Справа № 132/3571/19
Провадження №1-кп/132/321/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 23.07.2018р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця Вінницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, інваліда ІІ групи, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 22.07.2018р. після 23год.00хв. перебуваючи за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 де спільно проводив дозвілля, вживаючи алкогольні напої. В зв`язку із бажанням ОСОБА_8 припинити вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_9 та останнім виник конфлікт, під час якого ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , взявши зі столу в праву руку кухонний ніж, умисно наніс ним один удар в область лівої частини спини ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки гемопневматораксу зліва (наявності крові та повітря в лівій плевральній порожнині); колото-різаної рани ділянки лівої лопатки, які по рентгенологічних та клінічних ознаках є проникаючим пораненням задньої лівої поверхні лівої половини грудної клітки та згідно з висновком судово-медичної експертизи № 123/145 від 14.12.2018р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент спричинення.

Обвинувачений ОСОБА_9 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно під час виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , наніс останньому один удар кухонним ножом в область лівої частини спини, який взяв зі столу, за обставин, вказаних в обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, просить обвинуваченому призначити покарання відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, не судимий в силу ст.89 КК України; за місцем проживання характеризується з посередньої сторони; неодружений; офіційно не працевлаштований; являється інвалідом ІІ групи; має задовільний стан здоров`я, зокрема на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак згідно Висновку судово-психологічної експертизи № 240 від 22.07.2019р., в період вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_9 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ним, та на теперішній час на психічні розлади не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, є щире каяття. Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказаний злочин, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При цьому на думку суду, звільнення обвинуваченого від відбування покарання, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та наслідки які настали, - не може застосовуватися до обвинуваченого, оскільки таке покарання не буде відповідати меті, що передбачена вимогами ст.50 КК України, зокрема запобіганню вчиненню злочинів іншими особами (загальна превенція).

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

Згідно ч.9 ст.100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме фрагмент вати зі слідами речовини бурого кольору та кухонний ніж із дерев`яною ручкою, які згідно постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_10 від 13.05.2019р. та 29.08.2019р. передані на зберігання до Камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_8 № 4317 на 27арк., яку згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 12.10.2019р. визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути до лікувального закладу, з якого вона була вилучена, а саме до КЗ «Калинівська ЦРЛ» КРР.

Відповідно до ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку судової експертизи холодної зброї № 162 від 30.05.2019р. у розмірі 628,04грн. підлягають стягненню ОСОБА_9 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004р. «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 04.12.2019р., то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_9 на виконання вироку суду.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирати.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме фрагмент вати зі слідами речовини бурого кольору та кухонний ніж із дерев`яною ручкою, які згідно постанов слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_10 від 13.05.2019р. та 29.08.2019р. передані на зберігання до Камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_8 № 4317 на 27арк., яку згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 12.10.2019р. визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, повернути до лікувального закладу, з якого вона була вилучена, а саме до КЗ «Калинівська ЦРЛ» КРР.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку судової експертизи холодної зброї № 162 від 30.05.2019р. у розмірі 628,04грн.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_12