Справа №639/3342/19
Провадження №1-кп/639/388/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2019 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000834 від 02.05.2018 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Крівобада, Республіки Азербайджан, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-02.06.2004 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

-04.12.2006 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 31.01.2009 року звільнений з Холодногірської виправної колонії Харківської області (№18) умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 10 днів;

-24.03.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 198 КК України, із застосуванням ст. 70, 71 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі, 27.05.2011 року звільнений з Харківського слідчого ізолятору за відбуттям строку покарання;
-19.01.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 4250 грн.,
-06.08.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілій ОСОБА_6 ,

захисник адвокат ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , будучи засудженим 04.12.2006 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнившись 31.01.2009 року з Холодногірської виправної колонії Харківської області (№18), на шлях виправлення та перевиховання не став та, маючи не зняту і не погашену установленому законом порядку судимість у зв`язку з наступними судимостями, вчинив повторно злочин проти власності за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 01.05.2018 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, перебуваючи поблизу будинку №20 по вул. Мала Гончарівська м. Харкова, зустрів свого знайомого ОСОБА_6 , який тримав у руці мобільний телефон «Nomi 507», в корпусі чорного кольору.
Саме в той час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_6 шляхом шахрайства.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи ту обставину, що вони знайомі між собою протягом тривалого часу, спочатку попросив у ОСОБА_6 належний останньому мобільний телефон, буцімто для того, щоб здійснити телефонний виклик для приватної бесіди, гарантувавши при цьому його повернення. В той же час ОСОБА_3 , приховуючи реальність своїх намірів, продовжуючи вводити в оману ОСОБА_6 , запропонував тому ще й набрати власноруч цифрові знаки номеру мобільного телефону.
У відповідь на це прохання ОСОБА_6 , нічого не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , власноруч набрав продиктовані останнім цифрові знаки номеру мобільного телефону, а потім передав довірливо йому свій мобільний телефон. Надалі ОСОБА_3 , отримавши від ОСОБА_6 мобільний телефон, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, вдаючи, що з кимось розмовляє по вказаному мобільному телефону, відійшов з ним за ріг житлового будинку АДРЕСА_2 , поступово віддаляючись від введеного ним в оману потерпілого. В той час ОСОБА_6 , усвідомивши реальні наміри ОСОБА_3 щодо заволодіння його майном у шахрайський спосіб, почав кричати йому, щоб той повернув належний йому мобільний телефон.
Проте ОСОБА_3 , не маючи наміру на повернення мобільного телефону ОСОБА_6 , не реагуючи на його законні вимоги віддати належне йому майно, оцінивши ситуацію, що склалася, та, усвідомлюючи, що його протиправні дії були викриті потерпілим, вирішив довести до кінця свій злочинний задум, який переріс із шахрайства у відкрите викрадення чужого майна.
При цьому ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, тримаючи в руках мобільний телефон моделі «Nomi 507», яким він вже заволодів в результаті шахрайства, з місця скоєння злочину зник, тікаючи від потерпілого ОСОБА_6 , який намагався його наздогнати.
Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав за необхідне, спрямовані на відкрите заволодіння мобільним телефоном, належним ОСОБА_6 .
Після цього, ОСОБА_3 , звернувши на свою користь відкрито викрадений мобільний телефон моделі «Nomi 507», належний потерпілому, в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 900 гривень, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 14512 від 30.08.2018 року.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що заволодів майном потерпілого шляхом обману та зловживання довірою, оскільки зі ОСОБА_6 вони раніше були знайомі та потерпілий добровільно передав належний йому мобільний телефон, внаслідок чого його дії, на думку обвинуваченого, мають бути кваліфіковані як шахрайство за ст. 190 КК України.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що у травні 2018 року в денний час він знаходився поблизу Макдональдса, який розташований на Центральному ринку м. Харкова, де зустрівся із раніше знайомим ОСОБА_6 , який працював на автомобілі в службі таксі. Надалі вони разом поїхали за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться приватне домоволодіння, в якому проживав раніше його знайомий ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_3 попросив у ОСОБА_6 дати йому мобільний телефон для того, щоб зателефонувати. Надалі він вийшов із автомобіля, підійшов до водійських дверей та попросив ОСОБА_6 надати йому мобільний телефон. Потерпілий самостійно набрав номер телефону та передав ОСОБА_3 мобільний телефон. Він самостійно від`єднав вказаний мобільний телефон від проводу підзарядки, щоб було зручніше розмовляти. Коли пішли гудки, то він взяв мобільний телефон та пішов в напрямку двору цього будинку. Потім ОСОБА_6 запитав у нього: «Что тебе еще телефон нужен?», на що він відповів: «Да», та пішов в напрямку домоволодіння. Надалі він зайшов у двір домоволодіння, де знаходився протягом 5 хвилин, стояв у дворі, палив та розмовляв разом із ОСОБА_8 . В цей час потерпілий ОСОБА_6 у двір не заходив та мабуть знаходився на вулиці.

