Справа № 742/642/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/656/19
Категорія - ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула в судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002093 від 16 листопада 2017 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_12 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2 860 грн процесуальних витрат на залучення експертів. Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 16 листопада 2017 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_6 , почувши стук у двері своєї квартири по АДРЕСА_1 , відчинив їх, після чого до квартири зайшов ОСОБА_13 , з яким виникла сварка з приводу шуму від проведення ремонтних робіт. Сварка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_13 у коридорі квартири АДРЕСА_2 , заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: синця із садном на нижній губі справа з боку слизової оболонки, синця потиличної ділянки, які відповідно до висновку № 478 від 23.11.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли короткочасного розладу здоров`я.

В подальшому ОСОБА_6 виштовхав ОСОБА_13 до коридору під`їзду, зачинивши вхідні двері зсередини. Після чого, близько 15 год. 40 хв. ОСОБА_6 на ґрунті попередньо виниклих неприязних відносин з ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , взяв дерев`яну палицю та вийшов з приміщення власної квартири АДРЕСА_3 до коридору під`їзду, розташованого на третьому поверсі будинку АДРЕСА_4 , де в цей час продовжував перебувати ОСОБА_13 та завдав останньому три удари дерев`яною палицею в життєве важливий орган голову, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми у формі масивного субарахноїдального крововиливу (крововилив під м`які мозкові оболонки), крововилив у шлуночкові систему головного мозку, двох забійних ран в лобній ділянці справа та однієї забійної рани в правій тім`яній ділянці, які відповідно до висновку експерта № 2965 від 30.01.2018 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та від яких ОСОБА_13 помер на місці події.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким за ч. 1 ст. 115 КК України призначити ОСОБА_14 покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Аргументує тим, що під час визначення строку покарання, судом не було враховано ставлення обвинуваченого до своїх дій, його намагання ввести суд в оману з метою ухилення від кримінальної відповідальності, невизнання вини, заперечення очевидних фактів, постійну зміну показань щодо осіб, які були свідками тих подій.

Прокурор, звертає увагу, що судом не було враховано і позицію потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання. За відсутності пом`якшуючих обставин, обвинуваченому ОСОБА_14 призначене покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, що відповідно до ст. 414 КПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового вироку з призначенням більш суворого покарання, яке перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Представник потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі також просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 9 років позбавлення волі.

На думку апелянта, обставини вчинення злочину та дані, які характеризують особу винного, а також тяжкість вчиненого, не давали суду підстав для призначення покарання, наближеного до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Наголошує на тому, що судом не було враховано всіх суб`єктивних складових злочину, а саме те, що ОСОБА_6 наніс потерпілому три удари в життєво важливий орган вже після припинення ним протиправних дій щодо обвинуваченого, при цьому потерпілий не чинив будь-якого супротиву та нічого не говорив, а отже не міг додатково спровокувати ОСОБА_6 на застосування насильства.

Той факт, що обвинувачений не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, вказує на його підвищену суспільну небезпечність.

На думку потерпілої ОСОБА_12 , яку він також представляє, тільки максимальний термін покарання, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, буде достатнім для винного.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі ст. 36 КК України, мотивуючи тим, що у судовому засіданні було встановлено і з цим погодились усі учасники процесу та суд, що ОСОБА_13 без будь-яких причин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вибивав ногами двері до його квартири, спричинив йому тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він був змушений захищатися від незаконних дій потерпілого та перебував у стані необхідної оборони.

Звертає увагу, що окрім тілесних ушкоджень, потерпілий словесно погрожував його вбити, нецензурно висловлювався та першим розпочав завдавати удари, маючи перевагу у вазі, зрості та перебуваючи у стані сильної агресії, загостреної через стан сильного алкогольного сп`яніння.

Наголошує на тому, що він не мав наміру убивати потерпілого, не готував заздалегідь знаряддя злочину, оскільки все проходило у коридорі квартири біля комори, то він взяв палицю, яка там стояла. При цьому, поряд із палицею був молоток, гостра стамеска, але схопив те, що першим потрапило під руку.

Після нанесення двох ударів виштовхав потерпілого з квартири, який ще стукав у двері квартири, а коли він вийшов, то ОСОБА_13 вже лежав біля квартири АДРЕСА_5 за 5-6 метрів від його квартири, був живий, тому він перетягнув його ближче до своєї квартири, щоб надати йому допомогу.

