ЄУН № 336/4599/19
пр. № 1-кп/336/632/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_2 , прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисниці адвокатки ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 20.03.2019 р., складений відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , звинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ст. 368 ч. 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 368 ч. 1 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, підстав для його закриття, повернення прокурору, складання досудової доповіді не вбачає, просив призначити справу до судового розгляду.
Строною захисту заявлене клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, оскільки є незрозумілим формулювання обвинувачення і його правова кваліфікація в тій частині, що ОСОБА_4 обвинувачена, зокрема у проханні надати та одержанні неправомірної вигоди для себе за, зокрема, не вчинення якихось дій, зазначення яких не міститься ані в описанні встановлених досудовим розслідуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, ані у формулюванні обвинувачення, натомість таке обвинувачення присутнє у правовій кваліфікації кримінального правопорушення. Крім того, сторона захисту вважає, що спосіб вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачена ОСОБА_6 у викладенні правової кваліфікації і формулюванні обвинувачення повинні бути суворо відповідні зазначеного у статті обвинувачення способу. Оскільки ст. 368 ч. 1 передбачено вчинення злочину службовою особою з використанням наданої їй влади або службового становища, то обвинувачення в скоєнні злочину одночасно обома способами і з використанням влади і з використанням службового становища містить ознаки неконкретного обвинувачення, від якого сторона захисту не в змозі ефективно захищатися.
При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Статтею 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Завданнями кримінального провадження у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Отже, для забезпечення належної правової процедури та надання можливості ефективного захисту від пред`явленого воно має бути детальним, повним, чітким та зрозумілим, а також містити усі відомості щодо події кримінального правопорушення, способу його вчинення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Згідно із положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (так званої «формули обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
Формулюванням обвинувачення є короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Отже, виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення є важливим, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Вищевказаним вимогам обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає, оскільки містить формулювання обвинувачення яке різниться від правової кваліфікації.
Так, статтею 368 ч. 1 КК України передбачене покарання за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Таким об`єктивна сторона цього злочину може бути вчинена шляхом вчинення службовою особою однієї або декількох передбачених в статті обвинувачення дій, а саме:
1)прийняття пропозиції неправомірної вигоди;
2)прийняття обіцянки неправомірної вигоди;
3)одержання неправомірної вигоди;
4)прохання надати неправомірну вигоду,
які вчиняються суб`єктом злочину або з використанням влади, або з використанням службового становища, за вчинення, або не вчинення будь-якої дії.
Прокурором же в формулюванні обвинувачення зазначено про вчинення ОСОБА_4 об`єктивної сторони злочину - прохання надати неправомірну вигоду з використанням одночасно і наданої їй влади і службового становища, а отримання неправомірної вигоди - з використанням лише службового становища, і лише за вчинення зазначених в обвинуваченні дій, а правова кваліфікація кримінального правопорушення, яка має відповідати формулюванню обвинувачення, містить вказівку на вчинення ОСОБА_4 об`єктивної сторони обох злочинів (прохання надати неправомірну вигоду і отримання неправомірної вигоди) за вчинення, а також невчинення якихось не визначених в обвинуваченні дій одночасно, з використанням одночасно і службового становища і влади, при тому, що диспозицією статті обвинувачення передбачається відповідальність за вчинення суб`єктом злочину будь-якої дії (прохання, отримання тощо) з використанням наданої йому влади чи службового становища, за вчинення чи невчинення будь якої дії.
При цьому, обвинувачення стосовно вчинення такого злочину, як одержання неправомірної вигоди з використанням влади, в обвинуваченні не сформульовано, як і не сформульовано, за невчинення яких саме дій ОСОБА_4 просила надати і отримала неправомірну вигоду.
Крім того, незрозумілим і суперечливим є формулювання обвинувачення в частині прохання ОСОБА_4 надати неправомірну вигоду саме в суммі 4800 гривень, з яких неправомірною вигодою обвинувачення вважає 2570 гривень, а решту 2230 гривень для оплати офіційних платежів. Обвинувачення також не містить викладення, на підставі яких розрахунків визначена сума 2230 гривень, як оплата офіційних платежів та які розміри вони становлять. Отже, суперечливо сформульованим в обвинуваченні є спрямованість умислу ОСОБА_4 , а саме: на отримання якої конкретної суми в якості неправомірної вигоди був спрямований умисел ОСОБА_4 чи то на 4800 грн., чи на 2570 грн.
Зазначені недоліки обвинувального акту суд вважає суттєвими, оскільки відсутність конкретного чіткого і однозначного несуперечливого формулювання обвинувачення із зазначенням усіх передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України складових порушують права обвинуваченої на захист, а також перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження в розумні строки.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод далі Конвенція, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини далі Суд (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

В рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення юдо відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Оскільки в обвинувальному акті формулювання обвинувачення суперечить правовій кваліфікації дій обвинуваченої, які викладені неконкретно, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що позбавляє обвинувачену її права на ефективний захист від пред`явленого обвинувачення,
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невідповідність обвинувального акту положенням КПК України, суд вбачає підстави для повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. 314, 331, 392, 395 КПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ст. 368 ч. 1 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Повний текст ухвали викладено 06.11.2019 р.

Суддя ОСОБА_1