Справа № 644/2984 /18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представників потерпілої: адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 03.02.2018 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Дівиця, Прилуцького району Чернігівської області, не працюючого, освіта вища, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
02 лютого 2018 року, приблизно о 16:00 год., ОСОБА_9 керував технічно справним автомобілем «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по вулиці Біблика (колишня назва 2-ї П`ятирічки) в напрямку проспекту Архітектора Альошина (колишня назва Орджонікідзе) в м. Харкові.

В процесі руху, на перехресті вулиці Біблика та проспекту Індустріального, в районі будинку 37/8 по вулиці Біблика в м. Харкові, ОСОБА_9 , діючи з необережності, не контролюючи дорожню обстановку, не переконався, що рух є безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги у русі автомобілю «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , яка рухалась по головній дорозі проспекту Індустріальному, виїхав на вказане нерегульоване перехрестя не надавши дорогу автомобілю «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил згідно з якими:

- п. 16.11 - «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.»

- Додаток 1

- 2.1 «Дати дорогу», водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8-транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.»

тим самим, допустив зіткнення вищевказаних транспортних засобів, внаслідок чого водій автомобіля «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №174-А/18 від 28.02.2018 р., потерпіла ОСОБА_6 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, а саме: закритий внутрішньосуставний краєвий перелом нижнього відділу суглобової западини лівої лопатки, розрив лівого ключично-акроміального зчленовування, підвивих акроміального кінця лівої ключиці.

Відповідно до висновків судово-автотехнічних експертиз №414/18 від 22.03.2018 р. та № 482/18 від 23.04.2018 р. у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил.

У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 визначалася виконанням ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

ОСОБА_9 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав та показав, що 02 лютого 2018 року, приблизно о 16 год. він рухався на технічно справному автомобілі «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 по своїй смузі руху по вул. Біблика в напрямку проспекту Архітектора Альошина м. Харкова, зі швидкістю близько 50 км/год. Наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиці Біблика та проспекту Індустріального побачив знак 2.1 «Дати дорогу». Перед перехрестям зупинився, щоб переконатися, що проїзд перехрестя буде безпечним. Приблизно в 100 метрах він побачив автомобіль «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, по проспекту Індустріальному зі сторони проспекту Московського зі швидкістю приблизно 100 км/год. Він вважаючи, що встигне перетнути перехрестя почав рух, відразу сталося зіткнення. Перед зіткненням не гальмував і не маневрував. Цивільний позов не визнав, зазначив, що матеріальну та моральну шкоду спричинену його діями потерпілій повинна відшкодувати ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» з якою він перебуває в договірних відносинах.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав, його вина у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується також дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме:

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка показала, що 02 лютого 2018 року приблизно о 16.00 год. вона керуючи технічно справним автомобілем «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_2 рухалася по головній дорозі по проспекту Індустріальному зі сторони проспекту Московського в напрямку проспекту Олександрівського, зі швидкістю приблизно 50 км/год. Наблизившись до перехрестя вулиці Біблика та проспекту Індустріального продовжила рух так як автомобіль «Land Rover», який рухався по вул. Біблика, перед перехрестям зменшив швидкість і вона думала, що водій її пропустить. Виїхавши на перехрестя сталося зіткнення з автомобілем «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який виїхав з другорядної дороги. Перед зіткненням вона не гальмувала і не маневрувала. Позовні вимоги зазначені в уточненому позові підтримала у повному обсязі.

Даними, які містяться в протоколі огляду місця ДТП від 02.02.2018 р. та схемі до нього, які у повній мірі відображають елементи перехрестя, зони дії дорожніх знаків, пошкодження транспортних засобів за участю яких відбулася ДТП ( т.2 , а.с. 1-8).

Даними зафіксованими у протоколі слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_6 , та схемі до нього, під час проведення якого ОСОБА_6 розповіла про обставини ДТП та показала на місці розташування автомобілів перед та після зіткнення (т.2 а.с. 27-32).

Висновком судово-медичної експертизи № 174-А/18 від 28.02.2018 р. у якому зазначено, що потерпілій ОСОБА_6 внаслідок ДТП були спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, синець в лобовій області зліва, які в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що привели за собою короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.1. «а» п.2.3.3. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»); закритий внутрішньосуставний краєвий перелом нижнього відділу суглобової западини лівої лопатки, розрив лівого ключично-акроміального зчленовування, підвивих акроміального кінця лівої ключиці, які в сукупності відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я ((для загоєння вказаного перелому необхідний термін не менш 3-х тижнів)(п.2.2.2. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»)).

Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися, могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної події, при обставинах і в строки вказані в постанові (т.2,а.с. 13-14).

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №3464 від 13.03.2018 року, у якому зазначено, що в момент первинного контакту автомобіль Peugeot своєю лівою передньою частиною контактував з правою передньою бічною частиною автомобіля Land Rover, при цьому кут між повздовжніми вісями автомобілів Peugeot та Land Rover становив величину 70°±10°.

