Справа № 739/1153/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/438/19
Категорія - ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000163 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз 13.05.2016 р. Новгород-Сіверським районним судом за ст.395 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць,

засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 8000 грн.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 08 травня 2018 року, близько 11.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно штовхнув руками в груди ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку, від чого вона впала на підлогу, після чого наніс руками та ногами декілька ударів по різним частина тіла та в голову, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, ран та синців волосистої частини голови, які згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи від 26.01.2019 року № 8 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та синців шиї, тулуба та кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю події злочину, що здійснюється у формі приватного обвинувачення. Послався на те, що місцевим судом не було взято до уваги порушення, допущені органом досудового розслідування, Так, якщо під час досудового розслідування у формі державного обвинувачення виникли підстави зміни раніше повідомленої підозри з перекваліфікацією діяння підозрюваного на злочин, за яким кримінальне провадження може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, то прокурор або слідчий зобов`язаний з`ясувати з цього приводу думку потерпілого і має право скласти відповідно повідомлення про підозру або нове повідомлення про змінену підозру лише за наявності письмової заяви потерпілого про вчинення щодо нього злочину приватного обвинувачення. Син ОСОБА_11 не може бути потерпілим у цьому кримінальному провадженні і не мав права подавати заяву про вчинення кримінального правопорушення замість його матері. Орган досудового розслідування не мали права розпочинати кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення без заяви саме потерпілої ОСОБА_11 . Органом досудового розслідування та прокурором не надано доказів перебування потерпілої у стані, що унеможливлював подання відповідної заяви про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, зазначив, що в матеріалах справи є протокол про прийняття заяви від ОСОБА_10 від 08.05.2018 року, тоді як за поясненнями останнього, він приїхав до м. Новгород-Сіверський 11 чи 12 травня 2018 року. Тобто в матеріалах кримінального провадження наявна фальсифікація протоколу про прийняття заяви від сина потерпілої ОСОБА_10 . Вказав, що кримінальне провадження має бути закрите через відсутність події злочину, що здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про істотні порушення норм процесуального права, зокрема про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності в справі приватного обвинувачення за відсутності скарги потерпілої ОСОБА_11 , не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині 1 ст. 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 08 травня 2018 року за повідомленням чергової медсестри приймального відділення Новгород-Сіверської ЦРЛ, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КК України, і досудове розслідування розпочалось саме за цією кваліфікацією (т.1, а.к.п.64).

Згідно ст.477 КПК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КК України, не входить до переліку кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.6 ст.55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб. Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

ОСОБА_11 після отриманих 08 травня 2018 року тілесних ушкоджень (закрита черепно-мозкова травма, рани та синці, утворені внаслідок не менше 24 ударів), була доставлена до лікарні в тяжкому стані, із приглушеною свідомістю, на питання реагувала мляво, на больові подразники різким криком. До моменту смерті 17.05.2018 року потерпіла перебувала в тяжкому стані, страждала через тілесні ушкодження, не розмовляла, що також підтверджується висновком додаткової судово-медичної експертизи №8 від 26.01.2019 року (т.2, а.к.п.28-32).

Ураховуючи, що ОСОБА_11 перебувала у стані, що унеможливлював подання відповідної заяви про вчинення кримінального правопорушення, то її син ОСОБА_10 подав цю заяву замість неї, у відповідності до ч.6 ст.55 КПК України, та був залучений до кримінального провадження в якості представника потерпілого (т.1, а.к.п.74-77).

При цьому, на час залучення до кримінального провадження в якості представника потерпілого ОСОБА_10 , досудове розслідування продовжувало здійснюватись за правовою кваліфікацією ч.2 ст.122 КК України.

Лише 08 липня 2018 року, тобто вже після смерті ОСОБА_11 , дії ОСОБА_8 було перекваліфіковано слідчим з ч.2 ст.122 КК України на ч.1 ст.122 КК України (т.1, а.к.п.63).

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 був направлений до суду першої інстанції з правовою кваліфікацією ч.1 ст.122 КК України (т.1, а.к.п.2-5).

В подальшому, під час судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, після отримання висновку додаткової судово-медичної експертизи №8 від 26.01.2019 року, прокурором, у порядку ст.338 КПК України, було змінено обвинувачення ОСОБА_8 з ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст.125 КК України (т.2, а.к.п.43-46).

У разі зміни прокурором обвинувачення з публічного на приватне, суд повинен насамперед виконати загальні вимоги, встановлені статтею 338 КПК України. Зокрема, якщо зміна передбачає кваліфікацію дій обвинуваченого як менш тяжкого злочину, головуючий згідно із частиною третьою цієї статті зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі. У цьому випадку потерпілого також необхідно поінформувати щодо особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, у тому числі зумовлених його позицією правових наслідків для провадження.

За таких обставин потерпілий може вільно обрати на власний розсуд один з альтернативно можливих варіантів поведінки: підтримати початково висунуте публічне обвинувачення з кваліфікацією злочину як більш тяжкого; підтримати змінене, тобто приватне обвинувачення; відмовитися від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності; не вчиняти жодних юридично значущих дій.

Підтримання потерпілим будь-якого з обвинувачень як початкового, так і зміненого, є проявом його позиції про застосування щодо обвинуваченого заходів кримінальної репресії. Відповідна позиція, а також волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності, з яким особа, що зазнала шкоди, зверталася в будь-якій формі до правоохоронних органів і від якого в подальшому не відмовилася, є підставою для продовження кримінального провадження після зміни його форми з публічної на приватну. В означеному випадку суд наділений повноваженнями ухвалити за результатами судового розгляду обвинувальний вирок із кваліфікацією діяння як злочину, визначеному у частині першій статті 477 КПК України.

Саме таку правову позицію висловила у своїй Постанові від 03 липня 2019 року Велика палата Верховного суду (№288/1158/16-к (№13-28кс19).

Як слідує із звукозапису судового засідання від 04.03.2019 року та журналу судового засідання від 04.03.2019 року, вищевказані вимог закону, при зміні прокурором обвинувачення, місцевим судом були дотримані (т.2, а.к.п.47-48).

Так, потерпілий ОСОБА_10 погодився із зміненим прокурором обвинуваченням, у судових дебатах висловив свою позицію щодо призначеного обвинуваченому покарання та підтримав свій цивільний позов.

Зазначене волевиявлення потерпілого варто розцінювати як підтримання обвинувачення, що свідчить про відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відтак, позицію сторони захисту щодо необхідності закриття кримінального провадження, на підставі ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події злочину, що здійснюється у формі приватного обвинувачення, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ОСОБА_8 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання; обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, та вчинення злочину щодо особи похилого віку; беручи до уваги позицію потерпілого; дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді арешту на максимальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.125 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів, оскільки перевиховання останнього можливе лише під час тримання його в умовах ізоляції, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм кримінального та кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4