ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2293/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 636/1355/19
Категорія: ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, обвинувальний акт, який внесений до ЄРДР за №0000051, щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, повернутий прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційного прохання апелянт посилається на те, що висновки суду щодо того, що обвинуваченому ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування не роз`яснювалося права на суд присяжних, а письмове роз`яснення ОСОБА_8 було підписано під час знаходження його у суді, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до письмового роз`яснення, ОСОБА_8 власноруч поставив в ньому дату 09 квітня 2019 року та зазначив, що з правами на суд присяжних ознайомлений.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, залишаючи це питання на розсуд суду, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу, з дотриманням норм ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційних доводів прокурора, колегія суддів вважає їх слушними та не погоджується з висновками суду першої інстанції, що прокурор не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_8 можливості та особливості розгляду кримінального провадження судом присяжних.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор під час підготовчого судового засідання надав суду письмове роз`яснення про можливість, особливості і правові наслідки розгляду провадження судом присяжних від 09 квітня 2019 року (арк. 136-137). Відповідно до вказаної розписки обвинувачений ОСОБА_8 власноручно поставив підпис та дату підписання розписки 09.04.2019 року.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник пояснили, що процесуальна дія, пов`язана з роз`ясненням щодо процесуального права сторони захисту клопотати про розгляд провадження судом присяжних, і це відбулося саме 09 квітня 2019 року.
Таким чином, на думку колегії суддів, права обвинуваченого ОСОБА_8 жодним чином порушено не було.
Більш того, під час судового засідання в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 детально пояснив, що розписку дійсно була складено 09 квітня 2019 року, прокурор роз`яснював йому можливість, особливості і правові наслідки розгляду провадження судом присяжних в присутності захисника, а недолучення її прокурором до обвинувального акту не потягло за собою порушення його прав. Крім того, захисник ОСОБА_7 також пояснив, що він разом з обвинуваченим ОСОБА_8 узгодили позицію та будуть наполягати на розгляді кримінального провадження, в суді першої інстанції, саме судом присяжних.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що прокурором дійсно не було долучено зазначеної розписки до обвинувального акту, однак останній фактично вжив заходів для виправлення порушення, допущенного ним же, та долучив її ще до початку підготовчого судового засідання, а отже за таких умов таке порушення кримінального процесуального закону не може вважатись істотним.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає передчасність та необгрунтованість процесуального рішення суду першої інстанції, оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, не містить істотних недоліків, що можуть обумовлювати необхідність повернення обвинувального акта прокурору, якій відповідає вимогам норм ст.291 КПК України.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості апеляційних доводів прокурора та слушності вимог в частині необхідності скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних принципів, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів, дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412 та п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування ухвали, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 15, 21 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, розумність строків, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржувану ухвалу належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Крім того, 25 липня 2019 року до Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора про продовження троку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 . Посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , який відповідно до ст.12 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічного позбавлення волі, злочин вчинено щодо малолітньої особи, та те, що ОСОБА_8 після вчинення злочину добровільно не звернувся до правоохоронних органів, швидку допомогу не викликав, а також є вірогідність можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки останньому відомо де вони проживають, та можливість довести злочин до кінця, оскільки свій злочинний умисел на вбивство малолітньої дитини ОСОБА_8 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні подав заперечення на клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , в яких просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_8 вид запобіжного заходу з тримання під вартою на передачу на поруки трудовому колективу цеху ковальсько-пресового виробництва ПАТ «Харківський підшипниковий завод», посилаючись на те, що прокурором не надано достатніх доказів наявності ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів обґрунтованості підозри. Крім того, посилання прокурора на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому, не може бути єдиною підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Вирішуючи питання продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, колегія суддів вважає, що зазначені прокурором ризики про можливість переховування обвинуваченого від суду, продовжують існувати, бо під загрозою можливого покарання, за особливо тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, обвинувачений може ухилитись від правосуддя. Решта ризиків вбачається із аналізу об`єктивних обставин, які зазначені у обвинувальному акті, що на думку колегії суддів не потребує додаткового доведення з боку прокурора.
Крім того, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтовано зазначив, що злочин, який інкримінується обвинуваченому вчинений стосовно малолітньої особи ОСОБА_9 2013 року народження, який до того ж є дитиною обвинуваченого ОСОБА_8 , що також свідчить про наявність ризиків передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинуваченому відомо фактичне місце проживання малолітнього потерпілого та свідків у кримінальному провадження, що свідчить про наявність можливості впливу на останніх.
Що стосується посилання захисника на можливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на поруки трудового колективу цеху ковальсько-пресового виробництва ПАТ «Харківський підшипниковий завод», то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Разом з цим, вищевказане клопотання захисника та додані до нього матеріали не містять жодних даних, які б свідчили про те, що вказані особи (48 осіб) можуть заслуговувати на довіру. Крім того, колегія суддів зазначає, що жодна з цих осіб, не з`явилася до суду апеляційної інстанції, не надала даних, які б підтвердили, що вона заслуговує на довіру, що також може свідчити про формальність заяви про взяття ОСОБА_8 на особисту поруку.

З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що тяжкість злочину не є єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою без визначення застави, на даний час відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого перестала бути суспільно небезпечним.
Пунктом 1статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Таким чином, колегія суддів, розглядаючи можливість продовження раніше обраного запобіжного заходу та застосування за клопотанням захисника до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, - враховуючи наведене вище, прийшла до висновку, що запобіжний захід у вигляді особистої поруки не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 9 ч.6, 404, 405, 407 ч. 1 п. 6, 412 ч. 1, 418, 419 КПК України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 - до 20 вересня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4