Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6311/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2019 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Жубжицької Т

слідчого ОСОБА_3

підозрюваного: ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 :

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000222, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2019, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кам`янка Черкаської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, працюючий директором ТОВ «Вектор інжінірінг та консалтинг», не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 - зі слів раніше не судимий, -
ВСТАНОВИВ:
Заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 ,посилаючись на те ,що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом,що спричинило загибель кількох осіб,за наступних обставин.

Так встановлено ,що 03.08.2019 близько 10 години 20 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі «БориспільЗапоріжжя» в селі Піщане Золотоніського району Черкаської області у напрямку міста Золотоноша, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримувався безпечної дистанції до невстановленого автомобіля, що рухався попереду у попутному напрямку, а тому, у момент виникнення перешкоди для свого руху у вигляді автомобіля «Suzuki Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який стояв попереду на смузі його руху біля правого краю проїзної частини, не вибрав безпечного інтервалу та на 95 км + 150 м автодороги допустив наїзд на задню ліву частину кузова останнього транспортного засобу, після чого змінив напрямок руху вліво, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із автомобілем «ВАЗ-21053», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події, водій цього транспортного засобу ОСОБА_10 та його пасажири ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Золотоніської ЦРЛ, де ОСОБА_10 цього ж дня помер.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , а саме вимог п.п. 2.3 б), 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 03.08.2019 та додатків до нього;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 03.08.2019;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 03.08.2019;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 03.08.2019;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 03.08.2019;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 03.08.2019.

03.08.2019 о 19 год. 50 хв. ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України (час фактичного затримання 03.08.2019 о 12 год. 30 хв.).

03.08.2019 о 20 год. 25 хв. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. В даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 4 ст. 177 КПК України, що можуть настати, якщо він буде залишатись на волі, а саме:

- перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки санкція статті Кримінального кодексу України, що йому інкримінована, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років. Тому підозрюваний розуміє, що у разі доведення вини в судовому порядку йому може бути призначено покарання у вигляді реального позбавлення волі на тривалий термін, а це є вагомою причиною для останнього отримати можливість ухилятись від кримінальної відповідальності. Наявність такого ризику також обґрунтовується і тим, що підозрюваний не одружений, а дана обставина вказує на відсутність сталих суспільних зв`язків у підозрюваного та збільшує вірогідність можливості його зникнення з місця постійного проживання з метою ухилення від органів досудового розслідування або суду;

- перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 , з метою отримання можливості уникнути чи пом`якшити свою відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, може незаконно впливати на потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні шляхом вмовлянь, погроз або примусу, щоб останні змінили свої свідчення на його користь. Окрім цього, оскільки на даний час у кримінальному провадженні не виконані важливі судові експертизи, проведення яких планується у майбутньому, тому є достатні підстави вважати, що підозрюваний може також незаконно впливати на експертів з метою схилити останніх до надання необ`єктивних висновків та отримати можливість уникнути кримінальної відповідальності чи пом`якшити її;

- перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тобто шляхом вмовлянь, переконань чи підкупу він може схилити своїх знайомих або будь-яких інших осіб до надання ними неправдивих свідчень у кримінальному провадженні на користь підозрюваного з метою введення в оману слідчого, прокурора чи суду, затягування досудового розслідування та отримати можливість уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, можливість ухиляння підозрюваного ОСОБА_4 у подальшому у будь-який спосіб є дуже ймовірним, а тому запобігти настанню вказаних вище ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Метою та підставами застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду.

Питання щодо обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не ставиться, оскільки лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить у подальшому виконання останнім процесуальних рішень та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому, з огляду на особу підозрюваного, з метою забезпечення належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків, попередження можливості його переховування від органів досудового розслідування або суду, вчинення ним дій щодо перешкоджання кримінальному провадженню, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, слід прийти до висновку про те, що є достатні підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_19 та слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили його задовольнити повністю.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання,вважає необхідно довести органам досудового розслівання ,хто винен в ДТП,необхідно провести ряд експертиз щодо доведеності вини підозрюваного,він працює,уникати від слідва не буде,підтримує батьків,скоєно злочин по необережності,не умисно,просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку адвоката.

Вислухавши учасників процесу,вивчивши та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя зазначає, що що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання ( рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13.11. 2007 року).

З наявних в матеріалах клопотання та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що підозра ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні доказами.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта чи спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином..

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи характер правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини справи, зважаючи на особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність застосування до нього запобіжного заходу з метою уникнення ризиків переховування його від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, у відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених у п.18 Листа від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року2).

Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК.

Так, підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 1 ст. 191 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконне впливання на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги обґрунтовані ризики та той факт, що ОСОБА_4 має реальну можливість вільної зміни свого місця перебування, що не дасть можливості здійснення дієвого контролю за його поведінкою та виконання ним покладених судом обов`язків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів таких, як особисте зобов`язання, особиста порука, чи то домашній арешт, вбачається що застосування більш м`яких запобіжних заходів ані ж тримання під вартою є недоцільним, враховуючи те, що прокурорами під час розгляду даного клопотання було доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а також зважаючи на те, що існують беззаперечні підстави вважати, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування, тому слідчий суддя дійшов до висновку про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 жовтня2019 року включно.

При обрані запобіжного заходу суд враховує особу підозрюваного, його вік, що він не судимий,працює.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, внаслідок якого наступила смерть трьох осіб, то у відповідності з положеннями ч.4 ст. 183 КК України підстав для визначення розміру застави немає.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 - задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2019 року, включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, направити слідчому в провадженні якого знаходиться справа, прокурору Черкаської області - для відому, а також направити начальнику установи, в якій утримується обвинувачений під вартою .
Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення повного тексту .

Повний текст ухвали складено та проголошено 07 серпня 2019 року о 17 год. 10 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1