Номер провадження: 11-сс/813/1846/19
Номер справи місцевого суду: 502/1244/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 к.

прокурора ОСОБА_6

представників СОК «Троянда» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

власника майна СОК «Троянда» ОСОБА_9

представника СВК «ЛАД-Агро» ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна СОК «Троянда» - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 23.10.2019 року, якою було задоволено клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні, представника власника майна СОК «Троянда» - адвоката ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного рішення.
Ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 23.10.2019 року було задоволено клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000369 від 19.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та накладено арешт на майно, з забороною користуватися та розпоряджатися ним, яке було виявлено та вилучено під час огляду місця події 19.06.2019 року, а саме на врожай пшениці в кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів пшениці, з яких 85220 (вісімдесят п`ять тисяч двісті двадцять) кілограмів складає пшениця 2-го класу, яке передане на зберігання до ТОВ «Краншип» та 42660 (сорок дві тисячі шістсот шістдесят) кілограмів пшениці без визначеного класу, яке передано на зберігання до СВК «Лад-Агро».
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі представник власника майна СОК «Троянда» - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та повернути вилучене майно його власнику - СОК «Троянда», так як саме це підприємство в 2018 році посіяло, а 19.06.2019 року зібрало врожай пшениці, однак врожай пшениці був безпідставно вилучений безпосередньо на полі, під час його огляду працівниками органу досудового розслідувпання, як місця події.

В обгрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що слідчий суддя розгляд клопотання провів неповно, висновки в ухвалі слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, ухвала слідчого судді постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, в клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді не встановлена правова підстава для накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст.ст.170-173 КПК України, а саме не визначено власника майна, що уможливлює накладення арешту на майно, як було вже було встановлено в ухвалі Одеського апеляційного суду від 14.08.2019 року та в ухвалі слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 11.09.2019 року, якими попередні аналогічні клопотання прокурора в цьому кримінальному провадженні двічі повертались прокурору для усунення недоліків, однак прокурором зазначені в ухвалах недоліки усунені не були.

Слідчий суддя не врахував, що вилучене майно не є об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, так як , відповідно до положень ст. 477 ч.1 п.1 КПК України, є кримінальним провадження в формі приватного обвинувачення та може бути розпочате лише за заявою потерпілого.

Однак, відомості в ЕРДР щодо кримінального провадження були внесені виключно за заявою СВК «ЛАД-АГРО», яке потерпілим не визнано та доказів заподіяння шкоди СОК «Троянда» цьому підприємству суду не надано.

В кримінальному провадженні потерпілими визнані власники земельних ділянок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , однак вони з заявами про вчинення злочину та про заподіяння їм шкоди СОК «Троянда» не зверталися.

В ухвалі слідчий суддя визнає ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 потерпілими, так як між ними та СВК «Лад-Агро» існують орендні відносини щодо земельних ділянок та зобов`язання щодо виконання цих договорів оренди, а також щодо виплат за період, в якому мав місце збір врожаю, які знайшли відображення у грошових виплатах за платіжними відомостями.

Однак, в цих документах відсутні вказівки щодо ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит орендодавців земельних ділянок ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які 20.09.2019 року звернулись з заявою щодо відсутності будь-яких претензій до СОК «Троянда» по факту збору врожаю.

В клопотанні прокурора не обґрунтовано, як орендодавцям земельних ділянок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 могли бути завдані збитки, з врахуванням того, що вони не є власниками врожаю з земельних ділянок, зазначеним особам були здійснені виплати за оренду землі.

Слідчий суддя послався на рішення Господарського суду від 07.09.2019 року щодо зміни керівника СОК «Троянда», яке відсутнє в матеріалах провадження.

Слідчий суддя безпідставно врахував можливість подання цивільного позову, що прямо протирічить положенням ч. 6 ст. 179 КПК України, які передбачають наявність такого позову.

Клопотання про арешт майна розглянуто в порушення строків, передбачених ч.6 ст. 173 КПК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представників власника майна СОК «Троянда» - директора підприємства ОСОБА_9 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника СВК «ЛАД-Агро» - адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, надані до клопотання та під час розгляду апеляційного провадження, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Апеляційній суд, вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги представника власника майна СОК «Троянда» - адвоката ОСОБА_11 , в інтересах особи, яка не має в кримінальному провадженні процесуального статусу, виходить з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що упродовж 2018 - 2019 рр. СОК «Троянда», в інтересах якого подана апеляційна скарга, здійснював виробництво сільгосппродукції на земельних ділянках, які належать фізичним особам, відносно чого прокурором та представниками юридичної особи надані копії відповідних документів. Прокурор не спростував доводів представників юридичної особи про те, що підприємство мало відношення до виробництва сільгосппродукції, врожай якої було вилучено під час огляду місця події 19.06.2019 року, крім того про це прямо зазначено у клопотпнні про арешт майна.

