ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/263/19 Справа № 199/2991/15 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000168 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка, Олександрівського району, Донецької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-21.11.2007 року Олександрівським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 гривень;
-28.11.2008 року Кіровським районним судом міста Донецька за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Звільнений: 06.02.2012 року за відбуттям строку покарання;
-07.06.2012 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст. 395 КК України до покарання у виді 2 (двох) місяців арешту. Звільнений: 12.09.2012 року за відбуттям строку покарання;
-10.01.2013 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 70, 75, 76 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком 3 (три) роки,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України призначеного покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого його майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього особистого майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Індустріального районного м. Дніпропетровська від 10 січня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 30 січня 2015 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 27.01.2015 року близько 23:10 години, проходячи по пішохідній доріжці, яка розташована поблизу будинку № 116 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську, побачив потерпілого ОСОБА_11 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 раптово виник злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень (розбій) та на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 , з метою заволодінням майном, яке може знаходитися у потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 близько 23:15 години, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи перебувати на пішохідній доріжці, яка розташована поблизу будинку № 116 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську, напав на потерпілого ОСОБА_12 та, використовуючи невстановлений сплощений твердий предмет з колючо-ріжучими властивостями, умисно, з корисливих мотивів, з великою силою наніс ним потерпілому ОСОБА_11 не менш двадцяти ударів в район обличчя, шиї та тулубу та не менше восьми ударів тупим твердим предметом по голові та нижніх кінцівках потерпілого, тим самим заподіяв останньому, згідно висновку експерта № 129/ЛЕ/17 від 27.02.2015, тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани № 1, розташованої на переніссі; колото-різаної рани № 2, розташованої на верхній повіці ліворуч; колото-різаних ран № 3, 4, 5, розташованих на нижній повіці ліворуч, на відстані від 1 см до 6 см від спинки носа; колото-різаної рани № 6, розташованої в лівій виличній ділянці, біля вищезазначених ран; колото-різаних ран № 7, 8, розташованих на правій щоці в проекції краю нижньої щелепи; колото-різаної рани № 9, розташованої по середній лінії шиї; колото-різаних ран № 10, 11, 12, розташованих на відстані 2-3,5 см до низу та декілька вправо від рани № 9; колото-різаної рани № 13, розташованої на лівій передньо-бічній поверхні шиї на відстані 3 см від кута нижньої щелепи та 2,5 см донизу та вліво від рани № 9; колото-різаної рани № 14, розташованої на відстані 1,5 см від рани № 13; колото-різаної рани № 15, розташованої на відстані 2,5 см до заду від рани № 14; колото-різаної рани № 16, розташованої на відстані 3 см до низу від лівого кута нижньої щелепи; колото-різаної рани № 17, розташованої на лівій бічній поверхні шиї, на відстані 8 см від лівого зовнішнього слухового проходу; колото-різаної рани № 18, розташованої в проекції верхнього краю правої ключиці на передньо-бічній поверхні шиї на відстані 9 см від краю нижньої щелепи; колото-різаної рани№ 19, розташованої в проекції нижнього краю лівого грудино-ключичного з`єднання по навкологрудинній лінії; колото-різаної рани № 20, розташованої на зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині. Трьох синців: на верхній повіці ліворуч; на спинці носа з розповсюдженням на верхню губу; на передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу. Крововиливу під слизову оболонку верхньої губи з забитою раною. П`яти саден: на хрящовій частині носа, на фоні вищезазначеного синця; на передній поверхні підборіддя по центру та декілька ліворуч; на передньо-нижній поверхні підборіддя праворуч; в проекції краю нижньої щелепи ліворуч на межі з підборіддям; на передній поверхні лівої гомілки на межі з колінним суглобом. Лінійного дефекту стінки стравоходу, відповідно раньовому каналу від рани № 13. Лінійного дефекту передньої стінки загальної лівої сонної артерії, відповідно раньовому каналу від рани № 13. Крововиливу в товщу м`яких тканин голови в лівій скроневій ділянці. Крововиливу під м`яку мозкову оболонку. Відповідно раньовому каналу № 8 - уламкового перелому краю нижньої щелепи. Відповідно раньовим каналам від ран № 7, 8 - пошкодження підщелепної слинної залози. Пошкодження правої пластини щитоподібного хряща відповідно раньовому каналу № 9. Тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани № 13 перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті та воно є тяжким за ознакою небезпеки для життя. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в товщу м`яких тканин голови та оболонки головного мозку у своїй сукупності не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті та є тяжкими за ознакою небезпеки для життя. Тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та крововиливу під слизову оболонку губи в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що не супроводжувались розладом здоров`я. Всі виявлені при експертизі тілесні ушкодження утворились не більш ніж за декілька хвилин або десятків хвилин до настання смерті. Смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаного поранення шиї з ушкодженням магістральної судини, яке ускладнилось розвитком крововтрати, в період часу з 23:10 години по 23:20 годину 27.01.2015.
Після цього ОСОБА_8 , продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_11 , заволодів майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки «Флай» МС165 Grey-Orange, курткою чоловічою дутою сірого кольору, а також гаманцем чоловічим зі шкіри коричневого кольору.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 411/38 від 21.04.2015 вартість мобільного телефону марки «Флай» MC165 Grey-Orange становить 310 гривень 70 копійок, куртки чоловічої дутої сірого кольору - 1274 гривні, вартість гаманця чоловічого зі шкіри коричневого кольору встановити не надалося можливим, у зв`язку з відсутністю об`єкта дослідження.
Далі ОСОБА_8 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши тим самим матеріальний збиток на загальну суму 1584,70 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 на початку вересня 2014 року при невстановлених обставинах у невстановленої особи придбав боєві припаси у кількості 16 штук, достовірно знаючи, що вказані патрони є бойовими припасами та придатні для стрільби, після чого переніс їх до місця свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де почав незаконно зберігати їх без передбаченого законом дозволу.