Через деякий час ОСОБА_3 вийшов із двору на іншу вулицю, оскільки прохід через двір є наскрізним. Вказані дії він вчинив з тією метою, щоб не повертати мобільний телефон потерпілому ОСОБА_6 . В цей же день мобільний телефон «Nomi 507», яким він незаконно заволодів, продав раніше незнайомому чоловіку за 400 гривень на Центральному ринку м. Харкова. Грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_3 зазначає про те, що ним фактично вчинено шахрайство, у зв`язку з чим він визнає вину у вчиненні саме цього злочину та просить перекваліфікувати його дії зі статті 186 КК України (грабіж) на статтю 190 КК України (шахрайство).

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 не визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, його вина в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами по кримінальному провадженню.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 надав показання, що 01.05.2018 року він зустрівся із ОСОБА_3 поблизу Макдональдса на Центральному ринку м. Харкова, де він таксував на автомобілі. Раніше ОСОБА_3 брав у нього в користування мобільний телефон, який не повернув. На його запитання, коли він поверне телефон, ОСОБА_3 погодився проїхати з ним за адресою та повернути мобільний телефон. Надалі вони вдвох на автомобілі поїхали до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 попросив потерпілого набрати на мобільному телефоні номер, щоб із кимось поговорити. Мобільний телефон в цей час знаходився в машині та був підключений до зарядного проводу. Надалі ОСОБА_3 вийшов із автомобіля та підійшов до водійської двері, в цей час ОСОБА_6 сидів на водійському сидінні в автомобілі. Потім ОСОБА_3 попросив надати йому мобільний телефон для того, щоб комусь зателефонувати. Він продиктував ОСОБА_6 перший номер телефону, однак гудків не було. Потім ОСОБА_3 продиктував інший номер телефону, а коли пішли гудки, ОСОБА_6 передав йому мобільний телефон. Після цього ОСОБА_3 самостійно від`єднав мобільний телефон від зарядного проводу, взяв мобільний телефон та почав обходити автомобіль попереду та віддалятись від машини. На це ОСОБА_6 почав кричати йому: «Куда ты пошёл?», на що останній відповів: «Сейчас». Після цього ОСОБА_6 повторно почав кричати йому: «Куда ты пошёл?», на що ОСОБА_3 вже не відреагував та зайшов у двір. Надалі ОСОБА_6 відразу вийшов із автомобіля, підійшов до хвіртки та відчинив її, однак у цьому дворі вже нікого не було, оскільки двір є прохідним та виходить на іншу вулицю. Далі всередину двору він не заходив та зрозумів, що ОСОБА_3 вже не поверне йому мобільний телефон. Після цього потерпілий поїхав спочатку до Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області, а потім до Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області, де написав заяву про вчинення кримінального правопорушення.
З показань потерпілого ОСОБА_6 , через деякий час мобільний телефон йому повернули працівники поліції. На даний час потерпілий претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, у зв`язку із поверненням належного йому мобільного телефону.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.09.2018 року підтверджується, що під час проведення слідчої дії потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка заволоділа належним йому мобільним телефоном (к/п а.с. 20-24).
Під час проведення слідчого експерименту 16.05.2019 року потерпілий ОСОБА_6 надав детальні показання щодо обставин вчинення злочину та надав наступні показання: 01.05.2018 року, перебуваючи поблизу будинків №20 та №22 по вул. Мала Гончарівська м. Харкова, він знаходився в автомобілі, який був припаркований біля бордюру, сидів на місці водія. В автомобілі на передній панелі на шнурі знаходився належний йому мобільний телефон «Nomi 507». До нього підійшов його знайомий ОСОБА_11 і попросив зателефонувати. ОСОБА_6 , не усвідомлюючи реальних намірів знайомого, передав йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після цього ОСОБА_12 дістав з роз`єму мобільний телефон, та нібито почав розмовляти, обходячи автомобіль попереду, і прямуючи у двір. Після цього ОСОБА_6 одразу ж зрозумів, що ОСОБА_12 незаконно намагається заволодіти належним йому мобільним телефоном, і почав кричати «Стій, ти куди», і виходити із автомобіля, щоб його наздогнати. В цей момент ОСОБА_12 зайшов до двору і поки ОСОБА_13 прослідував за ним, то побачив, що його вже не має, а двір виявився наскрізним (к/п а.с. 25-27).
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав показання, що він працює головним інженером в Державній цирковій компанії України, яка розташована за адресою: м. Харків, площа Національної Гвардії, 17. В приміщеннях за адресою: м. Харків, вул. Мала Гончарівська, 20, раніше розташовувались майстерні цирку. Вказані приміщення на даний час є нежилими та в них ніхто не проживає. Будівля №18 по вказаній вулиці є напівзруйнованою. В будинку АДРЕСА_3 розташовуються житлові приміщення та там проживають люди. Між цими будівлями є наскрізний прохід, через який можна пройти на іншу вулицю.
Показанням обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що в цей день він близько 5 (п`яти) хвилин знаходився у дворі та розмовляв зі своїм знайомим ОСОБА_8 , суд надає критичну оцінку, оскільки ці показання повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив, що після того як ОСОБА_12 з його телефоном зайшов у двір, він відразу зайшов до цього ж двору, однак там вже нікого не було.

