Копія Справа № 592/2672/18
Провадження № 1-кп/592/71/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Суми Ковпаківський районний суд міста Суми в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої- адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0000719 від 03.03.2018 року за зміненим обвинуваченням від 09.10.2019 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого згідно ст. 89 КК України,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

28.02.2018 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на доріжці, яка веде до будинку № 5 по проїзду Дарвіна між будинками №№ 1 та АДРЕСА_2 , вчинив сварку із своєю сусідкою ОСОБА_6 . В результаті вказаних дій ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи з прямим умислом, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_6 , наніс один удар кулаком лівої руки в правий бік обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого остання впала на землю та конфлікт було припинено.

В результаті чого, своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 наступні тілесні ушкодження: в ділянці нижньої повіки правого ока та правої вилиці синець неправильної овальної форми розміром 6x4 см синього кольору, які згідно з висновком судово-медичного експерта №168 від 07.03.2018 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, зазначивши, що не спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , при цьому не заперечує, що у них відбувся 28.02.2018 близько 17 год. 30 хв. словесний конфлікт. Так, він чистив сніг біля калитки, коли через неї ввійшла ОСОБА_8 і грубо у нього запитала, чого він не чистить сніг біля свого двору. На що він лівої рукою махнув у бік антени, яка була пофарбована, поговорили про політику та інше і вона пішла. Взаємовідносини у них погані, але він її не бив, потерпіла на нього наговорює. Цивільний позов відповідно не визнає також.

Незважаючи на такі пояснення та заперечення ОСОБА_5 у судовому засіданні, факт вчинення ним злочину за вказаних вище обставин, підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами. Зокрема, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що 28.02.2018 року близько 17 год. 30 хв. вона поверталася додому, підійшла до хвірточки, яка з`єднує проїзд Дарвіна та вул. Новолепехівську, і обвинувачений їй перегородив дорогу і почав виражатися нецензурною лайкою, вдаривши її лівою рукою у праву щелепу обличчя, від чого вона впала. В подальшому викликала поліцію та звернулася до лікарні за медичною допомогою. Вважає, що своїми діями ОСОБА_5 спричинив їй моральну шкоду в сумі 10 000 грн., так як завдав їй фізичного болю, вона пережила стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи,обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. (а.с. 20-22) Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що був понятим 03.03.2018 року під час проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_10 , під час яких потерпіла продемонструвала місце удару та механізм його нанесення їй в обличчя, також і ОСОБА_10 показала, що бачила у вікно як сусід ОСОБА_5 сварився із сусідкою ОСОБА_8 , а потім наніс один удар лівою рукою у правий бік обличчя, від чого вона впала на землю.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що в кінці лютого 2018 року йому зателефонувала потерпіла, з якої вони були колегами по роботі та повідомила, що її побив сусід. Він приїхав хвилин через 7 на місце, побачив синець під правим оком ОСОБА_8 , вона плакала та прикладала сніг до травми. В цей час, обвинувачений з лопатою виглядав із- за паркану та кричав, що всіх вб`є, виражався нецензурною лайкою. Хвилин через 5 приїхала поліція, ОСОБА_12 відмовлявся виходити, і через деякий час вони поїхали у травмункт того ж вечора, але точного часу приїзду як поліції так і звернення до лікарні він не пам`ятає.

Дані покази потерпілої, свідків об`єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема з висновками експерта № 168, 169 від 07.03.2018 року, в яких вказано, що при обстеженні судово-медичним експертом у гр. ОСОБА_6 виявлені ушкодження: в ділянці нижньої повіки правого ока та правої вилиці синець неправильної овальної форми розміром 6x4см синього кольору. В ділянці правої та лівої кистей 1-х та 2-х п`ястних кісток садна неправильної овальної форми розмірами 0,5x0,5; 1x0,5; 1x0,5 см вкриті коричневою кіркою. При огляді ургентним нейрохірургом СОКЛ 28.02.2018 р. встановлений діагноз: «Забій м`яких тканин правої виличної ділянки. Даних за ЧМТ немає». Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень, та могли виникнути внаслідок нанесення ударів руками та подібними предметами. Кількість травматичних впливів не менше 3-х. Утворення ушкоджень в ділянці обох кистей могли утворитися як при нанесенні ударів, так і внаслідок падіння з вертикального положення на виступаючу поверхню, враховуючи їх характер та локалізацію.Описані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Зазначені ушкодження могли утворитися в термін, вказаний в постанові, що підтверджується стадією розвитку ушкоджень даними медичної документації. Крім цього, характер та локалізація тілесного ушкодження в ділянці обличчя справа у гр. ОСОБА_6 може відповідати механізму його виникнення, продемонстрованому потерпілою в ході проведення слідчого експерименту. (а.с. 66-67); протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 та фотокартками до нього від 03.03.2018 року, згідно якого вона демонструє саме удар кулаком обвинуваченим. (а.с. 69-72)

Підстав не довіряти зазначеним вище доказам у суду не має, в тому числі показанням потерпілої ОСОБА_6 , які є логічними та послідовними, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності і достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його протиправні дії кваліфікує за: ч.1 ст.125 КК України, т.я. він спричинив умисно легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 .