29.01.2015 в період часу з 22:15 години по 23:40 годину в ході проведення огляду за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , співробітники міліції в дальній кімнаті квартири в шафі виявили та вилучили патрони в кількості 16 штук, серед яких згідно висновку експерта № 66/07-26 від 26.02.2015, п`ятнадцять патронів є бойовими припасами - військовими проміжними патронами калібру 5,45 мм, призначеними до стрільби із наступної бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК-74, АКС-74, ручного кулемета РПК та їх модифікацій. Один патрон є бойовим припасом - військовим проміжним патроном калібру 7,62 мм, призначеним до стрільби із наступної бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК, АКМ, АКМС, карабіна СКС, ручних кулеметів РПК, РПКС та їх модифікацій, які ОСОБА_8 незаконно без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав за місцем свого тимчасового мешкання.

В апеляційних скаргах:

- прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України 5 - років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна. Відповідно до ч. 1 ст.71 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна.
В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повній мірі враховано тяжкість та суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який, маючи непогашену і не зняту в установленому порядку судимість, в період іспитового строку, повторно вчинив особливо тяжкий корисливий злочин; в ході досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачений вину в скоєних злочинах частково визнав у скоєному не розкаявся.

- потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.4 ст. 187 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому майна.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повній мірі враховано тяжкість та суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який, маючи непогашену і не зняту в установленому порядку судимість, в період іспитового строку повторно вчинив особливо тяжкий корисливий злочин; в ході досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачений вину в скоєних злочинах частково визнав у скоєному не розкаявся, що свідчить про його небезпеку для суспільства та необхідність утримання в умовах ізоляції від суспільства.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на необґрунтованість вироку з огляду на те, що вбивство ОСОБА_11 він не вчиняв, а лише скоїв крадіжку його речей. Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено вимоги кримінального процесуального закону; безпідставно відхилено дослідження доказів, які мають істотне значення для винесення законного, обґрунтованого і справедливого рішення відносно нього.
Вказує на відсутність у справі об`єктивних доказів вини у злочинах, за які його засуджено. Стверджує, що суд у вироку не дав належної оцінки доказам, а його висновки ґрунтуються на припущеннях. Скаржиться він також на необ`єктивність та упередженість слідства та суду по його справі, на однобічність і неповноту судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Виходячи з цього обвинувачений оспорює правильність кваліфікації своїх дій, зокрема, зазначає, що його дії слід кваліфікувати не за ст. ст. 115 ч. 2 п. 6, 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України, а за ст. ст. 185 ч. 2, 263 ч. 1 КК України і призначити покарання в межах санкції цих статті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що весь судовий розгляд базується на суб`єктивній думці слідчого ОСОБА_13 , оскільки не було проведено ряд слідчих дій.
Як на досудовому розслідуванні так і в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 вказувала на золоту обручку яка була у потерпілого ОСОБА_11 , однак при огляді трупу потерпілого її виявлено не було, як не було долучено її і якості речових доказів. Вказане на його думку свідчить, про причетність до злочину третіх осіб, оскільки він цієї обручки не викрадав, але слідчий та суд першої інстанції залишив даний факт без уваги.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки акту про застосування службової собаки. Він у своїх показах чітко вказав слідчому траєкторію руху в день вбивства потерпілого, а службова собака повела слідчих по маршруту який не співпадав з маршрутом його переміщення. На думку апелянта, орган досудового розслідування та суд навмисно проігнорували вказані обставини, оскільки вони свідчить, про причетність до злочину третіх осіб.
В матеріалах провадження відсутні відомості щодо виконання доручень стосовно відпрацювання даних з камер відео спостереження та виїмки інформації за телефонним номером загиблого та за його телефоном.
Вказує на незаконний обшук орендованого ним гаража ОСОБА_14 під час якого було вилучено речовий доказ, а саме куртку що належала потерпілому, у зв`язку з чим вважає цей доказ недопустимий, оскільки огляд було проведено у нічний час та без отримання згоди власника. Крім цього, зазначає, що під час цього обшуку були відсутні поняті.
Суд безпідставно прийняв як належний доказ, речовий доказ, в`язану шапочку, яка начебто належала йому та було виявлена та вилучена за десять метрів від трупа ОСОБА_11 , оскільки не було встановлено місце вилучення шапки.
На думку апелянта також не було встановлено і момент смерті ОСОБА_11 , оскілки експерт вказав проміжок часу настання смерті у декілька годин.
Вважає що суд першої інстанції не встановив мотив скоєного злочину, оскільки вилучена у нього куртка, що належала потерпілому та начебто належна йому шапка з місця події жодним чином не вказують на механізм спричинення смерті ОСОБА_11 .
Безпідставно суд першої інстанції прийняв до уваги як доказ його вини в якості долучених в якості речових доказів пластикових стаканчиків, упаковки з-під сосисок та пачки з-під цигарок «Марлборо» до яких привів службовий пес, оскільки до них він жодного відношення не має, а вказані речові докази навпаки свідчать про причетність до скоєного третіх осіб.
Крім цього оскільки визнає себе винним лише у крадіжці речей ОСОБА_11 та у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості скоєних ним злочинів та даним про його особу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думки обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляцій прокурора та потерпілої, позицію прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, вивчивши та проаналізувавши доводи, що містяться в апеляції, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Так відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб які беруть в ньому участь а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону, з тим, щоб кожний хто вчинив злочин був притягнутий до кримінальної відповідальності і жоден невинуватий не був покараний.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим кодексом. Змагальність кримінального процесу обумовлює особливу роль суду, який є об`єктивним та неупередженим у дослідженні доказів, та не виступає на стороні обвинувачення або захисту, разом із тим, змагальність не виключає активності суду у дослідженні та перевірці наданих сторонами доказів у справі, яка дозволяє суду об`єктивно оцінювати викладені сторонами правові позиції, усувати сумніви, що виникли у ході судового розгляду, і відповідно, вирішувати кримінально-правовий конфлікт шляхом дотримання встановленої законом процедури постановлення законного, обгрунтованого і вмотивованого рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, повністю ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні і наведених у вироку доказах.