Зазначає про те, що судове розслідування було упередженим, в основу вироку покладено лише показання свідка ОСОБА_15 , які не можуть вважатись абсолютно достовірними. Судом її показання не були перевірені на взаємозв`язок з іншими доказами у кримінальному провадженні, їм не надана оцінка згідно вимог ст. 94 КПК України.

При цьому, показання свідка ОСОБА_16 , які жодного разу не змінювались, з невідомих причини викликали сумнів у колегії суддів. Частина показань взагалі просто переписані з раніше скасованого вироку Прилуцького міськрайонного суду.

Пройшло майже 30 судових засідань і нарешті судом було визнано, що у нього малась кровотеча, а ОСОБА_13 приходив до нього сваритись з приводу шуму від ремонтних робіт. При цьому, знищені майже всі речові докази, з якими можна було провести тести ДНК, що суттєво впливає на ухвалення законного і справедливого судового рішення.

Протокол огляду місця події, на думку обвинуваченого, не може вважатись законним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки огляд його квартири був проведений без дозволу слідчого судді, а заява про надання дозволу була ним написана під примусом після проведення огляду, після фактичного його затримання, без роз`яснення права відмовитись від її написання, без спілкування із захисником.

Встановлені факти протиправної поведінки потерпілого ОСОБА_13 не враховані судом при постановленні судового рішення, як і відсутність доказів, що він умисно бажав смерті потерпілого, що призвело до ухвалення незаконного вироку, який підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки висновки суду про винуватість не підтвердженні зібраними доказами та не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду.

На думку захисника, суд першої інстанції безпідставно визнав недостовірним доказом, слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_17 , посилаючись на те, що за дверима своєї квартири вона не могла чути розмову, яка відбувалася у під`їзді будинку, оскільки такий висновок спростовується відеозаписом до слідчого експерименту, з якого видно, що адвокат ОСОБА_18 , перебуваючи у квартирі свідка, прекрасно чув усі слова, а поняті, які перебували далі в квартирі, чули тільки шум.

Не обґрунтовано суд піддав сумніву показання свідка ОСОБА_17 через те, що обвинувачений під час слідчого експерименту не повідомляв про неї. Слідчий експеримент з його підзахисним був направлений на встановлення механізму отримання та нанесення тілесних ушкоджень, запитання про очевидців подій взагалі не ставилось. Більш того, ОСОБА_6 не знав на прізвище свідка сусідки ОСОБА_17 , а тому вказував на свідка - «сусіди».

Не погоджується захисник із висновком суду про невідповідність показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_17 в частині, як саме вийшов потерпілий з квартири обвинуваченого. На думку суду, обвинувачений вказав, що з прискоренням, а свідок сказала, що вийшов неквапливо. В той же час, обвинувачений вказав, що виштовхав ОСОБА_13 з квартири і той вийшов з дверей, що повністю збігається з показаннями свідка ОСОБА_17 . Жодних показань про те, що надав прискорення потерпілому, обвинувачений не надавав, і не зміг зробити, з огляду на вагу та зріст потерпілого.

Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, що між незаконним посяганням ОСОБА_13 , яке виявилось у насильницькому вторгненні у житло з нанесенням обвинуваченому тілесних ушкоджень та захисними діями ОСОБА_6 був розрив у часі, який згідно висунутого обвинувачення складає 10 хвилин, як не доведено, що саме в коридорі під`їзду потерпілому були спричинені усі три удари палицею по голові.

Навіть згідно показань головного свідка обвинувачення ОСОБА_15 , підтверджується наявність необхідної оборони в діях ОСОБА_6 , яка окрім іншого бачила кров на голові потерпілого, коли той виходив з квартири обвинуваченого, а у під`їзді бачила, що обвинувачений наніс тільки два удари. Апелянт акцентує увагу на тому, що показання свідка ОСОБА_15 суперечать показанням свідка ОСОБА_17 щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, а також щодо місця їх заподіяння, розташування потерпілого і обвинуваченого, які не були усунуті судом, шляхом надання їм юридичної оцінки в розрізі з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Розташування слідів крові потерпілого, які були виявлені лише на зовнішньому боці дверей, узгоджується з тими показаннями, що коли потерпілий ОСОБА_13 вийшов із квартири, він сплюнув кров в бік зачинених дверей. Також сліди крові були виявлені біля порогу в квартирі обвинуваченого, що підтверджує той факт, що потерпілий отримав тілесні ушкодження перебуваючи у квартирі обвинуваченого, звідки ОСОБА_17 не могла чути їх слова і тому чула тільки висловлювання ОСОБА_15 , яка в цей час перебувала у коридорі.

