Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 р.

м. Київ
справа № 612/257/18
провадження № 51-4455км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Харківського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 117 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 117 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
Харківським апеляційним судом за апеляціями прокурора та захисника вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок від 13 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 за ст. 117 України України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 02 березня 2018 року о 07.45 год. за адресою: АДРЕСА_1 умисно вбила свою новонароджену дитину відразу після пологів.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації її дій, ставить питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість.

Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції при звільненні засудженої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу винної й дійшов до необґрунтовано висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.

У запереченні захисник ОСОБА_7 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважає, що касаційна скарга є обґрунтованою та просить її задовольнити.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ст. 117 КК України, в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення апеляційним судом засудженої на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання, вбачаються необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України та як наслідок невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість не спростовують висновки суду щодо призначеного ОСОБА_6 покарання та звільнення її на підставі положень ст. 75 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Крім того, судом враховано висновок досудової доповіді Близнюківського районного відділу з питань пробації про те, що у ОСОБА_6 середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки й про можливість виправлення і перевиховання її без ізоляції від суспільства, звільнивши її від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Харківського апеляційного суду від 13 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3