Матеріалами справи з`ясовано, що судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку в цілому, у справі не допущено.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналів судового засідання та технічного запису судового розгляду, органами досудового слідства і судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, тому твердження в апеляції обвинуваченого про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
З викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 доводами про непричетність його до вчинення інкримінованих злочинів за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України колегія суддів погодитись не може. Ці заперечення проти обвинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.
Як свідчать наявні у кримінальному провадженні докази, у показаннях, даних під час судового розгляду справи, ОСОБА_8 вину в скоєнні вищезазначених злочинів не визнав, при цьому повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та в крадіжці майна ОСОБА_11 . Суду пояснив, що вилучені за місцем його мешкання патрони належать йому, які він отримав від товариша приблизно у серпні-вересні 2014 року, коли їхав у справах. Оскільки Україна перебуває у тяжкому стані він вирішив зберігати їх на всякий випадок, тому сховав їх за місцем свого проживання.
Стосовно обвинувачення у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 та п. 6) ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив про те, що він прийшов до кафе приблизно о 22:00 годині, де відпочивав. До кафе також прийшов і загиблий, який перебував у стійки бара, а він сидів за столиком. Приміщення кафе він залишав лише один раз, з дівчиною, яка потім уїхала до нічного клубу. Приблизно о 23:00 годині він також залишив кафе. По дорозі додому вирішив справити свої потреби, зійшов з ґрунтової доріжки та в 20-30 метрах від нього побачив чоловіка, який лежав на землі. Він зняв шапку, яку положив до карману, подивився на чоловіка та в нього виникла зажерлива думка щось у нього вкрасти. Чоловік на його думку перепив та спав. Він обійшов його з голови, зняв з нього куртку, зім`яв її та побіг з цього міста. По дорозі додому він виявив пропажу своєї шапки та зрозумів, що міг залишити її біля чоловіка, коли згортав куртку. В куртці загиблого знайшов телефон, гаманець, в якому була картка. З гаманця витягнув приблизно 100 гривень, а сам гаманець порізав та кинув до кулька, який викинув зранку. Телефон також зранку здав. Отримавши за нього 130 гривень, карточки з телефону викинув. Куртку відвіз до гаражу на ж/м «Тополя», яку в кубрику гаражу залишив в пакеті. Його затримали 29.01.2015 о 18:00 годині біля магазину «Ясень», дещо побили та доставили до райвідділу, де він перебував до 30.01.2015. На нього чинили тиск, у зв`язку з чим він був змушений дати неправдиві свідчення відносно себе. Також ОСОБА_15 зазначив, що він показував дорогу до гаражу, де вилучили куртку загиблого, але вважає протокол огляду гаражу недопустимим доказом, оскільки при його огляді не було отримано дозволу власника гаражу, оскільки він лише користувався цим гаражем. Кається в тому, що скоїв. Припускає, що головний убір (в`язана шапка), оглянута в суді, це та шапка, яку він носив.
Разом з цим, незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 злочинів та дав їм правильну юридичну оцінку, цілком законно дійшовши висновку, з яким повністю погоджується й колегія суддів, що вина ОСОБА_8 в повному обсязі знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства доказів, а саме показаннями потерпілої, свідків, експертів, оприлюдненими і дослідженими матеріалами кримінального провадження.
Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у наданих під час судового засідання поясненнях учасників судового провадження перевіркою наданих матеріалів не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Визнаючи ОСОБА_8 винним у скоєні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що 27.01.2015 року її чоловік ОСОБА_11 збирався оформлювати комунальні пільги. Увечері, коли вона була на роботі, він зателефонував та повідомив, що направляється додому, потім вийшов в магазин. Близько 21:20 години вона зателефонувала додому та дізналась, що діти дома та все в порядку. О 06:00 годині ранку донька повідомила, що батько не ночував вдома. Такого раніше ніколи не було. Увечері ОСОБА_11 вийшов до магазину та не повернувся. Далі, о 09:00 годині вона здала зміну та поїхала додому, але спочатку заїхала до гаража та дізналась, що чоловіка там не було. Потім зателефонував брат чоловіка ОСОБА_16 та сказав, щоб вона повідомила у міліцію про зникнення чоловіка. На її виклик прибули співробітники міліції, які розпитали про одяг чоловіка, взяли відбитки пальців. Наступного дня їй повідомили, що чоловіка вбито, після чого вона з ОСОБА_16 поїхали до моргу, де ОСОБА_16 впізнав її чоловіка, якого було знайдено в кущах біля магазину «Ясень» сильно побитого з ножовими пораненнями. Їй було відомо, що коли чоловік виходив з дому, у нього був гаманець з кредитними картками та телефон, але коли його знайшли вбитим, цих речей при ньому вже не було. Не було також і куртки, в яку він був одягнутий. ОСОБА_11 був не конфліктним, алкоголем не зловживав, сторонніх ніколи спиртним в кафе не пригощав, бо таких знайомих не мав.
