ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/769/19 Справа № 201/3891/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю заявника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльності слідчого, скасування постанови про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року було відмовлено в задоволено скарги ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльності слідчого, скасування постанови про закриття кримінального провадження № 000102.
Рішення суду мотивовано тим, що посилання скаржника на неповноту досудового розслідування за наведених у скарзі обставин, не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки передумовою продовження розслідування у кримінальному провадженні в даному випадку є виявлення ознак кримінального правопорушення в діях судді.
В зв`язку з цим, слідчий суддя прийшов до висновку, що під час досудового розслідування було проведено необхідні слідчі дії, повно та всебічно досліджено обставини у кримінальному провадженні і слідчим прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення про закриття кримінального провадження за відсутності в діях судді ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 375 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути кримінальне провадження № 0000102 для проведення подальшого досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні для виконання вимог КПК України, вказівок прокурора, зобов`язавши компетентну посадову особу Прокуратури Дніпропетровської області вчинити дії щодо внесення до ЄРДР відомості про відновлення слідства у кримінальному провадження № 0000102.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує, що слідчий суддя за результатами розгляду скарги не надав відповіді на всі наведені у скарзі твердження щодо незаконності постанови про закриття кримінального провадження та не здійснив правову перевірку прийнятого рішення слідчим прокуратури, як того вимагає КПК України.
На думку заявника ОСОБА_6 слідчий суддя не повною мірою перевірив підстави закриття кримінального провадження і дійшов передбаченого висновку про обґрунтованість та законність прийнятого слідчим рішення про відсутність події кримінального правопорушення.
Окрім того, вказує, що встановити факт постановлення завідомо неправосудного рішення суду можливо тільки шляхом проведення слідчий дій у ході доказування у кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 вважає, що підставою скасування ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року є необґрунтованість і неналежна вмотивованість при проведенні повного та об`єктивного досудового слідства і перевірки доводів та наданих доказів.

Позиції учасників судового провадження.
Заявник в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді скарги ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження, слідчим суддею дотримані належним чином.
З матеріалів провадження вбачається, що 23.11.2015 року та 17.07.2017 року за заявою ОСОБА_6 прокуратурою Дніпропетровської області було відкрито кримінальне провадження №000102 за фактом винесення суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 19.05.2009 року у цивільній справі №2-212/09 завідомо неправосудного рішення, в якому висновок суду завідомо не відповідає обставинам справи, службового підроблення офіційного документу і внесення до нього завідомо неправдивих відомостей, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.375, ч.1 ст.366 КК України.

З заяв ОСОБА_6 в порядку ст. 214 КПК України та його показань під час допиту в якості потерпілого вбачається, що останній фактично посилається на свою незгоду з процесуальними діями та рішеннями судді під час розгляду цивільної справи №2-212/09, на незгоду з мотивами та висновками суду, наведеними в судових рішеннях по справі, що може бути предметом перевірки виключно у передбачений законодавством процесуальний спосіб.