Згідно ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 23 цього кодексу суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.(ст. 86 КПК україни)

Так, свідок ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася у зв`язку з тим, що є особою старечого віку (92 роки) та за станом здоров`я, однак на адресу суду надала письмову заяву, в якій вказувала, що бачила через вікно як ОСОБА_5 вдарив в обличчя ОСОБА_6 (а.с.33 ) Однак суд не може її письмові покази покласти в основу вирок, так як безпосередньо ОСОБА_10 не була допитана під час судового розгляду в суді, а також на досудовому слідстві в порядку ст. 225 КПК України. Відповідно такий доказ як і протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 та фотокартками до нього від 03.03.2018 року, а також висновок експерта № 170 від 07.03.2018 року, який був складений на підставі її показань суд не може взяти до уваги. (а.с. 73-75)

Що ж стосується доводів ОСОБА_5 з приводу того, що він не спричиняв ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, то суд їх розцінює як особливе ставлення обвинуваченого до скоєного з власних міркувань і життєвих принципів, яке суперечить встановленим нормам моралі у суспільстві, та суд розцінює як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення. Разом з цим, відповідно до Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань. Обов`язок держави- захищати життя людини.

Також, покази свідка ОСОБА_13 , який в суді показав, що в кінці лютого 2018 року був випадковим свідком того, як потерпіла та обвинувачений сварились між собою на вулиці, так як проходив мимо них, метрів за 20 та не бачив як ОСОБА_5 наносив жінці тілесних ушкоджень, суд не може розцінювати як беззаперечний доказ відсутності вини обвинуваченого, оскільки невідомо в який саме момент свідок знаходився на місці події і чи знаходився взагалі.

Крім цього, не можна погодитися з позицією адвоката ОСОБА_14 стосовно того, що висновок експерта від 07.03.2018 року № 168 не узгоджується із показаннями потерпілої, в якому вказано, що кількість травматичних впливів не менше 3-х, а вона говорила, що завдано було один удар, так слідчим було призначено додаткову експертизу після проведеного із ОСОБА_6 слідчого експерименту, і експерт у висновку № 169 від 07.03.2018 року зазначив, що в ділянці нижньої повіки правого ока та правої вилиці виявлений синець неправильної овальної форми розміром 6x4см синього кольору і такий висновок експерт викладав ще перед цим у висновку експертизи № 168. Слід зазначити, що тілесні ушкодження малися і на ділянці правої та лівої кистей і експерт не вказав конкретно, що травматичних впливів не менше 3-х саме в області обличчя.

Так, потерпіла ОСОБА_6 безпосередньо суду пояснила більш детально з приводу отримання тілесних ушкоджень та часу звернення до медичних установ, зокрема, що 28.02.2018 року після спричинення їй тілесних ушкоджень вона звернулася самостійно до травпункту Центральної міської лікарні, але там повідомили, що їй необхідно звернулася до нейрохірурга СОКЛ, що і було зроблено. Тобто, суд приймає до уваги ті показання потерпілої, які були нею усно надані у суді, а не зафіксовані на досудовому слідстві, що відповідає вимогам ст. 23 КПК України .

Не спростовує вину ОСОБА_5 той факт, що час проведення слідчого експерименту із потерпілою складає 20 хв. і те, що з медичних установ інформація щодо не перебування його на обліках була отримана без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, адже випадки звернення до суду із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів визначені у главі 15 КПК України, а слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй діяльності. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. (ч.5 ст. 40 КПК України)

Статтею 87 цього кодексу визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, за діяння, передбачені ч.ч.2, 3 вказаної статті .
Тому, з огляду на вищевикладене, судом не встановлено істотного порушення прав та свобод ОСОБА_5 під час досудового розслідування.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, а ч.1 ст.95 цього Кодексу визначено, що показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, крім іншого, потерпілим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Виходячи з викладеного, показання потерпілого є самостійним видом (джерелом) доказів, який являє собою відомості про обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, значення яких полягає в тому, що вони являють собою ефективний засіб відстоювання прав та інтересів потерпілого. Крім того, за допомогою показань потерпілого встановлюються обставини, що мають суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину. В першому значенні вони служать одним з головних засобів реалізації його прав та інтересів, оскільки відіграють виключно важливу роль, яка полягає у сприянні безпосередній можливості потерпілим вплинути на результат кримінального провадження, зокрема на висновки як органу досудового розслідування, так і суду щодо обставин вчиненого злочину, хоча й на свою користь. В іншому випадку вони виступають важливим засобом встановлення значущих у кримінальному провадженні обставин тоді, коли потерпілий прямо вказує на причетність особи, винної у вчиненні злочину. При цьому, можливість встановлення за допомогою показань потерпілого з достовірністю обставин кримінального провадження забезпечується відповідальністю за дачу завідомо неправдивих показань.

Так, ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань згідно ст.384 КК України (в той час як ОСОБА_5 згідно чинного законодавства не попереджається про кримінальну відповідальність), в ході судового розгляду даного кримінального провадження без жодних сумнівів прямо і наполегливо вказала на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила відносно неї злочин.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сукупність всіх обставин, що характеризують цей злочин, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, ОСОБА_5 є пенсіонером, має сім`ю, за місцем проживання характеризується посередньо. Дані обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжує покарання не встановлено. Згідно висновку досудової доповіді, орган пробації вважає про можливість виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк. (а.с.39-41)

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У даному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_6 на суму 10 000 грн. моральної шкоди, який обвинувачений не визнав з тих причин, що нічого протиправного відносно потерпілої не вчиняв. На підставі ст.ст. 120, 128, 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України суд вважає за необхідне задовольнити вказаний вище позов частково, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 3 000 грн., при цьому беручі до уваги відповідно до положень ст.23 ЦК України ступінь вини підсудного, його матеріальний стан, те, що він є особою пенсійного віку, іншого заробітку, окрім пенсії немає, характер протиправних дій та наявні тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпіла від злочину зазнала душевних страждань, а також принцип розумності та справедливості, з урахуванням тих доказів, які були надані потерпілою.

Речові докази та судові витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 3 000 грн. моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1
З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_1