Зазначені покази не суперечать і показанням свідків:
- ОСОБА_17 , про те, що 27.01.2015 року до кафе, в якому вона працює, зайшов обвинувачений ОСОБА_8 , щоб випити спиртного, при цьому він вже був напідпитку. Близько 22:00 години до кафе зайшов загиблий ОСОБА_11 та почав вживати алкогольні напої. ОСОБА_8 та ОСОБА_11 сиділи за окремими столами, виходили палити на вулицю. Приблизно о 23:00 годині кафе залишив ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , який також взяв з собою пляшку пива. Кафе вони залишали окремо один від одного. ОСОБА_11 , перебуваючи в кафе, пив дешевий алкоголь та грошами не хизувався. Запам`ятала, що на ОСОБА_8 була одягнута шапка та куртка «Адідас». Наступного дня працівники міліції показали їй фото вбитого, в якому вона впізнала ОСОБА_11 ;
- ОСОБА_18 , який в судовому засіданні показав про те, що він був присутній при виявленні трупу ОСОБА_11 27.01.2015 біля опори електропередач. Труп чоловіка виявили в темний час доби, на його обличчі були гематоми та синці, на землі кров;
- ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні показала про те, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вона періодично проживала з 2012 року. Під час проведення слідчих дій вона та її неповнолітній син ОСОБА_20 упізнали шапку темно-сірого кольору, що належить ОСОБА_20 , але яку фактично носив ОСОБА_8 . Крім того, свідок показала про те, що бачила в квартирі патрони, які привіз ОСОБА_8 , після того як влітку він від`їжджав, але де він їх взяв, не питала. Характеризує ОСОБА_8 позитивно;
- ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були присутні в якості понятих під час огляду місця події 30.01.2015 року та пояснили про те, що куртка з червоними плямами була знайдена та вилучена саме в гаражі на ж/м «Тополя»;
- слідчого ОСОБА_23 , який пояснив про те, що під час опису в протоколі огляду місця події виявленої біля трупу в`язаної чоловічої шапки він вказав її колір як чорний. Проте, оглянувши дану шапку вважає її колір темно-сірим. Розбіжність у визначенні кольору шапки пояснив тим, що при її виявленні була темна пора доби і фактичний темно-сірий колір речового доказу був сприйнятий ним як чорний. Свідок також підтвердив, що оглянута ним в судовому засіданні шапка темно-сірого кольору по всім характерним рисам є тією шапкою, яку було знайдено на місці події і вказано в протоколі огляду місця події від 28.01.2015 як чорна шапка;
- слідчого ОСОБА_24 про те, що він, як співробітник міліції, приймав участь в огляді куртки, вилученій в гаражі на ж/м «Тополя». При огляді були присутні поняті, оперативні співробітники та сам ОСОБА_8 . Під час огляду зауважень від ОСОБА_8 не надходило, огляд проводився без порушень норм КПК України.
Також судом першої інстанції були допитані свідки, пояснення яких також не спростовують вищевикладені покази, які повністю узгоджуються між собою, а саме як убачається з показів свідка ОСОБА_25 , службове посвідчення на його ім`я, яке було виявлено під час затримання у обвинуваченого ОСОБА_8 , належить йому. Цей документ раніше пропав у нього, з приводу чого на роботі проводилось службове розслідування.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав про те, що останній раз зі своїм братом ОСОБА_11 спілкувався 27.01.2015 близько 17:00 години, який повідомив, що оформляв пільги на оплату комунальних послуг. На наступний день він з дружиною загиблого ОСОБА_10 звернулись до міліції у зв`язку із зникнення його брата. Загиблого брата характеризує виключно позитивно.
Крім того, судом були допитані наступні судові експерти:
- ОСОБА_26 , яка проводила судову імунологічну експертизу чоловічої шапки, в судовому засіданні повністю підтвердила складений нею висновок експерта № 492 від 15.04.2015 та роз`яснила, що в`язана шапка, надана для огляду в судовому засіданні, враховуючі основні описові дані є тією в`язаною шапкою, яка була надана на дослідження. На думку експерта ця шапка має темно-сірий колір;
- ОСОБА_27 , який в судовому засіданні підтвердив висновок експерта № 129/ЛЕ/17 від 27.02.2015 і роз`яснив, що смерть потерпілого ОСОБА_11 могла наступити в період часу з 23:10 години по 23:20 годину 27.01.2015 року.
На думку колегії суддів, вищевикладені пояснення учасників кримінального провадження, надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними, і повністю узгоджуються між собою та з фактичними обставинами справи, а суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні, незмінні та правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими у судовому засіданні.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки чи експерти, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначених злочинах, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Із матеріалів кримінального провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочинів, у вищевикладених показаннях не вбачається, а деякі розбіжності в зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, висновки експертиз, процесуальних документів за результатами проведених під час досудового розслідування слідчих дій та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції.
Також вищезазначений висновок суду підтверджується і даними досліджених в судовому засіданні документів, у тому числі:
- протоколом пред`явлення осіб для впізнання по фотознімкам від 29.01.2015 року, згідно якого свідок ОСОБА_17 упізнала на фото № 1 ОСОБА_11 , який 27.01.2015 року відвідував кафе, де вона працює;
- протоколом огляду місця події від 28.01.2015 року, в якому встановлено та оглянуто місце вчинення злочину, а саме: ділянка місцевості біля будинку № 116 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську, де на стежці виявлено труп чоловіка, ліворуч біля якого знаходяться: светр чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, головний убір (шапка тканинна) чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, виявлені сліди речовини бурого кольору на землі навколо трупа, пляшка об`ємом 0,5 л. з надписом «Білий ведмідь», пляшка об`ємом 0,5 л. з надписом «Козацька Рада», стакани полімерні, 2 порожні упаковки сосисок, порожня пачка з-під цигарок. Вказані речі вилучені з місця події та визнані речовими доказами;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2015 року, згідно якого свідок ОСОБА_19 серед пред`явлених речей упізнала під № 3 шапку в`язану сірого кольору, яка належить її сину ОСОБА_20 та яку носив ОСОБА_8 . Неповнолітній свідок ОСОБА_20 у присутності матері ОСОБА_19 серед пред`явлених речей також упізнав під № 3 шапку в`язану сірого кольору, яку носив ОСОБА_8 , про що свідчить протокол пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2015. Вказана шапка була вилучена в ході огляду місця події напроти будинку № 116 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську;
