Номер провадження: 11-сс/813/592/19
Номер справи місцевого суду: 520/6044/19 1-кс/520/3552/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 р., якою відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_10 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000257 від 16.03.2018 р. за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, а саме на домоволодіння загальною площею 11804,5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за ТОВ «Будлайф інвест» в рамках розслідування кримінального провадження №0000257 внесеного до ЄРДР 16.03.2018 р. за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.364, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя, пославшись на приписи ч. 1 ст. 171 КПК України дійшов висновку про відсутність у представника ПАТ «Укрпрофоздоровниця» повноважень на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, на підставі чого її клопотання не підлягає задоволенню.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі зазначила, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню з огляду на те, що:

- слідчим суддею, при ухваленні рішення допущено істотне порушення Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 22, 26, 55, 56 КПК України, а саме в частині порушення конституційних прав потерпілого на здійснення ним захисту приватної власності шляхом використання своїх законних прав на звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно на рівні зі слідчим та прокурором;

- окрім того, слідчим суддею не враховано, що звернення представником потерпілого до суду із клопотанням про накладення арешту на майно було вимушено обставиною, у зв`язку з тим, що ані слідчим, ані прокурором будь-яких спроб щодо прийняття відповідних процесуальних дій, вчинено не було, не зважаючи на те, що вона зверталась до них з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України.

Посилаючись на наведені доводи, представник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на об`єкт нерухомості, а саме: домоволодіння загальною площею 11804,5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши ТОВ «Будлайф Інвест» його відчуження, використання, розпорядження, реконструкцію, руйнування та заборону усім суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_10 додатково надала копію цивільного позову від 15.05.2019 р. та вважає, що має право на подання клопотання про накладення арешту на майно, а слідчий суддя ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Натомість, прокурор ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції зазначив про те, що доводи представника ОСОБА_10 є необґрунтованими, а дослідження матеріалів кримінального провадження №0000257 внесеного до ЄРДР 16.03.2018 р.жодним чином не впливає на законність рішення слідчого судді, оскільки подане нею клопотання не відповідає вимогам КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_10 , пояснення прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз змісту клопотання представника ОСОБА_10 показав, що нею не дотримано вимог кримінального процесуального закону з наступних підстав.

Так, відповідно до клопотання та матеріалів провадження, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000257 від 16.03.2018 р. за фактом заволодіння шахрайським шляхом з використанням підроблених документів, частини об`єкту нерухомого майна санаторію «Красні Зорі», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Бернардацці, буд. 4/6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року було накладено арешт, з забороною відчуження, розпорядження та користування та забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного домоволодіння.

Разом з тим, незважаючи на те, що вказана ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси скасована не була та фактично є чинною, державним реєстратором ОСОБА_11 на підставі звернення директора ТОВ «Будлайф інвест» ОСОБА_12 було прийнято рішення про припинення вищевказаного обтяження, після чого державним реєстратором ОСОБА_13 було відкрито новий розділ та зареєстровано за ТОВ «Будлайф інвест» право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Посилаючись на вказані обставини, представник потерпілого у своєму клопотанні просила накласти арешт на нерухоме майно, яке зберігає на собі сліди кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що мають значення для кримінального провадження та, в свою чергу, є речовим доказом відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України.

Мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні клопотання представника потерпілого, слідчий суддя послався на те, що заявник неуповноважений на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 171 КПК України відноситься до повноважень слідчого та прокурора.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає висновки слідчого судді обґрунтованими з наступних обставин.

Положеннями ст. 56 КПК України визначені права потерпілого, в тому числі заявляти відводи та клопотання.

Відповідно до ст. 220 КПК України визначено процедуру розгляду клопотання, в тому числі представника потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій.

Проте, вказана стаття хоча й надає право на звернення з клопотанням про виконання будь-яких процесуальних дій, але не має розширеного тлумачення щодо звернення з таким клопотанням до слідчого судді, про яку йдеться у статті 171 КПК України.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач, тобто звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України представник потерпілого вийшов за межі норми процесуального права.

В свою чергу, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

На момент розгляду апеляційної скарги, представником ОСОБА_10 надана копія цивільного позову від 15.05.2019 р., яка надає право останній звернутись до слідчого судді в порядку ч.ч. 1, 3 ст. 171 КПК України.

Проте, це право цивільний позивач набуває з моменту отримання такого процесуального статусу, а зважаючи на те, що на момент розгляду клопотання про накладення арешту на майно від 22.03.2019 р. ПАТ «Укрпрофоздоровниця» такого статусу не мало, тому доводи представника ОСОБА_10 щодо істотного порушення слідчим суддею Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 22, 26, 55, 56 КПК України, а саме в частині порушення конституційних прав потерпілого на здійснення ним захисту права приватної власності не знайшли свого підтвердження,.

Окрім того, ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому вимоги представника щодо обов`язку апеляційного суду прийняти рішення про скасування ухвали слідчого судді є таким, що йдуть в розріз з Основним Законом України, тим більше, коли таке рішення прийняте відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства.

Щодо необхідності витребування та дослідження матеріалів кримінального провадження №0000257 від 16.03.2018 р. в рамках розгляду апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із доводами прокурора, а саме в тому, що дослідження самого кримінального провадження, а також ряду проведених слідчих дій та долучених до нього доказів, жодним чином не змінює факту відсутності у ПАТ «Укрпрофоздоровниця» процесуального статусу цивільного позивача на момент подання клопотання його представником про накладення арешту на майно.
Проте, колегія суддів звертає увагу представника ОСОБА_10 на те, що апеляційним судом двічі направлялись запити щодо надання матеріалів кримінального провадження для огляду в судовому засіданні, які не були надані апеляційному суду у зв`язку з їх перебуванням на вивченні в Генеральній прокуратурі України, натомість, ст. 422 КПК України передбачені стислі строки розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів.
Доводи представника потерпілого ОСОБА_10 щодо вимушеного звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно у зв`язку з ігноруванням слідчим та прокурором її клопотань, на думку колегії суддів, жодним чином не надає такому представнику законних підстав та переваг для задоволення клопотання, яке не передбачене діючим КПК України.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України визначений порядок оскарження бездіяльності слідчого, прокурора у разі відмови в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, яким, відповідно до матеріалів провадження і скористався представник та ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 07.03.2019 р. його скаргу задоволено (а.п. 81), та відповідно до кримінального процесуального законодавства України інших законних способів щодо звернення потерпілим або його представником до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно під час досудового розслідування не передбачено.

Апеляційний суд також роз`яснює представнику ОСОБА_10 , що остання як представник ПАТ «Укрпрофоздоровниця» у зв`язку з поданням цивільного позову у кримінальному провадженню №0000257 від 16.03.2018 р. має право звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч.ч. 1, 3 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм КПК України та є законною і обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» - ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого суддіКиївського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 р., якою відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_10 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000257 внесеного до ЄРДР 16.03.2018 р. за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4