Вважає, що якби суд так само прискіпливо поставився до показань свідка ОСОБА_15 , як і до показань свідка ОСОБА_17 , проаналізував та спів ставив з іншими доказами, то виявив би їх неправдивість та не узгодженість. Те, що свідок ОСОБА_15 дає неправдиві показання підтверджує і свідок ОСОБА_19 .

Аналіз показань свідка ОСОБА_15 з першого судового засідання та до моменту ухвалення судового рішення свідчить про їх неймовірну трансформацію, яка залишилась поза увагою суду, без будь-якого аналізу у сукупності з незмінними встановленими обставинами та доказами.

Огляд житла обвинуваченого проводився за вказівкою чергового, без будь-яких законних на те підстав, без заяви від ОСОБА_6 про надання дозволу на такий огляд, оскільки така заява була написана значно пізніше після його фактичного затримання. Як похідні від огляду місця події мають бути визнані недопустимими доказами висновки трасологічної, імунологічної та цитологічної експертиз.

Апелянт наполягає, що фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_6 зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку ОСОБА_13 , яке було реальним, і внаслідок його поведінки ОСОБА_6 мав підстави побоюватися за своє життя і здоров`я. Під час цього посягання, яке не було закінченим, не маючи через обмежений простір коридору квартири та фізичну перевагу потерпілого іншої можливості уникнути насильства та спричинення більш тяжкої шкоди, обвинувачений скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, вимушено використав з кількох предметів, які знаходились у коморі біля нього, найменш травмо небезпечний. Такі дії ОСОБА_6 відповідають вимогам щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів.

У разі незгоди колегії суддів з викладеним, апелянт просить дії ОСОБА_6 кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне убивство при перевищенні меж необхідної оборони та призначити покарання не більше 2 років обмеження волі.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити, за відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, мотивує тим, що з досліджених матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, перебуваючи у стані необхідної оборони, з метою відвернення протиправного насильницького вторгнення у своє житло та захисту від нападу ОСОБА_13 який супроводжувався заподіянням тілесних ушкоджень, а тому за таких обставин ОСОБА_6 не підлягає кримінальній відповідальності.

Окрім доводів, що аналогічні доводам в апеляційних скаргах захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , вказав на те, що прокурором, на якого відповідно до ст. 92 КПК України покладений обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, не доведено причин появи потерпілого ОСОБА_13 біля дверей квартири ОСОБА_6 , а викладений в обвинувальному акті та вироку суду мотив з приводу шуму від проведення ремонтних робіт є надуманим і нічим не підтвердженим.

Вирок суду в частині відмови від перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на необхідну оборону чи перевищення її меж з вказівкою на те, що події відбувались в умовах неочевидності і тому сторона захисту висуває свої версії розвитку подій, вважає побудованим на припущеннях, які в силу ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, а не навпаки, як це зробив суд.

Висновками експертів № 763 від 18.12.2017 та № 768 від 29.12.2018 року підтверджено наявність кровотечі у ОСОБА_6 , в результаті отриманих від ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, що підтверджує версію обвинуваченого про те, що відбулось фізичне насильство від якого він захищався.

Висновок експерта № 92 від 09.02.2018 року підтверджує показання ОСОБА_15 в частині того, що ОСОБА_13 , коли вийшовши з квартири ОСОБА_6 мав тілесні ушкодження в області голови і спльовував кров на стіну біля дверей квартири, а також показання ОСОБА_6 про нанесення ударів потерпілому під час захисту від його нападу у приміщенні власної квартири. При цьому, висновки суду про те, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_13 три удари в коридорі під`їзду, не підтверджені жодним із досліджених доказів.

Частиною 5 ст. 36 КК України визначено вичерпний перелік обставин за яких стан необхідної оборони настає безумовно. Такими обставинами є відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

З огляду на характер посягання з боку ОСОБА_13 , якого зазнав ОСОБА_6 , в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і провадження у справі щодо нього підлягає закриттю.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників, які просили про скасування вироку і закриття кримінального провадження, мотивуючи тим, що ОСОБА_6 діяв в межах необхідної оборони і саме дії потерпілого ОСОБА_13 носили протизаконний характер, заперечували проти доводів сторони обвинувачення та представника потерпілого, повноваження якого поставили під сумнів, прокурора, який не погодився з доводами обвинуваченого та його захисників, просив призначити ОСОБА_6 більш сувору міру покарання, представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу про посилення покарання і заперечував проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає подані апеляційні скарги залишити без задоволення.