- висновком експерта № 208 від 05.03.2015 року за результатами проведення імунологічної експертизи на чоловічій шапці, яка вилучена з місця події, встановлено наявність слідів поту людини, що можуть належати ОСОБА_8 при цьому, висновком експерта № 492 від 15.04.2015 за результатами проведення імунологічної експертизи встановлено, що сліди крові людини, виявлені на чоловічій шапці, яка належить ОСОБА_8 , могли належати потерпілому ОСОБА_11 і лише в разі суміші крові від двох осіб не можна виключити можливість домішку крові від ОСОБА_8 ;
- протоколом огляду трупа від 28.01.2015 року з фото-таблицею до нього, відповідно до якого біля будинку № 116 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську був оглянутий труп чоловіка зі слідами крові на голові та обличчі. В ході огляду трупа виявлено та вилучено: нитку з хрестиком, ґрунт з речовиною бурого кольору та насіння соняшника в пакеті, які визнані речовими доказами;
- протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 29.01.2015 року, згідно якого ОСОБА_11 впізнав у трупі чоловіка, якого знайшли біля будинку АДРЕСА_3 , свого брата ОСОБА_11 ;
- протоколом огляду предметів від 28.01.2015 року, згідно якого були оглянуті речі, вилучені при виявлені трупа чоловіка біля будинку АДРЕСА_3 , а саме: светр з тканини чорного кольору, який має наскрізне пошкодження у вигляді розрізу довжиною 2,5 см та шириною 3 см та сліди речовини бурого кольору і розрив горловини розміром 1х1 см та пошкодження на задній частині светру розміром 2х1 см; брюки джинсові синього кольору, майка чорна з візерунками, труси чорні, чоботи чорні, носки сірого кольору зі слідами плям бурого кольору, які визнані речовими доказами;
- висновком експерта № 129/ЛЕ/17 від 27.02.2015 року за результатами судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_11 у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани № 1, розташованої на переніссі; колото-різаної рани № 2, розташованої на верхній повіці ліворуч; колото-різаних ран № 3, 4, 5, розташованих на нижній повіці ліворуч, на відстані від 1 см до 6 см від спинки носа; колото-різаної рани № 6, розташованої в лівій виличній ділянці, біля вищезазначених ран; колото-різаних ран № 7, 8, розташованих на правій щоці в проекції краю нижньої щелепи; колото-різаної рани № 9, розташованої по середній лінії шиї; колото-різаних ран № 10, 11, 12, розташованих на відстані 2-3,5 см до низу та декілька вправо від рани № 9; колото-різаної рани № 13, розташованої на лівій передньо-бічній поверхні шиї на відстані 3 см від кута нижньої щелепи та 2,5 см донизу та вліво від рани № 9; колото-різаної рани № 14, розташованої на відстані 1,5 см від рани № 13; колото-різаної рани № 15, розташованої на відстані 2,5 см до заду від рани № 14; колото-різаної рани № 16, розташованої на відстані 3 см до низу від лівого кута нижньої щелепи; колото-різаної рани № 17, розташованої на лівій бічній поверхні шиї, на відстані 8 см від лівого зовнішнього слухового проходу; колото-різаної рани № 18, розташованої в проекції верхнього краю правої ключиці на передньо-бічній поверхні шиї на відстані 9 см від краю нижньої щелепи; колото-різаної рани № 19, розташованої в проекції нижнього краю лівого грудино-ключичного з`єднання по навкологрудинній лінії; колото-різаної рани № 20, розташованої на зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині. Трьох синців: на верхній повіці ліворуч; на спинці носа з розповсюдженням на верхню губу; на передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу. Крововиливу під слизову оболонку верхньої губи з забитою раною. П`яти саден: на хрящовій частині носа, на фоні вищезазначеного синця; на передній поверхні підборіддя по центру та декілька ліворуч; на передньо-нижній поверхні підборіддя праворуч; в проекції краю нижньої щелепи ліворуч на межі з підборіддям; на передній поверхні лівої гомілки на межі з колінним суглобом. Лінійного дефекту стінки стравоходу, відповідно раньовому каналу від рани № 13. Лінійного дефекту передньої стінки загальної лівої сонної артерії, відповідно раньовому каналу від рани № 13. Крововиливу в товщу м`яких тканин голови в лівій скроневій ділянці. Крововиливу під м`яку мозкову оболонку. Відповідно раньовому каналу № 8 - уламкового перелому краю нижньої щелепи. Відповідно раньовим каналам від ран № 7, 8 - пошкодження підщелепної слинної залози. Пошкодження правої пластини щитоподібного хряща відповідно раньовому каналу № 9. Вищезазначені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран утворилися за життя в короткий проміжок часу від вузько-локальної дії сплощеного твердого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості та не менш ніж від двадцяти травматичних впливів. Всі інші виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), від не менш ніж від чотирьох травматичних впливів. Смерть його настала від колото-різаного поранення шиї з пошкодженням магістральної судини, яке ускладнилось розвитком крововтрати. Тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани № 13 перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті та воно є тяжким за ознакою небезпеки для життя. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в товщу м`яких тканин голови та оболонки головного мозку у своїй сукупності не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті та є тяжкими за ознакою небезпеки для життя. Тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та крововиливу під слизову оболонку губи в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що не супроводжувались розладом здоров`я. Всі виявлені при експертизі тілесні ушкодження утворились не більш ніж за декілька хвилин або десятків хвилин до настання смерті. Всі тілесні ушкодження не могли утворитися внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту. Встановити позу потерпілого на момент утворення тілесних ушкоджень неможливо, однак можна вважати, що поза потерпілого могла змінюватись під час утворення всіх виявлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічному дослідженні зразка крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 2,60/00, що стосовно живих осіб відповідає сильному алкогольному сп`янінню;
- висновком експерта № 61/02-51 від 16.02.2015 року за результатами проведення трасологічної експертизи на светрі, вилученому 28.01.2015 біля будинку № 114 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську, є шістнадцять пошкоджень, що могли утворитися в результаті проколів предметом, що має гостре вістря;
- висновком експерта № 236-МК від 25.03.2015 року за результатами проведення медико-криміналістичної експертизи встановлено, що пошкодження на шматку шкіри з шиї від трупа ОСОБА_11 мають морфологічні ознаки колото-різаних ран, в більшій мірі колотих, які вірогідно заподіяні при вузько-локальній дії сплощеного предмету з шириною протягом поринулої частини не більше 6,8 мм та 10,2 мм (для ран № 2, 4), шириною 4,2-5,7 мм (для ран № 1, 3, 5, 6) і товщиною близько 1,0-2,0 мм.;
