Справа № 522/5942/18
Провадження № 1-кп/522/338/19
У Х В А Л А
в порядку ст. 331 КПК України
16 травня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса, питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000239 від 29 січня 2017 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Червоний Розселенець, Біляївського району, Одеської обл., громадянин України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонер, інвалід 2 групи, одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.121, ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст.263 КК України, -

Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.121, ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст.263 КК України.

Під час судового засідання суд з власної ініціативи ставить на розгляд питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Крім того, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, з тих підстав, що обвинувачений достатній час утримується під вартою, має постійне місце проживання, де виключно позитивно характеризується, страждає на ряд невиліковних хвороб і подальше утримання його під вартою може мати летальний наслідок. Крім того, захисник зазначив, що підозра і обвинувачення не обгрнутовані.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав думку захисника, просив застосувати домашній арешт за адресою вказаною у клопотанні.

Прокурор заперечив проти зміни запобіжного заходу, вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім у даному кримінальному провадженні.

Суд, заслухавши думку сторін дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі від 7 (семи) до 15 (п`ятнадцяти) років.

Обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження дозволяє прийти до висновку, про наявність підстав для застосування запобіжного заходу.

Так, враховуючи особливу тяжкість вчиненого злочину, зважаючи на суспільний інтерес у забезпечені швидкого, ефективного та об`єктивного кримінального провадження щодо злочинів проти життя, та з урахуванням неявки обвинуваченого на судові виклики, суд вважає реальним ризик передбачений в п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, та зазначено в рішенні по справі "Хайредінов проти України" (Заява N 38717/04), "Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі "Шишков проти Болгарії" (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги))."

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Судом взято до уваги, обставини зазначені в статті 178 КПК України, а саме тяжкість покарання що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою, характер вчиненого кримінального правопорушення, що ставиться у обвинувачення ОСОБА_5 , вагомість доказів, а також те, що ОСОБА_5 , відповідно до наданих документів страждає на ряд невиліковних захворювань, і знаходження під вартою на даний час негативно впливає на стан його здоров`я. Крім того, із наданих стороною захисту характеристик, вбачається, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання і має стійкі соціальні зв`язки.

Суд приходить до переконання, що знаходження під вартою ОСОБА_5 не є доцільним, на теперішній час, і наявні ризики не можуть виправдовувати подальше застосування виняткового запобіжного заходу. З урахуванням того факту, що нові ризики не з`явилися, суд приходить до висновку, що достатнім запобіжним заходом буде домашній арешт.

Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 331, 372, 132, 176-178, 181, 193-194, 196-197 КПК України, суд

у х в а л и в:
Клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 - скасувати, звільнивши з-під варти в залі суду.

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною покидати житло у період з 20:00 до 08:00 годин.

Покласти на ОСОБА_5 виконувати передбачені ст. 194 КПК України обов`язки прибувати по першому виклику до суду на визначений ним час; не залишати населений пункт, в якому проживає без дозволу суду; здати на зберігання до ГУ Державної міграційної служби в Одеській області свій паспорт для виїзду закордон.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідному відділенню Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_5 .

Строк дії ухвали суду становить два місяці, тобто до 16.07.2019 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

16.05.2019