Таким чином, з урахуванням положень ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, СОК «Троянда» , в інтересах якої подана апеляційна скарга адвокатом ОСОБА_11 , за дорученням директора цього підприємства ОСОБА_9 , має право звернутись з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, оскільки можє бути власником зернових культур, які вилучені органом досудового розслідування під час огляду місця події 19.06.2019 року.

При розгляді апеляційної скарги представники апелянта зазначили, що стороною обвинувачення суду не було надано рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2019 року щодо відсутності у директора СОК «Троянда» ОСОБА_9 діяти від вказаного підприємства.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Так, положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч.ч. 1,2 п.5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши зазначені матеріали провадження та пояснення учасників апеляційного розгляду вважає, щослідчий суддя безпідставно задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, так як прокурором не зазначені у клопотанні та не доведені при його розгляді підстави та мета для накладення арешту на майно, передбачені зазначеними положеннями кримінального процесуального закону.

Так, в клопотанні прокурора, в обґрунтування накладення арешту на майно зазначено, що 19.06.2019 до Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява директора СВК «Лад-Агро» ОСОБА_20 та телефонне повідомлення ОСОБА_18 про те, що невстановлена особа, всупереч встановленому законом порядку, самовільно, не маючи відповідних документів, проводить збір врожаю на полі, територіально розташованому на землях Червоноярської сільської ради Кілійського району Одеської області.
В ході огляду місця події 19.06.2019 року, на полі № 2 Червоноярської сільської ради Кілійського району Одеської області, вилучено зібраний врожай пшениці в кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів пшениці, з яких 85220 (вісімдесят п`ять тисяч двісті двадцять) кілограмів складає пшениця 2-го класу, яке передане на зберігання до ТОВ «Краншип» та 42660 (сорок дві тисячі шістсот шістдесят) кілограмів пшениці без визначеного класу, яке передано на зберігання до СВК «Лад-Агро».
Відомості за вищевказаним повідомленням 19.06.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000369 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що 19.06.2019 року збір врожаю пшениці у кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів здійснено СОК «Троянда» під головуванням ОСОБА_9 , яку восени 2018 року підприємство засіяло озимою пшеницею спірні земельні ділянки з СВК «Лад-Агро
В результаті неправомірних дій осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України підприємству завдано збитків на суму 1 738 969,5 гривень.
До матеріалів кримінального провадження долучено заяви осіб, яких визнано потерпілими у кримінальному провадженні, в яких вони вказують, що неправомірними діями ОСОБА_9 , в особі директора СОК «Троянда», їм завдано шкоду.
15.08.2019 року цими особами направлено звернення до Кілійського ВП про те, що не мають будь яких претензій до СОК «Троянда» та не оспорюють використання земельних ділянок останнім, однак 05.09.2019 року вони пояснили, що заяви від 15.08.2019 року їх попросив підписати ОСОБА_9 ».
Враховуючи те, що без врожаю пшениці в кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів пшениці неможливо провести повне, всебічне та об`єктивне досудове розслідування, вказане зерно є предметом вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, може бути використане як доказ того факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набутий злочинним шляхом, стороні кримінального провадження необхідно встановити майнові права кожного з потерпілих, встановити кількість пшениці зібраної з кожної земельної ділянки, з метою встановлення, обставин кримінального правопорушення, та винуватості кожного, у разі якщо на нього не буде накладено арешт воно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсовано, знищено, перетворено та втратити на собі сліди злочину, з метою приховування злочину, та спробі відворотити покарання за вчинений злочин, передбачений ст. 356 КК України, постановою слідчого СВ Кілійського ВП врожай пшениці переданий на зберігання до ТОВ «Краншип та до СВК «Лад-Агро», та визнано речовим доказом по кримінальному провадженню внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000369.
На підставі викладеного, в клопотанні зазначено, що з метою збереження речового доказу необхідно накласти арешт, так як існують ризики його зникнення, втрати, реалізації або настанню інших наслідків.