- висновками імунологічних експертиз речових доказів № 205 від 20.02.2015 року, № 169 від 09.02.2015 року, № 203 від 20.02.2015 року, № 171 від 11.02.2015 року, № 204 від 20.02.2015 року, № 170 від 09.02.2015 року, за результатами яких встановлено, що в слідах на ґрунті, вилученому з місця події, встановлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО і виявлений антиген Н, що не виключає можливості домішку крові від ОСОБА_8 ; в слідах на ґрунті, вилученому з місця події, не виключається можливість домішку крові від потерпілого ОСОБА_11 ; в слідах поту на пластикових стаканах (об`єкт № 1, 2, 3, 10-12), які вилучені з місця події, встановлено наявність слідів поту людини, що можуть належати ОСОБА_8 . Походження сліду поту об`єкта № 4 тільки від одного ОСОБА_8 виключається, але не можна виключити домішку поту від ОСОБА_8 ; в слідах поту на пластикових стаканах та упаковці від сосисок (об`єкти № 4, 33, 34), які вилучені з місця події, також встановлено наявність слідів поту людини, що можуть належати потерпілому ОСОБА_11 , але тільки в якості домішку його поту; сліди крові і поту, виявлені на соняшниковому насінні (об`єкт № 1 «а», «б»), які вилучені з місця події, можуть належати як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_11 тільки в якості домішку їх крові та поту;
- протоколом огляду від 29.01.2015 року, згідно якого при огляді квартири АДРЕСА_4 , де мешкав обвинувачений ОСОБА_8 , виявлено та вилучено належні йому речі, а саме: гаманець чорного кольору, фотоапарат, дві викрутки з жовтими ручками, одна викрутка з червоною ручкою, два індикатори, два канцелярських ножа, один кухонний ніж, чоботи чорні, куртка шкіряна чорна, куртка чорна з плащової тканини, два ножі з чорними ручками, один ніж з коричневою ручкою, кофта чорна з написом «Адідас», спортивні брюки, один ніж довжиною 15-20 см, один металевий ніж, які визнані речовими доказами. Також в кімнаті праворуч від телевізора у шафі виявлено та вилучено 16 патронів калібру 5,45 мм, які визнані речовими доказами у справі.
Таким чином, що стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає. Суд першої інстанції належним чином дослідив ці та інші докази по справі, виклав їх зміст у вироку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у зазначених злочинах відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні, та які суд поклав в основу обвинувального вироку, проявів упередження щодо обвинуваченого як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції вивченням матеріалів провадження не виявлено.
Під час досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та взагалі відсутність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою досліджені обставини зазначених у вироку злочинів.
Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України. До того ж колегія суддів критично оцінює позицію обвинуваченого стосовно необгрунтованості засудження останнього за вищевказані злочинні дії, розглядаючи це як спосіб захисту останнього, та приходить до висновку, що покази ОСОБА_8 , надані ним під час судового розгляду, є неправдивими, не відповідають всебічно вивченим і проаналізованими доказам, а поведінку в судовому засіданні обвинуваченого апеляційний суд розцінює як захисно-установчу в суб`єктивно складній несприятливій для нього судово-слідчій ситуації з метою уникнути або пом`якшити покарання за скоєні злочини та незгоди з оцінкою, яку надав їм суд першої інстанції.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції цілком обгрунтовано визнав винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у вчинені вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів; нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; незаконному придбанні і зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
На підтвердження такої своєї позиції суд першої інстанції навів досить обґрунтовані і вмотивовані, на думку колегії суддів, висновки, які в повному обсязі спростовують вищезазначену лінію, побудовану обвинуваченим для уникнення покарання за скоєні злочини.
Так, докази, які були дослідженні судом першої інстанції під час судового розгляду, повністю спростовують апеляційні доводи ОСОБА_8 про неналежність речового доказу - в`язаної шапки, яку було виявлено та вилучено під час огляду місця події.
Протоколом огляду місця події від 28.01.2015 року було зафіксовано обстановку на ділянці місцевості біля будинку № 116 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську, де на стежці виявлено труп чоловіка, ліворуч біля якого знаходяться: светр чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, головний убір (шапка тканинна) чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, виявлені сліди речовини бурого кольору на землі навколо трупа, пляшка об`ємом 0,5 л. з надписом «Білий ведмідь», пляшка об`ємом 0,5 л. з надписом «Козацька Рада», стакани полімерні, 2 порожні упаковки сосисок, порожня пачка з-під цигарок. Вказані речі вилучені з місця події та визнані речовими доказами.
Відповідно до протоколу огляду трупа від 28.01.2015 року з фото-таблицею до нього біля будинку № 116 по Донецькому шосе в місті Дніпропетровську був оглянутий труп чоловіка зі слідами крові на голові та обличчі.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що він був присутній при виявленні трупу ОСОБА_11 27.01.2015 року біля опори електропередач. Труп чоловіка виявили в темний час доби, на його обличчі були гематоми та синці, на землі кров.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував данні протоколів огляду місця події від 28.01.2015 року та протоколу огляду трупа від 28.01.2015 року, а також покази свідка ОСОБА_18 та прийшов до обґрунтованого висновку, що вони повністю спростовують покази ОСОБА_8 в тій частині, що останній начебто таємно заволодів майном ОСОБА_11 , думаючи що він спить, оскільки на ньому не було ані синців, ані крові.
Як убачається з протоколу огляду місця події від 28.01.2015 року, під час його проведення було вилучено головний убір - шапка тканинна, чорного кольору, зі слідами речовини бурого кольору.
Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2015 року свідок ОСОБА_19 серед пред`явлених речей упізнала під № 3 шапку в`язану сірого кольору, яка належала її сину ОСОБА_20 , і яку фактично носив ОСОБА_8 .
Неповнолітній свідок ОСОБА_20 у присутності матері ОСОБА_19 серед пред`явлених речей також упізнав під № 3 шапку в`язану сірого кольору, яку носив ОСОБА_8 , про що свідчить протокол пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2015 року. Вказана шапка була вилучена в ході огляду місця події напроти будинку АДРЕСА_3 .
