Єдиний унікальний № 500/5714/19
Провадження № 1-кп/500/478/19
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в застосуванні запобіжного заходу

16 серпня 2019 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

провів в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001072, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачена ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_6 ,

Суть питання, що вирішується
1.16.08.2019 р. прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 на 60 діб, строк тримання під вартою якої спливає 19.08.2019 р. В клопотанні про застосування запобіжного заходу прокурор посилається на наявність ризику, передбаченого п. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду.

2.Захисник ОСОБА_7 під час судового засідання також звернувся з клопотанням, в якому просить у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний період часу.

Встановлені судом обставини
3.Сторона обвинувачення посилається на те, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. а тому існує ризик того, що ОСОБА_3 може ухилитися від суду.

4.Захисник ОСОБА_7 у своєму клопотанні зазначив, що ОСОБА_3 визнала обставини завдання тілесних ушкоджень, активно сприяла розкриттю та розслідуванню обставин. По даному провадженню проведені всі необхідні слідчі дії, а тому відсутні ризики, що передбачені ст. 177 КПК, та їх наявність прокурор не довів.

5.Обвинувачена ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, підтримала клопотання захисника ОСОБА_7 та просила застосувати відносно неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.

6.Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2019 р. відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого був продовжений ухвалою слідчого судді від 12.07.2019 р. та спливає 19.08.2019 р.

7.При цьому слідчим суддею була встановлена наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що ОСОБА_3 може продовжити вчиняти умисні злочини проти здоров`я чи життя потерпілого, з яким вона проживає в одному будинку. При продовженні строку тримання під вартою відповідно до ухвали від 12.07.2019 р. слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме ризики того, що обвинувачена може переховатися від суду та незаконно впливати на свідків.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
8.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлені клопотання, дійшов висновку про необхідність відмовити в їх задоволенні та про звільнення обвинуваченої з-під варти з таких підстав.

9.Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, якою суд керується на підставі ч. 2 ст.331 КПК, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

10.Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

11.За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
12.А згідно ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

13.Як було зазначено у п. 7 цієї ухвали, під час досудового розслідування слідчим суддею була встановлена наявність лише одного ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, який згодом при продовженні строку тримання під вартою не підтвердився та була встановлена наявність інших ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК. На даний час прокурор же, хоча і посилається на п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, але зазначає в клопотанні про наявність лише одного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику того, що обвинувачена з огляду на тяжкість покарання може ухилитися від суду. Тому з урахуванням засад змагальності сторін та диспозитивності, суд позбавлений можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність інших ризиків, та обмежується оцінкою обставин щодо наявності лише цього ризику, про наявність якого прокурор зазначає в своєму клопотанні.

14.При вирішенні питання про запобіжний захід відносно обвинуваченої суд також враховує засади верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

15.Так, у рішенні Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року (заява №42310/04), Суд зазначив, що зі спливом певного часу обґрунтована підозра у вчиненні злочину перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи, а утримання під вартою протягом тривалого часу не відповідає принципові захисту від свавілля, встановленому п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а сама тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою. У випадку, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства та суду можна запобігти за допомогою застави чи іншого запобіжного заходу, обвинуваченого має бути звільнено з-під варти.

16.На думку суду, прокурором не доведено наявність ризику, що обвинувачена ОСОБА_3 може ухилитися від суду. Більше того, суд взагалі позбавлений можливості зробити висновок про наявність чи відсутність цього ризику, оскільки прокурором, окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчинені злочину, не наведено жодної обставини, яка б свідчила про існування такого ризику. А як свідчить практика Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою.

17.Більше того, обставини справи свідчать, що обвинувачена не ухилялася від органів досудового розслідування та суду, оскільки після завдання потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачена ОСОБА_3 викликала швидку допомогу, поїхала разом з потерпілим до лікарні, після чого повернулася додому, де вже були присутніми поліцейські, які її затримали. Вказані обставини свідчать, що вона не вживала заходів щодо ухилення від суду, а тому існування цього ризику зроблено прокурором безпідставно, лише на припущеннях та з огляду на тяжкість обвинувачення.

18.Крім того, всупереч наведеним нормам КПК прокурор у своєму клопотанні не тільки не довів, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченої та запобіганню ризику, на наявність якого він посилається, а й взагалі не зазначив про обставини, які б свідчили про це, обмежившись зазначенням лише одного ризику. Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_3 була затримана в перший же день проведення досудового розслідування і інші більш м`які запобіжні заходи відносно неї взагалі не застосовувалися, вона була позбавлена можливості продемонструвати органу досудового розслідування та суду свою здатність виконувати процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

19.Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті, а саме наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

20.У зв`язку з викладеним, враховуючи норми національного та міжнародного права, беручи до уваги відомості про особу ОСОБА_3 , того, що через хворобу потерпілого затягується завершення судового розгляду, того, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд у відповідності до ч. 3 ст. 194 КПК дійшов висновку про недоцільність подальшого тримання обвинуваченої під вартою, у зв`язку з чим як в клопотанні прокурора про застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і в клопотанні захисника про обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити, та обвинувачену ОСОБА_3 слід зобов`язати прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ст. ст. 331, 370 372 КПК України, суд

постановив:
1.У клопотанні прокурора ОСОБА_4 про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та у клопотанні захисника ОСОБА_7 про обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

2.Звільнити ОСОБА_3 , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з-під варти в залі суду.

3.Зобов`язати ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду.

4.Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1