Вказані показання обвинуваченого ОСОБА_3 також спростовуються протоколом слідчого експерименту від 16.05.2019 року та показаннями свідка ОСОБА_10 , про те, що за вказаною адресою знаходяться приміщення, в яких ніхто не проживає, та між приміщеннями є наскрізний прохід, через який можна пройти на іншу вулицю (к/п а.с. 25-27).
Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав показання, що в травні 2018 року на Центральному ринку в м. Харкові у особи кавказької зовнішності він придбав мобільний телефон «Nomi 507» приблизно за 1000 грн. Цим мобільним телефоном він користувався протягом 2 (двох) тижнів. Надалі, у зв`язку з тим, що мобільний телефон працював зі збоями, він повернув його продавцеві та обміняв на інший мобільний телефон. У вересні 2018 року до нього приїхали працівники поліції та повідомили, що той мобільний телефон, яким він раніше користувався, був викрадений у іншої особи. Після цього він разом із працівниками поліції приїхали на Центральний ринок м. Харкова, де він показав місце та вказав на чоловіка кавказької зовнішності, в якого раніше придбав мобільний телефон «Nomi 507» та яким користувався деякий час.
Протоколом огляду місця події від 26.09.2018 року підтверджується, що в приміщенні Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, 45, громадянин ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно видав мобільний телефон «Nomi 507», з ідентифікаційними ознаками imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , який було вилучено слідчим під час проведення зазначеної слідчої дії (к/п а.с. 45-46).
Судом не проведено допит в якості свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки останній 07 червня 2019 року вибув за межі України, що підтверджується наданими до суду матеріалами, у зв`язку з чим проведення допиту свідка під час судового розгляду виявилось не можливим (судова справа а.с.140 - 143).
Протоколом огляду предмету від 26.09.2018 року підтверджується, що слідчим СВ Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_15 проведено огляд предмету мобільного телефону «Nomi 507», в корпусі чорного кольору, з ідентифікаційними ознаками imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , який було вилучено 26.09.2018 року у громадянина ОСОБА_14 (к/п а.с. 46).
Постановою слідчого СВ Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_15 від 26.09.2018 року вказаний мобільний телефон «Nomi 507», в корпусі чорного кольору, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 (к/п а.с. 47, 53).
Висновком судово-товарознавчої експертизи №14512 від 30.08.2018 року підтверджується, що ринкова вартість мобільного телефону «Nomi 507», визначена з врахуванням зносу станом на 01.05.2018 року, складає 900,00 грн. (к/п а.с. 33-35).
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Судом враховується, що згідно з диспозиції статті 186 КК України, грабіж з об`єктивної сторони є відритим викраденням чужого майна, тобто вилучення майна відбувається у присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це.

