Справа № 738/2193/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/417/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про застосування відносно останнього Закону України «Про амністію у 2014 році» (далі Закону).

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що ОСОБА_8 почав відбувати покарання у вигляді позбавлення волі за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2008 року вже після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», а стаття 6 даного Закону застосовується лише до засуджених, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Не погодившись з рішенням суду адвокат ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та застосувати до засудженого ОСОБА_8 положення ст. 6 Закону. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 почав відбувати покарання вже після набрання чинності Законом, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання, є необґрунтованим та таким, що суперечать принципам кримінального законодавства. Вказує, що вироком її підзахисному було обрано запобіжний захід підписка про невиїзд, а розпорядження суду про виконання вироку судом видано у 2016 році і вказаній обставині судом першої інстанції не дано належної оцінки. Апелянт зазначає, що ОСОБА_8 фактично не ухилявся від приведення до виконання вироку щодо нього, він позитивно характеризується за місцем проживання, має неповнолітню доньку. На думку апелянта, оскільки на даний час ОСОБА_8 вже відбуває покарання, то він вправі звернутися до суду особисто чи через захисника щодо застосування до нього ст. 6 Закону, якою передбачено скорочення на половину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ставиться питання про застосування відносно ОСОБА_8 ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений вироком апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2008 року за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ст. 290 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На виконання вказаного вироку, ОСОБА_8 було затримано 10 серпня 2017 року.

Згідно ст. 6 Закону, на яку, як на підставу скорочення строку відбування покарання посилається апелянт, строк покарання скорочується наполовину не відбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Згідно ст. 11 цього Закону особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, зі змісту самої статті випливає, що вона може бути застосована лише до осіб, які на момент набрання чинності цього Закону відбувають покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_8 на час набрання чинності Закону, покарання не відбував, а тому положення вищенаведеної норми на нього не поширюються.

Місцевий суд, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, щодо застосування відносно ОСОБА_8 амністії, вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про скорочення на половину не відбутої частину покарання на підставі ст.6 ЗУ «Про амністію в 2014 році», а тому доводи апелянта про те, що оскаржуване судове рішення є незаконним і необґрунтованим є помилковим, в зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про застосування відносно останнього Закону України «Про амністію у 2014 році» без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4