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні 04.08.2015 року підтвердила, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вона періодично проживала з 2012 року. Під час проведення слідчих дій вона та її неповнолітній син ОСОБА_20 дійсно упізнали шапку темно-сірого кольору, що належала ОСОБА_20 і яку фактично носив ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку експерта № 208 від 05.03.2015 за результатами проведення імунологічної експертизи на чоловічій шапці, яка вилучена з місця події, встановлено наявність слідів поту людини, що можуть належати ОСОБА_8 при цьому, висновком експерта № 492 від 15.04.2015 за результатами проведення імунологічної експертизи встановлено, що сліди крові людини, виявлені на чоловічій шапці, яка була вилучена в ході огляду місця події напроти будинку АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_8 , могли належати потерпілому ОСОБА_11 і лише в разі суміші крові від двох осіб не можна виключити можливість домішку крові від ОСОБА_8 .
Судовий експерт ОСОБА_26 , яка проводила судову імунологічну експертизу чоловічої шапки, в судовому засіданні повністю підтвердила складений нею висновок експерта № 492 від 15.04.2015 та роз`яснила, що в`язана шапка, надана для огляду в судовому засіданні, враховуючі основні описові дані є саме тією в`язаною шапкою, яка була надана на дослідження. На думку експерта ця шапка має темно-сірий колір.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий ОСОБА_23 пояснив про те, що під час опису в протоколі огляду місця події виявленої біля трупу в`язаної чоловічої шапки він вказав її колір як чорний. Проте, оглянувши дану шапку вважає вірним її колір темно-сірим. Розбіжність у визначенні кольору шапки пояснив тим, що при її виявленні була темна пора доби і фактичний темно-сірий колір речового доказу був сприйнятий ним як чорний. Свідок також підтвердив, що оглянута ним в судовому засіданні шапка темно-сірого кольору по всім характерним рисам є тією шапкою, яку було знайдено та вилучено з місця події про що вказано в протоколі огляду місця події від 28.01.2015 року.
Враховуючи, що в окремих вищевказаних процесуальних документах, складених на досудовому слідстві, в`язана чоловіча шапка, знайдена на місці події, зазначена як шапка чорного, сірого та темно-сірого кольору, суд безпосередньо оглянув даний речовий доказ в суді та визнав вірним її колір як темно-сірий, про що також вказали допитані в суді свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , експерт ОСОБА_26 , до того ж сам обвинувачений ОСОБА_8 , будучи допитаний під час судового розгляду припустив, що оглянута в судовому засіданні в`язана шапка - це та шапка, яку він носив.
Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про те, що наявність на шапці ОСОБА_8 слідів крові підтверджує його безпосередню причетність до вбивства ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_8 в своїх показах не казав про наявність крові на тілі ОСОБА_11 , а зазначав, що ОСОБА_11 він побачив сплячим на землі та знімав з нього куртку зі сторони голови, в той час як шапка ОСОБА_8 була знайдена через декілька метрів від тіла загиблого, що може свідчити лише про те, що під час нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 кров загиблого потрапила на шапку обвинуваченого, яка згодом і була знайдена на місці події, а тому доводи обвинуваченого в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Що стосується доводів ОСОБА_8 з приводу проведення, на його думку, під час досудового розслідування незаконного обшуку орендованого ним гаража ОСОБА_14 , під час якого було вилучено речовий доказ, а саме куртку, що належала потерпілому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до протоколу огляду від 30.01.2015 року, при огляді гаражу, розташованого в кооперативі «Автолюбитель» по вул. Тополиній, 43г в місті Дніпропетровську, виявлено та вилучено куртку чоловічу сірого кольору зі вставками чорного кольору на рукавах фірми Regattа, на якій маються сліди речовини бурого кольору, яку постановою слідчого від 21.03.2015 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000168.
Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2015 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 серед пред`явлених речей упізнала під № 4 куртку темно-сірого кольору з чорною вставкою зверху на якій мається напис Regattа, як таку, яка належала її чоловіку ОСОБА_11 .
Згідно висновку експерта № 241 від 11.03.2015 року, за результатами проведення імунологічної експертизи в слідах крові на куртці (об`єкт № 1-12, 14, 15) встановлено наявність слідів крові людини, що можуть належати потерпілому ОСОБА_11 (об`єкт № 1, 2, 5-9, 15), оскільки виявлений антиген А в даних слідах не виключає можливості походження слідів крові від особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В. На куртці, в одному із слідів (об`єкт № 14), виявлений антиген Н, що не виключає можливості походження даного сліду крові від особи з групою крові О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В, яким є ОСОБА_8 , оскільки виявлений антиген Н, властивий його груповій характеристиці крові.
Згідно ч.1 статті 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Якщо подія, з приводу якої проводиться огляд, відбулась у житлі чи іншому володінні особи, на проведення такого огляду місця події поширюються вимоги, передбачені статтею 30 Конституції та відповідними положеннями статей 13, 233, 234 та 237 КПК.
Встановлення наявності й добровільності згоди особи на проведення в її житлі або іншому володінні огляду є важливим для визначення допустимості доказів, отриманих у результаті такого огляду, оскільки за такої згоди немає потреби звертатися до слідчого судді в порядку частини третьої статті 233 КПК.
З матеріалів провадження апеляційний суд убачає, що власник гаражу
ОСОБА_14 надав співробітникам поліції свою згоду на проведення огляду, що підтверджується показами останнього, допитаного під присягою 06.11.2015 року в судовому засіданні в якості свідка, який пояснив про те, що має у власності гараж у балці на ж/м Тополя, який він використовує як склад, дійсно на момент огляду гаражу він перебував за кордоном, але йому подзвонили працівники міліції і він в телефонному режимі надав свою згоду на огляд гаражу, а вже після приїзду з-за кордону підтвердив раніше дану згоду письмово. Даний свідок був допитаний під час досудового розслідування та судового розгляду, дані ним покази на протязі всього часу не містили суперечностей, були логічними, усталеними та послідовними, підстав визнавати їх неналежними у колегії суддів немає. Під час досудового розслідування та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій жодних скарг на те, що огляд його гаражу було проведено всупереч його волі, потерпілий не заявляв. За таких обставин, сукупність дій ОСОБА_14 свідчить про його згоду на огляд 30.01.2015 року гаражу, і обвинуваченим не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які би ставили під сумнів добровільність цієї згоди.