Тобто, особа не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, ігноруючи волю потерпілого.
Частиною 1 статті 190 КК України передбачено, що шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Відповідно до роз`яснень, наданих в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Показанням обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та не визнає правову кваліфікацію його дій, оскільки він нібито не мав умислу на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , суд надає критичну оцінку, розцінює ці показання як позицію захисту від пред`явленого обвинувачення та спробу уникнення кримінальної відповідальності.

Вказані показання обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_6 , які ним надані безпосередньо під час допиту у судовому засіданні, а також показаннями ОСОБА_6 , які останній надав під час проведення слідчого експерименту за його участі 16.05.2018 року.

Так, потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що коли ОСОБА_12 самостійно від`єднав мобільний телефон від зарядного кабелю, який знаходився в автомобілі, та почав обходити автомобіль попереду, тримаючи в руці належний йому мобільний телефон, на це він почав кричати йому: «Куда ты пошёл?», оскільки зрозумів, що ОСОБА_12 намагається незаконно заволодіти його мобільним телефоном.
При цьому, ОСОБА_12 все це чув, оскільки знаходився на незначній відстані (на відстані 1 метр від автомобіля), однак на його крики він не відреагував та зайшов через хвіртку у двір, що розташований між будинками АДРЕСА_3 .

Після цього, потерпілий ОСОБА_6 відразу ж вийшов із автомобіля та зайшов у двір, куди перед цим заходив ОСОБА_3 , однак останнього у дворі вже не було. Потерпілий зазначив, що ОСОБА_12 через наскрізний прохід між будинками вийшов на іншу вулицю та з місця скоєння злочину втік.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , не маючи наміру на повернення мобільного телефону ОСОБА_6 , не реагуючи на його законні вимоги віддати належне йому майно, оцінивши ситуацію, що склалася, та, усвідомлюючи, що його протиправні дії були викриті потерпілим, вирішив довести свій злочинний умисел до кінця, який переріс із шахрайства у відкрите викрадення чужого майна, тим самим відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 та з місця скоєння злочину зник.
Таким чином, у суду не має підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим доводи сторони захисту щодо необхідності зміни кваліфікації злочину визнаються судом необґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання та на його утриманні знаходиться матір ОСОБА_16 , 1948 р.н., яка є пенсіонером (к/п а.с. 98 - 109).

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлені.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлені.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким умисним корисливим злочином, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину, думку потерпілого, який до обвинуваченого претензій матеріального характеру не має та відносить питання призначення покарання на розсуд суду, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
При цьому, судом враховуються відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, має не зняті та не погашені судимості, після відбуття покарання та звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин проти власності, тому суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства та не можливо без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
Таким чином, при призначенні остаточного покарання не має правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог статті 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом) та статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).
Крім цього, враховуючи той факт, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.08.2019 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, а інкримінований злочин за ч. 2 ст. 186 КК України вчинив до постановлення попереднього вироку, тому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання необхідно призначити за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань.
До набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 не заявлявся.
На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 369 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.08.2019 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 26.03.2019 року (к/п а.с. 79-81).

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведену ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса судово-товарознавчу експертизу на загальну суму 858,00 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 00 коп.), перерахувавши їх на користь держави (к/п а.с. 32).
Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.10.2018 року по справі №639/2901/18, а саме: на мобільний телефон моделі «Nomi 507», з ідентифікаційними ознаками imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 (к/п а.с. 52).
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

-мобільний телефон моделі «Nomi 507», з ідентифікаційними ознаками imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати повернутим останньому як законному власнику (к/п а.с. 52-53).

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а для обвинуваченого, який утримується під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1