Однак, за наслідками перевірки матеріалів, наданих прокурором до клопотання , а також під час апеляційного розгляду, обставини та підстави для арешту майна, зазначені в ухвалі слідчого судді, підтвердження не знайшли.
Так, апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки в ухвалі слідчого судді про те, що наданими матеріалами досудового розслідування підтверджується, що зазначене в клопотанні прокурором майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000369.
Зокрема, з витягу з ЄРДР за №0000369, наданого до клопотання, вбачається, що 19.06.2019 року за заявою директора СВК «Лад-Агро» та за телефонним повідомленням ОСОБА_18 про те, що невстановлена особа самовільно, не маючи відповідних документів, проводить збір врожаю на полі, розташованому Червоноярської сільської ради Кілійського району, були внесені відомості за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Диспозицією ст. 356 КК України визначено, що відповідальність за вказаною статтею настає за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Таким чином, диспозиція ст. 356 КК України, передбачає обов`язкову ознаку - заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Разом з тим, в самому клопотанні про арешт майна зазначено, що під час досудового розслідування встановлено, що СОК «Троянда» під головуванням ОСОБА_9 восени засіяв озимою пшеницею земельні ділянки та 19.06.2019 року зібрав врожай пшениці у кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів.

Однак, слідчий суддя в своєму рішенні не врахував яким чином підприємство, яке посіяло та зібрало свою пшеницю могло заподіяти значну шкоду власнику, тобто самому собі.

Також слідчий суддя в своєму рішенні не врахував яким чином підприємство могло заподіяти значну шкоду особам, визначеним в диспозіції ст.356 КК України, тобто інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам, збором врожаю, до якого СВК «Лад-Агро» та ОСОБА_18 не мають жодного відношення, та які з цивільним позовом, предметом якого було б вилучене майно, у кримінальному провадженні не зверталися та потерпілими не визнані.

Наявність цивільно-правових спорів між підприємствами СВК «Лад-Агро» та СОК «Троянда» щодо земельних ділянок, а також між СВК «Лад-Агро» та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , на які звертав увагу апеляційного суду представник СВК «Лад-Агро», не є підставою для забезпечення цих спорів у кримінальному провадженні шляхом арешту майна.

Крім того, жодних доказів звернення СВК «Лад-Агро» до СОК «Троянда» про відшкодування шкоди в цивільно-правовому порядку, а також в кримінальному провадженні №0000369, не надано.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що, згідно ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, ст.356 КК України.
В кримінальному провадженні потерпілими визнані власники земельних ділянок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , однак ці особи з заявами про вчинення злочину та з цивільними позовами про заподіяння їм шкоди СОК «Троянда» не зверталися.
До клопотання прокурора були додані договори оренди земельних ділянок, які знаходяться на території Червоноярської сільської ради Кілійського району,від 2004 року строком дії на 5 років, а також від 2019 року. Однак, прокурор не надав доказів, які з зазначених договорів оренди від 2004 року діяли станом на 2018 рік.

Крім того, при апеляційному розгляді представники СОК «Троянда» надані копії заяв власників земельних ділянок ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які 20.09.2019 року звернулись з заявою щодо відсутності будь-яких претензій до СОК «Троянда» по факту збору врожаю.

Під час апеляційного розгляду, прокурор повідомив про те, що власника вилученого майна, а саме врожаю пшениці в кількості 127880, до цього часу органом досудового розслідування не встановлено, а також не отримано заяв від власників земельних ділянок, на яких СОК «Троянда» у 2018 році були посіяні зернові культури.

Таким чином, слідчий суддя не дав оцінки тому, що стороною обвинувачення не доведено обгрунтованість підозри щодо заподіяння шкоди будь якої особі чи підприємству, яка є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 356 КК України.

Приймаючи до уваги, що стороною обвинувачення не доведено ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок слідчого судді про те, що вилучене майно є об`єктом кримінально протиправних дій та відповідає критеріям ст. 98 КПК України, в зв`язку з чим не є речовим доказом.

В клопотанні та в ухвалі слідчого суді не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення можуть зберегти на собі вилучені речі, яким чином вони можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час данного кримінального провадження.

Враховуючи, що вилучене майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України та не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також те, що у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлений, апеляційний суд вважає, що у клопотанні не доведено підстав та мети для арешту майна, передбачених ст. 170 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності прокурором підстави та мети для арешту майна, вилученого у законного власника СОК «Троянда», як того вимагають положення ст. 170 КПК України, знайшли підтвердження.

Крім того, ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 27.06.2019 року було задоволено клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 від 20.06.2019 року про накладення арешту на майно, а саме на врожай пшениці, зібраний СОК «Троянда».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.08.2019 року, якою була скасована зазначена ухвала слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 27.06.2019 року, з поверненням прокурору клопотання для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання цієї ухвали.

Зокрема, в ухвалі Одеського апеляційного суду від 14.08.2019 року було встановлено, що слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст. 171 КПК України, ухвалив рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим, так як в клопотанні не встановлено належності вилученого майна, так як про підозру у кримінальному провадженні не повідомлено жодній особі, не встановлений власник, відсутнє мотивування за якими критеріями вилучені зернові культури підпадають під речі, які могли бути вилучені під час огляду та на які може бути накладено арешт в рамках кримінального провадження за правовою кваліфікацією за ст. 356 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 11.09.2019 року клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 від 06.09.2019 року також було повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання цієї ухвали.

