Справа №755/2957/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2326/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та захисника на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Маріуполя, Донецької обл., не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів,-
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку 01.01.2018 року приблизно о 01 год. 45 хв. ОСОБА_7 перебував біля буд. № 10 по вул. Березняківська в м. Києві де в нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло. Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_7 діючи з корисливих спонукань, приблизно о 01 год. 45 хв. підійшов до буд. АДРЕСА_1 та по захисній решітці вікна, яка розташована на першому поверсі, заліз до незаскленого балкону квартири АДРЕСА_2 . Впевнившись в тому, що в квартирі відсутні мешканці та переконавшись, що сторонні особи за ним не спостерігають, а його злочинні дії залишаються не поміченими, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_7 за допомогою дерев`яної попільнички, яка стояла на підвіконні, розбив вікно та проник до вищезазначеної квартири, де вчинив дії по викраденню майна, яке належить ОСОБА_9 , а саме мобільного телефон марки «Samsung» чорного кольору, вартістю 5000 грн., поклавши його до рюкзака який був у нього за плечима, але злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції охорони на місці вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурор, обвинувачений та захисник подали апеляційні скарги.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Вказує, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано положення ч. 3 ст. 68 КК України ( за вчинення замаху на злочин або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті). Відповідно до вимог ст. 68 КК України, ОСОБА_7 максимально можна було призначати покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати вчинене кримінальне правопорушення. Просить суд звільнити його з-під варти в залі суду.
Вказує, що органами досудового розслідування не правильно кваліфіковано кримінальне правопорушення вчиненого останнім, оскільки намірів на здійснення крадіжки в ОСОБА_7 не було. Обвинувачений погоджується з тим, що проник в приміщення, проте ціль його була погрітися, так як свого житла в останнього немає.
Зазначає, що працівники поліції під час затримання підкинули в його портфель телефон «Samsung», а також порушено його право на захист, так як на стадії досудового розслідування його не забезпечили адвокатом.
Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та закрити кримінальне правопорушення у зв`язку з тим, що не встановлений в діянні ОСОБА_7 склад кримінального правопорушення. Змінити запобіжний захід ОСОБА_7 із тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Зазначає, що 01 січня 2018 року, в новорічну ніч, обвинувачений, не маючи свого житла, будучи замерзлим, стомленим та виснаженим, вирішив відпочити в чужій квартирі. Він проник до чужої квартири без мети викрадення там будь чого. Як і сам обвинуваченій, вказує, що телефон поклали до рюкзака останнього працівники поліції. Безлад в квартирі, під час затримання ОСОБА_7 не є підтвердженням саме того, що цей безлад вчинив обвинувачений. ОСОБА_7 систематично та послідовно в своїх показаннях зазначав, що він скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити вимоги своєї апеляційної скарги частково, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому призначене покарання ОСОБА_7 має відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.
Призначене судом покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі відповідає вказаним засадам Кримінального кодексу, оскільки ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за корисливий злочин.
Визначаючи винній особі покарання необхідно виходити із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини ,мотив, мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів тощо)
Під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правовое значення.
Справедливість та індивідуалізація призначеного покарання має відбуватись через призму економії кримінальної репресії, відповідно до якого міра покарання має бути необхідною та достатньою для його виправлення і такою, що не завдає надмірних страждань як самому засудженому та і іншим особам. А тривале перебування особи в місцях позбавлення волі здійснить негативний вплив.
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до житла, тобто коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу).
Доводи прокурора в частині не врахування положень ч. 3 ст. 68 КК України, колегія суддів вважає слушними. В даному випадку ОСОБА_7 за інкримінованим злочином, призначене покарання повинно бути у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід пом`якшити призначене судом покарання, враховуючи ч. 3 ст. 68 КК України та зменшити строк позбавлення волі, що в достатній мірі забезпечить його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи захисника та обвинуваченого в апеляційних скаргах, щодо перекваліфікування дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 162 КК України при розгляді в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги прокурора задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення та змінити вирок в частині призначення покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 рок, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 України змінити.
Пом`якшити ОСОБА_7 призначене судом покарання, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: