В И Р О К
Іменем України
06.06.2019 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі сторін: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000551 від 03.10.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Вінниця, мешканки АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючої, неодруженої, невійськовозобов`язаної, паспорт серії НОМЕР_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Близько 05 години 00 хвилин 23.09.2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи разом із ОСОБА_5 в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи мету таємного заволодіння чужим майном, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, непомітно для ОСОБА_5 із сумки, що перебувала на плечі останнього, вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 600 доларів США та 200 польських злотих, що згідно курсу валют, встановленого Національним банком України на 23.09.2018 року, в еквіваленті долара США до гривні складало 16837,11 грн. та польських злотих до гривні 1538,77 грн. відповідно. Після цього з викраденим майном ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та надалі розпорядилася ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 18375,88 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю. Пояснила, що після 04 години 30 хвилин 23.09.2018 року вона на таксі вчергове поїхала до свого попереднього місця проживання по АДРЕСА_2 відпочивати разом із ОСОБА_5 , з яким напредодні ввечері випадково познайомилась на привокзальній площі в м.Жмеринка, та який протягом ночі купував для них алкогольні напої та продукти харчування. Коли вони удвох з останнім перебували вказаного ранку у неї вдома, ОСОБА_5 був вже сильно п`яним, чим вона вирішила скористатись, та таємно від нього з його сумки, яку ОСОБА_5 носив через плече, вона витягнула 600 доларів США та 200 злотих, привласнивши їх собі. Невдовзі вони повернулись назад на привокзальну площу в м.Жмеринка, де вона обміняла на гривні викрадені у ОСОБА_5 кошти. Останній мав їхати до м.Кропивницький, тому вона домовилась з одним таксистом, що той відвезе ОСОБА_5 додому, для чого надала йому 4000 грн., але ОСОБА_5 їхати на таксі не згодився та в подальшому діставався додому самостійно. Протиправність своїх дій усвідомлювала, із визначеною вартістю викрадених у потерпілого коштів погодилась. У вчиненому щиро розкаялася та просила не карати її суворо, просила зважити на наявність неповнолітніх дітей на її утриманні.
Потерпілий ОСОБА_5 за його викликом в судове засідання не з`явився. Попередньо подав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, водночас вказавши про те, що завдана йому шкода обвинуваченою ОСОБА_4 не відшкодована, покарання останній просив призначити на розсуд суду (а.с.24).
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Сторонами заявлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченою, заслухавши сталу думку учасників судового розгляду, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченої. При цьому суд виходить з того, що вчинене кримінальне правопорушення не є складним, обвинувачена не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення та зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлюючи неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявила у судовому засіданні, а тому у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції сторін з вказаних питань.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачена ОСОБА_4 умисно вчинила таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку, а тому вона повинна нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачена ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася (а.с.51); за місцем постійного проживання вона характеризується позитивно (а.с.48); на обліку лікарів психіатрів та наркологів не перебуває (а.с.49,50); має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей (а.с.52-56); згідно власних пояснень існує за рахунок випадкових заробітків.
Ті обставини, що обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину, а також наявність на її утриманні п`яти неповнолітніх дітей слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Згідно висновків досудової доповіді від 03.06.2019 року, складеної Жмеринським міськрайонним відділом з питань пробації, оцінено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_4 та середній ризик небезпеки для суспільства; визначено за можливе її виправлення без ізоляції від суспільства (без позбавлення чи обмеження волі на певний строк, або арешту), за умови здійснення постійного нагляду.
З урахуванням наведеного та з огляду на те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості, з урахуванням особи обвинуваченої, обставин, що пом`якшують її покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд доходить висновку, що для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових правопорушень є необхідним та достатнім призначення їй покарання у виді позбавлення волі, визнаючи недостатнім застосування передбачених санкцією вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність менш суворих покарань у виді штрафу, громадських робіт, та неможливим застосування виправних робіт до особи, яка не працевлаштована офіційно, а також з огляду на неможливість застосування арешту до ОСОБА_4 , яка має дитину віком до семи років, водночас не вбачаючи підстав для застосування щодо обвинуваченої вимог ст.69 КК України, що є правом, а не обов`язком суду, та вимог ст.69-1 КК України у зв`язку з тим, що завдана шкода нею наразі не відшкодована.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості, та з урахуванням позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_4 , враховуючи обставини, що пом`якшують її покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також з огляду на позицію потерпілого, який не вимагав суворого покарання, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 без відбування покарання шляхом звільнення її від відбування покарання з випробуванням із покладенням на неї певних обов`язків на період іспитового строку.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Про обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ніким не заявлено, а тому суд не має повноважень щодо вирішення даного питання.
Керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винуватою та призначити їй покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом одного року трьох місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок суду набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1