Справа № 711/4562/19
Провадження № 1-кп/711/314/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Черкаси 03 вересня 2019 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 , представника служби у справах дітей ОСОБА_10 , представника служби превенції ОСОБА_11 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси судовий розгляд у кримінальному провадженні за звинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, із середньою освітою, студента ДНЗ «Черкаський професійний автодорожній ліцей», не одруженого, який має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 108 КК України не судимого, мешканця АДРЕСА_1

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 186 КК України,

встановив:

Неповнолітній обвинувачений (підсудний) ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

Біля 21 години 30 хвилин 20 лютого 2019 року підсудний ОСОБА_7 неподалік будинку № 340 по вул. Надпільній в м. Черкаси відкрито з корисливих мотивів заволодів майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , а саме - дістав з кишень штанів потерпілого мобільний телефон «Айфон 4 С» вартістю 1260 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_7 відкрито викрав чуже майно, чим скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України (грабіж).

Підсудний ОСОБА_7 винуватим себе визнав і пояснив, що за вказаних обставин він зустрівся з потерпілим ОСОБА_5 , якому він наніс кілька ударів рукою і ногами на ґрунті особистих неприязних стосунків, тому що потерпілий зберігав у пам`яті телефону фотографії знайомої дівчини. Потім він дістав із кишені потерпілого телефон і переконався в наявності у ньому фотографій, після чого у нього виник умисел на заволодіння чужим майном, тому він присвоїв телефон.

Винуватість підсудного у вчиненні вказаного злочину доведена перед судом, крім його показань, наступними доказами.

Потерпілий неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що за вказаних обставин у нього виник із іншим знайомим конфлікт, у який втрутився обвинувачений ОСОБА_12 і разом із цією особою вони нанесли йому кілька ударів, при чому ОСОБА_12 бив його ногами. Після цього обвинувачений обшукав його кишені і заволодів мобільним телефоном та іншими предметами.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що із відстані біля 40 м. був очевидцем того, як обвинувачений ОСОБА_12 наніс потерпілому ОСОБА_14 кілька ударів руками і ногами, а потім забрав у нього мобільний телефон. Причина конфлікту йому невідома.

Вилучений у підсудного телефон «Айфон 4 С» визнано речовим доказом і передано потерпілому ОСОБА_5 для зберігання.

Вартість телефону визначена висновком товарознавчої експертизи (а.с.45-48).

Аналізуючи здобуті докази кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що підсудний ОСОБА_7 відкрито викрав чуже майно потерпілого неповнолітнього ОСОБА_5 і його вина в цьому доведена. Факт відкритого заволодіння чужим майном встановлено як із показань потерпілого та свідка, так і з показань самого обвинуваченого. Суд вважає встановленим, що обвинувачений заволодів чужим майном з корисливих мотивів, адже витягнув із мобільного телефону сім-картку і тривалий час утримував телефон у себе, а також одночасно відібрав у потерпілого й інші предмети, які до цих пір не повернув.

У формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 зазначено, що він вчинив такий злочин повторно, оскільки раніше судимий за ч.1 ст. 185 КК України.

Суд виходить із того, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.06.2018 р. неповнолітній ОСОБА_7 визнавався винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, і йому призначалось покарання у виді громадських робіт тривалістю 80 годин, які він відбув 13.10.2018 р., тому у відповідності до п.1 ч.2 ст. 108 КК України він вважається таким, що не має судимості, після виконання вказаного покарання, тобто після 13.10.2018 р.

Також ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у тому, що за вказаних обставин він у ході конфлікту, що виник раптово, пов`язаного з особистими неприязними відносинами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно, протиправно наніс потерпілому ОСОБА_5 численні удари ногами в область обличчя, чим спричинив останньому наступні тілесні ушкодження: синець із саднами нижньої повіки лівого ока, синець крила носа ліворуч та садно підборіддя, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито з корисливих мотивів заволодів майном потерпілого. У зв`язку з цим його дії за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані як грабіж, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

За висновком судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_5 від дії тупих предметів завдано легкі тілесні ушкодження у вигляді синця із саднами нижньої повіки лівого ока, синця крила носа зліва та садна підборіддя (а.с. 56-57).

Суд враховує те, що при насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується як засіб протиправного вилучення або утримання такого майна, тобто, застосовуючи насильство до потерпілого, винний переслідує мету незаконно відкрито заволодіти чужим майном.

Допитом потерпілого і обвинуваченого судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 умисно наніс удари потерпілому ОСОБА_14 на ґрунті особистих неприязних стосунків і тільки у подальшому, діючи уже з корисливим умислом, заволодів мобільним телефоном. Причина особистих неприязних стосунків по різному описується і потерпілим, і обвинуваченим, що не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

В даному конкретному випадку із стилістичної побудови речень у сформульованому ОСОБА_7 обвинуваченні випливає, що події протиправного заволодіння чужим майном передувала інша подія умисне заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, вчинене у ході конфлікту, що виник раптово, пов`язаного з особистими неприязними відносинами. ОСОБА_12 не обвинувачується у тому, що він наносив удари потерпілому ОСОБА_14 для того, щоб вилучити або утримати чуже майно, тобто при цьому переслідував корисливий мотив, який є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 186 КК України. В той же час, йому не висунуто обвинувачення у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) проти здоров`я особи.

Фактично в формулюванні обвинувачення йдеться про два види кримінальних правопорушень: про злочин проти здоров`я потерпілого і про злочин проти власності, але обвинувачення ОСОБА_12 за ст. 125 КК України у передбаченому законодавством порядку не висувалось, відомості про такий злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.

З урахуванням викладеного суд виключає з обвинувачення посилання на вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і вчиненого повторно. На підставі ч.3 ст. 337 КПК України суд виходить за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення і змінює правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч.1 ст. 186 КК України.

Пом`якшує покарання ОСОБА_7 вчинення ним злочину в неповнолітньому віці і наявність на утриманні малолітньої дитини. Обставини, що обтяжують його покарання, відсутні. При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що він вчинив умисний злочин середньої тяжкості згідно з положеннями ст. 12 КК України, особу винного, який не судимий, є неповнолітнім, навчається, виховується в неповній сім`ї, посередньо характеризується за місцем проживання і негативно за місцем навчання, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Частина перша статті 186 КК України передбачає покарання у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту, позбавлення волі. Неповнолітній обвинувачений не працює, його матеріальний стан не дає змоги сплатити штраф. Він раніше відбував покарання у виді громадських робіт, але не виправився і вчинив новий умисний корисливий злочин, тому повторне застосування такого виду покарання не досягне позитивного результату. За матеріалами досудової доповіді ОСОБА_12 не становить небезпеки для суспільства і до нього недоцільно застосовувати покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням викладеного суд призначає йому покарання у виді арешту в межах строків, зазначених у ст. 101 КК України.

Цивільний позов не заявлено. До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання і підстав для скасування або зміни цього заходу не встановлено.

Вирішуючи питання про долю речового доказу, суд вважає за необхідне мобільний телефон залишити в розпорядженні потерпілого.

З підсудного необхідно стягнути процесуальні витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 15 (п`ятнадцяти) діб.

Строк покарання обчислювати з дати затримання і поміщення засудженого до арештного дому.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Речовий доказ (мобільний телефон «Айфон 4 С») залишити в розпорядженні потерпілого ОСОБА_5 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 952 грн.06 коп.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1