На час апеляційного розгляду справи потерпіла ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблений актовий запис про смерть № 605 від 13.08. 2019 року.

Окрім матері убитого, потерпілою по справі була визнана ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дочка, яку покійний та його мати визнавали родичкою. ОСОБА_11 власноручно подала заяву про визнання її потерпілою у справі про смерть її батька ( том 2 а. с. 133), уклала угоду з адвокатом на представництво її інтересів, які представляв її в суді першої інстанції, а тому усувати представника потерпілої, як такої, що не підтвердила родинних стосунків з покійним ОСОБА_13 , колегія суддів не має правових підстав.

За визначенням у ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Залишення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди без розгляду, автоматично не позбавляє ОСОБА_11 статусу потерпілої, оскільки суд керувався положеннями ч. 2 ст. 1168 Цивільного Кодексу України, які не співпадають з визначеннями в КПК статусу потерпілого, а тому застосовуються положення КПК України.

Судом встановлено і це підтверджене зібраними доказами, що потерпілий ОСОБА_13 у стані сильного алкогольного сп`яніння, який раніше не був знайомий з ОСОБА_6 , стукав у двері квартири, будучи невдоволеним шумом від проведення ремонтних робіт. Заперечення ОСОБА_6 , що він як 20 хвилин повернувся додому і роботи не виконував, проте і сам чув, що працює перфоратор, не виправдовують його дій по відношенню до потерпілого.

Обвинувачений вперше самостійно відкрив двері потерпілому, а після нанесеного удару потерпілим в обличчя упав, ударився головою, після чого підвівся та видворив потерпілого з коридору квартири. Після цього обвинувачений знову відкриває двері потерпілому ОСОБА_13 , який за версією захисту становив небезпеку для життя та здоров`я ОСОБА_6 та неправомірно добивався у чуже житло.

Згідно висновку судово- медичної експертизи № 478 від 23.11.2017 року у обвинуваченого ОСОБА_6 були виявлені синець із садном на нижній губі справа, з боку слизової оболонки, синець потиличної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли короткочасного розладу здоров`я.

В той же час у потерпілого ОСОБА_13 була виявлена відкрита непроникаюча черепно-мозкова травма у формі масивного субарахноїдального крововиливу (крововилив під м`які мозкові оболонки), крововиливу у шлуночкові системи головного мозку, двох забійних ран в лобній ділянці справа та однієї забійної рани в правій тім`яній ділянці, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 295 від 16 листопада 2017 року.

За нормативним визначенням, з об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного убивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому хто посягає шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Версія захисту про напад потерпілого ОСОБА_13 на обвинуваченого ОСОБА_6 з проникненням у житло та застосуванням насильства, від якого останній захищався, завдаючи ударів палицею нападнику по голові, ретельно перевірялася судом першої інстанції та спростована наведеними у вироку доказами.

Доводи захисту, що удари потерпілому завдавались безпосередньо у квартирі обвинуваченого, після застосування протиправного насильства, спростовуються чисельними плямами крові, виявленими в коридорі, в тому числі і на вхідних дверях.

З протоколу огляду місця події від 16 листопада 2017 року убачається, що у будинку АДРЕСА_4 на третьому поверсі між вхідними дверями до квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 було виявлено тіло ОСОБА_13 , голова якого була розташована біля порогу кв. АДРЕСА_6 , а ноги направлені в бік сходинкового майданчика.

На момент огляду, на передній зовнішній поверхні спортивної кофти на внутрішній лівій поверхні курки, на поверхні спортивної шапки були наявними чисельні плями рідини бурого кольору, на зовнішній передній правій штанині видно було нашарування рідини бурого кольору, на обох черевиках на передній зовнішній поверхні носків взуття та на внутрішній поверхні підошов - також плями рідини бурого кольору.

Огляд трупа показав на обличчі, волосяній частині голови накладання кров`яних згортків, рідкої крові, підсохлих кров`яних плям. В лобній ділянці на 1,5 см справа від середньої лінії вертикальна рана розміром 6х0,6 см, у рані видно тканинні перетинки розміром 50 х90 см. Від даної плями наявні сліди волочіння у вигляді розтирання речовини бурого кольору, які ведуть від вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 безпосередньо до тіла.

На зовнішній поверхні вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 на відстані 50 см від низу, виявлені сліди у вигляді нашарування речовини темного кольору, схожі на сліди від силової дії низу підошви взуття, в районі нижнього замка три плями речовини бурого кольору у вигляді потьоків.