Разом з тим, 13.09.2019 року прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 не скористався наданою судами можливістю усунути недоліки в порядку ч.3 ст. 172 КПК України, повторно звернувся з клопотанням про арешт майна, в якому не усунув недоліки, які були зазначені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 14.08.2019 року, а також в ухвалі слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 11.09.2019 року, однак слідчий суддя не звернув на це уваги та постановив оскаржувану ухвалу від 23 жовтня 2019 року за аналогічним клопотанням прокурора, яке було визнано попередніми судовими рішеннями таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, в ухвалі Одеського апеляційного суду від 14.08.2019 року також зазначено, що апеляційний суд, позбавлений можливості встановити власника майна, оскільки до компетенції суду, на даній стадії, не входить встановлення всіх обставин кримінального провадження, та це питання відноситься до компетенції органу досудового розслідування та прокурора.
За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 ККПК України, що в свою чергу унеможливлює прийняття апеляційним судом рішення про скасування арешту майна у заявленому в апеляційних скаргах обсягу, оскільки на сьогоднішній день не встановлений власник цього майна та не виключається можливість того, що це майно може належати іншим особам, в тому числі і тим, які на теперішній час не залучені до справи.
На переконання апеляційного суду, вказані обставини, які мають суттєве значення, повинні бути терміново встановлені під час досудового розслідування шляхом проведення додаткового огляду та аналізу документів фінансової звітності підприємств, якими подані апеляційні скарги, допитом свідків власників земельних ділянок на предмет того, яке саме підприємство було уповноважене у відповідності до положень закону обробляти земельні ділянки та відповідно збирати врожай зернових культур. Тільки після виконання зазначених невідкладних слідчих дій, на проведення яких на переконання апеляційного суду потрібний незначний процесуальний час, орган досудового слідства буде мати інформацію щодо наявності, або відсутності необхідності накладення арешту на майно, а також достатності підстав для подальшого проведення досудового розслідування за ст.356 КК України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що слідство мало достатньо часу на проведення відповідних слідчих дій направлених на з`ясування зазначених обставин, як до звернення з клопотанням про накладення арешту на майно до районного суду, так і після цього, в тому числі до часу перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді апеляційним судом, оскільки з моменту вилучення майна 19.06.2019 року минуло майже два місяці.
На переконання апеляційного суду, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків для власників зернових культур, які вилучені під час огляду, а також дасть можливість органу досудового розслідування встановити наявність, або відсутність підстав для подальшого проведення досудового розслідування з правовою кваліфікацією за ст.356 КК України.
Разо м з тим, апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 23 жовтня 2019 року вважає, що органом досудового слідства та слідчим суддею не прийняті до уваги обставини, зазначені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 14.08.2019 року, незважаючи на те, що з моменту вилучення майна 19.06.2019 року минуло більше 6 місяців.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя не з`ясував та не врахував питань, передбачених ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна СОК «Троянда», розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна, а саме, що обмеження права власності на майно СОК «Троянда», може призвести до значних збитків підприємства, а також до псування та непридатності рожаю пшениці.
При цьому, апеляційний суд враховую, що понад 6 місяців будь-якої особі підприємства СОК «Троянда» повідомлення про підозру вручене не було.

Аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, показав, що слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора були допущені істотні порушення вимог КПК України, які унеможливили постановлення законного та обґрунтованого судового рішення, що, згідно з положеннями ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, є підставою для скасування оскарженої ухвали.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи знайшли підтвердження. Відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, ухвала слідчого судді має бути скасована та постановлена нова ухвала, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна має бути відмовлено.

Згідно ст. 173 ч. 3 КПК України, вилучене майно має бути негайно повернуто власнику майна СОК «Троянда» або його представникам.

Керуючись статтями 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна СОК «Троянда» - адвоката ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 23.10.2019 року, якою було задоволено клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000369 від 19.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000369 від 19.06.2019 року, про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 19.06.2019 року під час огляду місця події, а саме на: рожай пшениці в кількості 127880 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят) кілограмів пшениці, з яких 85220 (вісімдесят п`ять тисяч двісті двадцять) кілограмів складає пшениця 2-го класу, яке передане на зберігання до ТОВ «Краншип» та 42660 (сорок дві тисячі шістсот шістдесят) кілограмів пшениці без визначеного класу, яке передано на зберігання до СВК «Лад-Агро», вилученого 19.06.2019 року під час, огляду місця події, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 26.11.2019 року о 16 годині 00 хвилин в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_21 ОСОБА_3