ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1233/19 Справа № 206/394/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого щодо умовно-дострокового звільнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у підвідомчій установі з 15 травня 2018 року має одне заохочення та одне стягнення, яке зняте у встановленому законом порядку.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції виходив з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року та задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Свої апеляційну скаргу засуджений обґрунтовує тим, ухвала суду необґрунтована, постановлено всупереч Постанові КМУ від 26 квітня 2002 року Про практику застосування судами України законодавства про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну покарання більш м`яким.
Зазначає, що відмовляючи в задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції не врахував характеристику засудженого, надану Державною установою Ігренський виправний центр №133, відповідно до якої ОСОБА_7 характеризується позитивно, а саме: має 1 заохочення та 1 стягнення, яке знято в установленому законом порядку; дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації; утримує в чистоті та порядку спальне місце, має охайний зовнішній вигляд; добре ставить до майна установи; приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі; приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу Повернення; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться добре.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений в судовому засіданні апеляційну скаргу з підстав до доводів викладених в ній підтримав та просив задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказував на її безпідставність та необґрунтованість.
Мотиви суду.
Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши думку прокурора, який вважає умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання необґрунтованим, думку засудженого, який вважає, що своєю сумлінною поведінкою довів факт того, що став на шлях виправлення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляції та в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, головною умовою застосування ст. 81 КК України є досягнення цілей покарання, а саме виправлення особи, яке виражається зокрема в його поведінці та ставленням до праці.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, яка полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин.
Матеріали справи жодних доказів на підтвердження того, що засуджений став на шлях виправлення та своєю активною діяльністю спокутує провину за скоєний злочин не містять, зокрема, жодних доказів щодо працевлаштування засудженого або наявності в засудженого бажання працевлаштуватися та отримувати заробіток і сплачувати єдиний соціальний внесок тощо.
Посилання апелянта на позитивну характеристику, якою фактично надано оцінку особистим якостям засудженого таким, як охайність, відповідальне ставлення до речей, майна установи, ввічливість із працівниками адміністрації не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, а лише свідчить про дотримання засудженим внутрішнього розпорядку та правил виправної колонії і така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки є нормою поведінки, якої повинен дотримуватись засуджений відбуваючи покарання.
Окрім цього, колегія суддів також звертає увагу на те, що до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 13 травня 2020 року.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням наданих матеріалів справи та з`ясованих обставин приходить до висновку, що на даний час відбутий проміжок часу засудженим є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що останній довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Тож, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого щодо умовно-дострокового звільнення залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.
Повний текст ухвали буде складений та проголошений о 08 годині 25 хвилин 05 червня 2019 року.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4