На стіні з лівої сторони від дверей квартири АДРЕСА_3 на відстані 90 см від підлоги виявлено численні сліди речовини бурого кольору у вигляді бризок та потьоків. На підлозі між трупом та порогом вхідних дверей вказаної квартири на вхідному килимку, а саме на зовнішній та внутрішній його поверхнях, наявні численні плями речовини бурого кольору.

Відповідно до висновку судової трасологічної експертизи № 92 від 09 лютого 2018 року, сліди речовини бурого кольору схожі на крові, виявлені на стіні у коридорі під`їзду біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , є бризками, які утворились при зіткненні крапель речовини з поверхнею стіни зверху-вниз під кутом від 20 до 40 градусів, та які набули додаткової кінетичної енергії внаслідок струшування із забрудненого предмета чи частини тіла, або від удару (ударів) по поверхні критій (просоченій) речовиною чи по частині тіла вкритій речовиною тощо (а.с. 131-137 т.1).

При огляді квартири обвинуваченого 16 листопада 2017 року, у коридорі безпосередньо біля порогу вхідних дверей на поверхні лінолеуму виявлено три сліди речовини бурого кольору у вигляді крапель, а на стільці навпроти дверей ванної кімнати - дерев`яна палиця округлої форми довжиною 42,5 см, на одному кінці якої також є нашарування рідини бурого кольору та мікрооб`єкти, схожі на волосся. У приміщенні кухні на підлозі було виявлено електродриль та інструмент у відрі що вказує на те, що обвинуваченим проводились ремонтні роботи.

Під час слідчого експерименту 20.11. 2017 року за участю ОСОБА_6 та його адвоката, ОСОБА_6 підтверджував, що він після видворення потерпілого з квартири і закриття вхідних дверей, знову відкрив двері, потерпілий ОСОБА_13 зайшов у квартиру та ударив його в обличчя і він упав, а тому схопив палицю і двічі на «отмашь» ударив ОСОБА_13 , який «обмяк» і він виштовхав його з квартири.

Судово-медичні данні вказують на те, що потерпілому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були завдані три удари предметом з видовженою, обмеженою травмуючою поверхнею. Два удари були завдані в лобну ділянку справа та один удар у праву тім`яну область.

У той день, ніхто, окрім обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_13 не спілкувавсь, ударів була завдано в область голови три, а не два, як надавав пояснення обвинувачений.

Поставивши під сумнів показання свідка очевидця подій сусідки ОСОБА_15 , сторона захисту упустила, що сам ОСОБА_6 не порахував удари, тоді як свідок надавала показання, що чула, як ОСОБА_6 за пошкодження вхідних дверей кричав, що уб`є ОСОБА_13 і бачила як двічі ударив палицею по голові, після чого потерпілий пройшов та упав.

Критикуючи рішення суду про віддання переваги показанням свідка ОСОБА_15 , неврахування показань свідка ОСОБА_17 , яка повернулась додому в робочий час, щоб перевдягнутись, сторона захисту не звернула уваги, що показання свідка ОСОБА_17 по часу приходу додому та виходу з квартири, не співпадають з перебігом тих подій, які є предметом доказування у кримінальному провадженні.

В матеріалах кримінального провадження наявна роздруківка дзвінків потерпілої ОСОБА_11 її батьку ОСОБА_13 о 15 год. 10. хв. 16.11.2017, тоді як свідок ОСОБА_17 , вказувала, що повинна була повернутись на роботу о 15 годині, а вийшла з квартири на початок 16 години, коли, свідок ОСОБА_15 пішла викликати швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_15 свідка ОСОБА_17 не бачила, так само як і свідок ОСОБА_19 , який вийшов з квартири проводжати дівчину, коли усі події відбулися і він утримував ОСОБА_6 на місці до приїзду працівників поліції.

Якщо свідок ОСОБА_17 збиралася в квартирі і не стояла під своїми дверима та не підслуховувала, що робиться в коридорі, вона не могла чути перебіг подій, а тому і в цій частині її показання викликають сумнів в достовірності, оскільки результати слідчого експерименту, проведеного 23.01.2018 показали, що під час перебування в кімнаті квартири, голоси з коридору розібрати неможливо.

Про загрозу посягання на гарячу лінію «102» обвинувачений ОСОБА_6 повідомив о 16 годині 16 хвилин 16 листопада 2017 року, що до його помешкання увірвався невідомий чоловік в стані сп`яніння, якому зараз надається допомога працівниками швидкої медичної допомоги (а.с.194 т. 1).