Такі висновки суду першої інстанції не суперечать положенням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 12.02.2019 року у справі № 159/451/16-к (провадження №51-1173км18), з якої убачається, що Суд не погоджується з тим, що наявність та добровільність згоди може доводитися лише письмовим документом відповідного змісту. Закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла або іншого володіння особи. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені, виходячи з сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.
В даному випадку Суд дійшов висновку, що для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись наявністю письмового підтвердження такої згоди.
Згідно ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, з огляду на викладене, доводи у скарзі обвинуваченого про недопустимість доказів, які встановлено з протоколу огляду місця події та речового доказу, перевірялися судом першої інстанції та визнані необґрунтованими, з чим цілком погоджується й колегія суддів. Тому апеляційний суд вважає, що суд обґрунтовано визнав допустимими докази, отримані в результаті цієї слідчої дії, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню й доводи обвинуваченого з приводу зазначених обставин.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, сам обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування добровільно вказав на місце, куди він відвіз куртку загиблого ОСОБА_11 - гараж на ж/м Тополя, власником якого є ОСОБА_14 , якою він незаконно заволодів 27.01.2015 року та в кубрику гаражу залишив в пакеті, і саме ця куртка була впізнана потерпілою ОСОБА_10 як така, що належала її чоловіку, і саме на цій куртці також були знайдені сліди крові людини, які могли належати загиблому ОСОБА_11
Добровільність видачі ОСОБА_8 куртки загиблого також підтвердили в судовому засіданні і поняті, які були залучені слідчим для огляду 30.01.2015 року вказаного вище гаражу, а саме свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , будучи допитаними 03.11.2015 року під присягою в судовому засіданні пояснили про те, що куртка була знайдена та вилучена саме в гаражі на ж/м «Тополя».
Свідок ОСОБА_21 показала, що вони їхали в одній машині з обвинуваченим, який показував дорогу, щоб дістатися до куртки, яку виявили у гаражі працівники міліції. Ніхто не заперечував проти того, щоб зайти до гаражу, на обвинуваченого ніхто тиску не чинив, жодних заперечень обвинувачений під час проведення огляду не висловлював.
Свідок ОСОБА_22 також надав пояснення, які не суперечать показам свідка ОСОБА_21 та вказав, що був присутнім під час того, як працівники міліції дістали в гаражі куртку з червоними плямами та в його присутності останні ні на кого жодного тиску не чинили.
Також 28.09.2015 року в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_24 , який показав, що він, як співробітник міліції, приймав участь в огляді куртки, вилученої в гаражі на ж/м «Тополя», яку ОСОБА_8 надав без застосування насильства, як і ключі від гаражу для його відчинення. При огляді були присутні поняті, оперативні співробітники та сам ОСОБА_8 . Під час огляду зауважень від ОСОБА_8 не надходило, огляд проводився без порушень норм КПК України, обвинувачений все робив добровільно.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне закцентувати увагу на рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», в якому зазначено, що «коли особа заявляє небезпідставну скаргу про жорстоке поводження з боку правоохоронних органів, має бути проведене ефективне офіційне розслідування, під час якого можна виявити та забезпечити показання винних осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду, передбачають проведення незалежного та безстороннього розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні».
В даному ж конкретному випадку доводи обвинуваченого про недозволені методи ведення досудового розслідування, на що є посилання в апеляції останнього, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінальних проваджень, розпочатих під час судового розгляду прокуратурою Дніпропетровської області на підставі заяви ОСОБА_8 щодо незаконних дій відносно нього працівниками правоохоронних органів Дніпропетровської області, а саме застосування щодо нього заходів фізичного та психологічного впливу, за результатами якого 22.06.2015 року було винесено постанови про закриття кримінального провадження №0000310 за ч. 2 ст. 365 КК України та №0000300 за ч. 2 ст. 373 КК України за відсутністю в діянні складу злочину, які не були оскаржені обвинуваченим чи його захистом у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом порядку до слідчого судді, що підтвердив і особисто обвинувачений під час апеляційного розгляду, та як наслідок, не були й скасовані в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, посилаючись у вироку на результати вищезазначеного досудового розслідування, звернув увагу на всі обставини, які мають істотне значення для правильної оцінки доводів обвинуваченого щодо незаконності вчинених щодо нього дій з боку працівників правоохоронних органів, а розслідування фактів, на які посилався обвинувачений в своїй заяві, колегія суддів вважає незалежним та безстороннім, що не ставить під сумнів законність проведеного розслідування.
Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і посилання обвинуваченого на порушення його права на захист, оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається, що під час як досудового розслідування, так і судового розгляду ОСОБА_8 був забезпечений захисником з моменту повідомлення його про підозру в умисному вбивстві ОСОБА_11 , обвинуваченому були роз`яснені його процесуальні права, в тому числі й про порядок кримінального провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачене довічне позбавлення волі.
При визнанні ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованих злочинів та призначенні виду та розміру покарання суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, сукупність усіх обставин, що їх характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, інкриміновані на даний час кримінальні правопорушення обвинувачений вчинив в період іспитового строку, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння і рецидив злочинів, які суд визнав обставинами, які обтяжують покарання.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння нових злочинів обвинуваченим є остаточне покарання з урахуванням ст..ст. 70,71 КК України виключно у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, тому апеляційні вимоги обвинуваченого на суворість призначеного покарання, а потерпілої і прокурора з приводу призначення доволі м`якого покарання та наявності підстав для призначення більш суворого покарання у виді довічного позбавлення волі є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо порядку зарахування обвинуваченому ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5ст. 72 КК України(зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якої якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, судом апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 у строк призначеного покарання підлягає зарахуванню період часу попереднього ув`язнення з 30 січня 2015 року по 22 березня 2017 року, а також з 03 жовтня 2018 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 18 вересня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає вирок суду законним, обґрунтованим та таким, що скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді у суді першої інстанції залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 30 січня 2015 року по 22 березня 2017 року, а також з 03 жовтня 2018 року по 18 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4