УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року у кримінальному провадженні № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2012 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
17 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року у кримінальному провадженні № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2012 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на машиномісце № НОМЕР_1 по вул. Мельникова, 18-Б у м. Києві.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Слідчий СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 , яким на даний час здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000331 від 03 грудня 2012 року, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши позицію заявника ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 6 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000331, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2012 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року у справі № 2610/30452/2012 (провадження № 1-кс/2610/389/2012) клопотання слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2012 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено та накладено арешт, у тому числі, на машиномісце № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , що на праві власності належить підозрюваній ОСОБА_5 , послугувала необхідність забезпечити цивільні позови, пред`явлені у кримінальному провадженні № 0000331 від 03 грудня 2012 року з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

У той же час, на переконання слідчого судді, ОСОБА_3 не набув процесуального права звертатися до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України. Зокрема, положення ст. 174 КПК України містять вичерпний перелік осіб, які наділені правом заявляти відповідні клопотання, до кола яких належать підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Водночас, кримінальним процесуальним законодавством України не визначено поняття володільця майна, натомість, право володіння чужим майном врегульовано Главою 31 ЦК України. Так, відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння чужим майном виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Разом із цим, матеріали справи не містять достатніх доказів того, що у ОСОБА_3 виникло право володіння нерухомим майном машиномісцем № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить підозрюваній у кримінальному провадженні № 0000331 від 03 грудня 2012 року ОСОБА_5 , а тому слідчий суддя приходить до висновку, що він не є володільцем вищевказаного нерухомого майна в розумінні Глави 31 ЦК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 та скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року у кримінальному провадженні № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2012 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на машиномісце № НОМЕР_1 по вул. Мельникова, 18-Б у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року у кримінальному провадженні № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2012 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1