В той час як з карти виїзду швидкої медичної допомоги видно, що їх викликали о 15 годині 58 хвилин 16 листопада 2017 року (а.с.196 т. 1). Працівники швидкої медичної допомоги за адресою АДРЕСА_7 виявили труп ОСОБА_13 та повідомили службу «102» для виклику слідчо-оперативної групи (а.п.195 т.1).

Сторона захисту наголошує на тому, що потерпілий спльовував кров, яка залишилась у виді бризок на дверях та стіні в коридорі під`їзду, проте у потерпілого була пошкоджена лобна ділянка голови, кровотеча була рясною, яка забруднила одяг, килимок, стіни в коридорі, а не в квартирі, що з урахуванням трасологічної експертизи про можливість походження бризок крові від удару (ударів) по поверхні критій (просоченій) речовиною чи по частині тіла вкритій речовиною, підтверджує правильність висновків суду, що обвинувачений завдав смертельних ударів потерпілому в коридорі на ґрунті особистих неприязних відносин, а не в квартирі.

Огляд місця події злочину є одним із видів слідчих (розшукових) дій, які відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України проводиться невідкладно, до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проведення огляду житла, а також слідчого експерименту, з письмового дозволу особи, яка ним володіє, не порушує вимог кримінально-процесуального законодавства та права обвинуваченого на захист.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявляючи про психологічний тиск на нього з боку працівників поліції, яких він впустив оглянути своє житло та написав письмово дозвіл, залишає поза увагою, що він також заявляв у поліцію про вчинення на нього нападу потерпілим ОСОБА_13 і був зацікавлений в підтвердженні своєї версії. Огляд місця події злочину -це окремий вид огляду, мета якого виявлення відомостей щодо обставин злочину та їх фіксація.

Таким чином, протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту в квартирі обвинуваченого, які проводились з письмової згоди власника, з додержанням вимог кримінально-процесуального законодавства та дані, отримані в результаті огляду та експерименту, є належними та допустимими доказами.

Те, що потерпілий був вищим за зростом і тілобудовою від обвинуваченого, а також перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, само по собі не викликає права на необхідну оборону.

Аналізуючи розвиток подій описаних обвинуваченим, свідками, кількість та розташування слідів на місці події, а також на одязі убитого, судово-медичні данні про механізм утворення та локалізацію тілесних ушкоджень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 с. 115 КК України, у навмисному убивстві без перевищення меж необхідної оборони.

По даній справі не встановлено, що мало місце суспільно-небезпечне посягання, яке вимагало негайної відсічі тому, хто посягає. Навпаки, потерпілий ОСОБА_13 в нетверезому стані стукав у двері квартири обвинуваченого ОСОБА_6 , вимагаючи припинити ремонтні роботи, останній двічі впускав потерпілого в квартиру і випроваджував з неї.

За третім разом ОСОБА_6 вийшов з квартири і на ґрунті раптово виникли неприязних стосунків, в тому числі побачивши вм`ятину на вхідних дверях, із емоцією « Я тебе вб`ю» повернувся в квартиру, взяв палку, якою в присутності свідка ОСОБА_15 , як вона побачила, двічі ударив ОСОБА_13 по голові і знову повернувся в квартиру.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив усі розглянуті докази та заперечення проти обвинувачення і обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні навмисного убивства потерпілого та правильно кваліфікував дії за ч.1 ст. 115 КК України.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Прохання прокурора та представника потерпілих про посилення покарання через невизнання обвинуваченим провини, зміну показань, відсутність каяття, задоволенню не підлягає.

По справі не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання. ОСОБА_6 не заперечує того факту, що від його ударів настала смерть потерпілого, проте наполягає, що не хотів убивати, розцінює свої дії як оборону. Ініціатором конфлікту був потерпілий ОСОБА_13 , якому заважав звук перфоратора і він прийшов до обвинуваченого з претензіями припинити ремонт, стукав у двері. Обвинувачений відшкодував потерпілим матеріальну шкоду, через що позовні вимоги залишені судом без розгляду.

Збільшення на один рік міри покарання не сприятиме виправленню та перевихованню обвинуваченого, а призначення максимальної міри покарання, як просить представник потерпілої, неможливе через скасування попереднього вироку за апеляційними скаргами сторони захисту через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, про що прямо зазначається у ч. 2 ст. 416 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22