до якої залучив, в якості її постійних учасників, громадян України з числа своїх знайомих, які проживають на території Одеської області, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших невстановлених на даний час слідством осіб.

В подальшому, отримавши згоду на участь від ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . ОСОБА_11 та інших невстановлених на даний час слідством осіб, реалізуючи свій злочинний план, спрямований на незаконне збагачення, шляхом розбійного нападу та протиправного заволодіння майном громадян, шляхом вимагання, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з іншими учасниками, здійснив ряд запланованих організаційних та підготовчих заходів, до числа яких входило: збір та отримання інформації про об`єкти нападу, відомостей щодо потерпілих, пошук засобів скоєння злочинів, засобів зв`язування, зброї.

Під час розслідування керуючись ст.236 КПК України щодо виконання ухвалпро дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінальних правопорушення останнім, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження,11.10.2019 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобів а також осіб, які ймовірно причетні до скоєння вказаних та аналогічних злочинів,

Так, в ході проведення обушку транспортного засобу марки «Toyota Avalon», д.н.з : НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Toyota Avalon», д.н.з.: НОМЕР_1 ; ключі від вищезазначеного транспортного засобу, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ToyotaAvalon», д.н.з : НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 .

Слідчий звертається з клопотанням про арешт зазначеного вище майна з метою збереження речових доказів у зв`язку із тим, що зазначені речі та документи є об`єктом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотанні посилаючись на збереження речових доказів в рамках кримінального провадження.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечував проти клопотання сторони обвинувачення у зв`язку із тим, що зазначене майно не є предметом злочину, не належить підозрюваному та фактично не містить ознак, передбачених ст.98 КПК України. Крім того, представник власника майна зазначив, що власник майна ОСОБА_12 не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши прокурора, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання слідчого, автомобіль марки «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від зазначеного транспортного засобу, та технічний паспорт від автомобіля марки «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 під час кримінального провадження визнані речовими доказами, у зв`язку із чим слідчий просить накласти арешт на зазначене майно.

Однак, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, слідчим жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, сам по собі факт визнання автомобіля марки «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , ключів від зазначеного транспортного засобу, та технічного паспорту від автомобіля марки «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 речовими доказами, не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як докази у кримінальному провадженні, тобто які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного, враховуючи, що слідчим не доведено необхідності в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого, як необґрунтоване, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000932 від 17.06.2019за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України відмовити.

Тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від зазначеного транспортного засобу, та технічний паспорт від автомобіля марки «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , та повернути відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.169 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1