При цьому, зважаючи на конституційний принцип обов`язковості судових рішень, слідчий прокуратури не має повноважень перевіряти судове рішення на наявність ознак незаконності чи неправосудності за відсутності рішення уповноваженого органу про наявність порушень або судового рішення судів вищестоящої інстанції, якими б скасовувалось відповідне рішення з мотивів грубого порушення норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 375 КК України, кримінально караним є постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови. При цьому неправосудним є судове рішення, в якому завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, яке постановлено з грубим порушенням норм процесуального права, або в якому завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Більш того, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-212/09 від 19.05.2009 року по суті позовних вимог було залишено без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2009 року. При цьому апеляційним судом у своєму рішення зазначено, що суд правильно встановив обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку та ухвалив в цій частині законне та обґрунтоване рішення. Доводи, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі про порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтовані, оскільки такі порушення відсутні. Часткове скасування рішення суду від 19.05.2009 року стосувалось лише вирішення процесуального питання про розподіл судових витрат.
Слід зазначити, що ОСОБА_6 , у разі незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, також не позбавлений свого Конституційного права на перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2009 року в касаційному порядку.
Також слідчий суддя врахував, що під час досудового розслідування перевірялись доводи заявника ОСОБА_6 щодо порушення порядку направлення та одержання документів, протиправного вилучення документів та доказів з цивільної справи, які не знайшли свого підтвердження.
За результатами проведеного досудового розслідування Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 29.12.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Слідчий, з`ясувавши та дослідивши повно й всебічно всі обставини кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діянні судді складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375, ч. 1 ст. 366 КК України, не встановлено також і факту спричинення істотної шкоди охоронюваним правам та інтересам ОСОБА_6 внаслідок вказаних дій.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя за результатами розгляду скарги не надав відповіді на всі наведені у скарзі твердження щодо незаконності постанови про закриття кримінального провадження та не здійснив правову перевірку прийнятого рішення слідчим прокуратури, як того вимагає КПК України, а підставою скасування ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року є необґрунтованість і неналежна вмотивованість при проведенні повного та об`єктивного досудового слідства і перевірки доводів та наданих доказів, є необґрунтованими, оскільки вони, а також його доводи під час досудового розслідування і в скарзі до слідчого судді, ніяким чином не свідчать про те, що вищевказаний суддя діяв завідомо з прямим умислом, тобто усвідомлював, що постановляє неправосудний судовий акт і бажав цього.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними і інші доводи апелянта, оскільки, розглядаючи його скаргу на рішення слідчого, відповідно до вимог ст. 303 КПК України, слідчий суддя дав належну оцінку матеріалам кримінального провадження і обґрунтовано дійшов до висновку про те, що слідчим дотримано вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, положення ст. 284 КПК України, а прийнята постанова відповідає вимогам ст.110 КПК України з огляду на те, що матеріали кримінального провадження достатніх даних, які б свідчили про наявність у діях судді складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, не містять, а позиція ОСОБА_6 зводиться фактичного до того, що він з тих чи інших підстав, не згоден з судовими рішеннями, які прийняв цей суддя.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що ст. 126 Конституції України визначено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24.06.1999 року №6-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 01.12.2004 року №19-рп/2004, від 01.12.2004 року №20-рп/2004, від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 18.06.2007 року №4-рп/2007, від 22.05.2008 року №10-рп/2008, від 03.06.2013 року №3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17.07.1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29.11.1985 року та 40/146 від 13.12.1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24.05.1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13.10.1994 року та інших.
Згідно роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
У п. 2 постанови ПВСУ № 8 від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначається, що «суддям забезпечуються свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону. Рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу, в тому числу прокурорів, захисників, представників юридичних чи фізичних осіб». У п. 3 постанови № 8 від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» ПВСУ також роз`яснює, що «положення частини другої статті 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення».
При оцінці рішень судді як незаконних, в тому числі і як неправосудних, слід керуватись правовими позиціями Конституційного Суду України, викладених у Рішенні у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 11 березня 2011р. № 2-рп/2011.
Важливим у наведеній правовій позиції КС України є те, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і органами прокуратури.
Суддя в процесі судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному, об`єктивному і безпосередньому їх дослідженні, здійснює вибір норм, які підлягають застосуванню у конкретній справі, дає власне їх тлумачення у системі діючого правового регулювання і приймає рішення у межах наданої йому законом свободи погляду.
Таким чином, незаконний характер судового акту у будь-якому разі повинен бути встановлений у належному процесуальному порядку.
Висновок про законність чи незаконність (в тому числі і неправосудність) прийнятого суддею рішення може даватись лише вищим судом тієї ж юрисдикції апеляційним судом, Верховним Судом, в порядку касаційного провадження.
Для органу досудового слідства, яким розслідується справа за ознаками вчинення злочину, склад якого передбачений ст. 375 КК, преюдиційним має бути судове рішення вищого суду відповідної юрисдикції, яким рішення, постановлене нижчим судом, визнане незаконним і скасоване.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про недотримання вимог ст. 91 КПК України спростовуються матеріалами кримінального провадження, та апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що органом досудового розслідування були дотримані вимоги ст. ст. 9, 91, 110 КПК України і з`ясовані всі обставини, що мають значення для повного розслідування кримінального провадження.
Згідно постанови про закриття кримінального провадження, слідчим надана повна та належна оцінка всім доказам, зібраним в ході проведення досудового розслідування, і наведений достатній аналіз та мотиви прийнятого рішення.
Враховуючи положення ст. ст. 9, 91-94, 110, 284 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість як оскаржуваної ухвали слідчого судді, так і постанови слідчого від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 000102 та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року, якою було відмовлено в задоволено скарги ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльності слідчого, скасування постанови про закриття кримінального провадження - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4