Місце зіткнення автомобілів Peugeot та Land Rover розташовувалося перед утворенням на проїзній частині зони осипу уламків пластика (т.2, а.с. 16-26).

Висновком авто-технічної експертизи № 414/18 від 22.03.2018 р., у якому зазначено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Peugeot» ОСОБА_6 , повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Land Rover» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Peugeot» ОСОБА_6 не мала технічної можливості уникнути ДТП шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «Land Rover» ОСОБА_9 визначалася виконанням ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Peugeot» ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися б в причинному зв`язку з даною ДТП.

У даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП (т.2,а.с.51-53).

Висновком авто-технічної експертизи № 482/18 від 23.04.2018 р., у якому зазначено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Land Rover» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_9 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Peugeot» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_6 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 12.3; 12.4 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Land Rover» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_9 , мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В діях водія автомобіля «Land Rover» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП (т.2, а.с. 56-58).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченного, суд на підставі ст. 66 КК України визнає щире каяття.
При призначенні ОСОБА_9 покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, пенсіонер, думки прокурора та потерпілої, вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані учасниками провадження докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень щодо заявленого позову у кримінальному провадженні, вважає що уточнені позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на її користь матеріальної шкоди у загальному розмірі 95276 грн. 90 коп. та стягнення з ОСОБА_9 на її користь моральної шкоди у розмірі 200000 грн. підлягають частковому задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Такі засади, до яких належить і законність, закріплено у ст.ст. 7, 9 КПК. Водночас за правилами ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли його положення не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 КПК. Частиною 1 ст. 22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ст. 23 ЦК передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частини 1-2 зазначеної статті). Згідно із ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст. 1167 ЦК передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Відповідно до змісту ч. 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між ОСОБА_9 і ПрАТ «СК«Арсенал Страхування» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів від 19 червня 2017 року №АК/6768085 (надалі - Поліс № АК/6768085), забезпечений транспортний засіб «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Відповідно до умов полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн, а розмір франшизи становить 1000 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої в частині морального відшкодування, суд враховує негативний вплив наслідків злочину на якість життя потерпілої, яка отримала травми які відносяться, як до легких тілесних ушкоджень, так і до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, тривалий час перебувала на лікуванні та реабілітації, відчувала хвилювання та побоювання, що її стан здоров`я не відновиться після отриманих травм. Крім того, потерпіла зазнала значних змін у звичному укладі життя, змушена була приймати участь, як у досудовому розслідуванні кримінального правопорушення, так і у судовому розгляді кримінального провадження, зазнала страждань пов`язаних з пошкодженням її автомобіля.

Враховуючи наведені обставини, а також засади розумності, виваженості та справедливості, вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що заявлена потерпілою ОСОБА_6 позовна вимога до обвинуваченого, щодо стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., підлягає задоволенню на суму 100000 грн. Отримати виплату на відшкодування моральної шкоди від страхової компанії - у розмірі 5 % від визначеного розміру заподіяної шкоди здоров`ю, потерпіла зможе у разі звернення у передбаченому законом порядку до страхової компанії.

Що стосується стягнення зі страхової компанії на користь потерпілої коштів на відшкодування матеріальної шкоди, то суд дійшов такого.
Ст. 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідно до вимог ч. 1 цієї норми майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1187 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. За змістом ч. 2 цієї статті така шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Крім того, ст. 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Ст.5 Закону № 1961-IV визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У кримінальному провадженні потерпілою заявлена позовна вимога до ПрАТ «СК « Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 95276 грн. 90 коп.

Перевіривши докази на обґрунтування заявленої потерпілою суми, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

19.06.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_9 у відповідності до закону Україні «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Правовідносини, що виникають під час дії даного Договору регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Даний закон є спеціальним, зокрема п. 2.1 ст. 2 Закону встановлено, що-якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Тому, саме вказаний Закон підлягає застосуванню до правовідносин, що склались між сторонами.

Щодо відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу.

Цивільний позивач просить стягнути зі Страховика матеріальні збитки за пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді автомобіль Peugeot, p.н. НОМЕР_2 в розмірі 80963,75 грн. При цьому зазначає, що розмір збитку підтверджено висновком авто-товарознавчої експертизи № 4921 від 20.04.2018 р.

З даного висновку вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу визначається як ринкова вартість КТЗ до моменту пошкодження оскільки вартість відновлювального ремонту є більшою ринкової вартості і становить 80963,75 грн.

Порядок оцінки колісних транспортних засобів регламентовано Наказом Міністерства Юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. «Про затвердження «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Згідно п 8.2. Методики, Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження за наявності умови, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.

Отже, у випадку, якщо вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП, відновлювальний ремонт автомобіля є економічно необгрунтованим.

Згідно п. 1 ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи № 4921 від 20.04.2018 р. можна зробити висновок, що автомобіль Peugeot р. н. НОМЕР_2 , є фізично знищеним.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, цивільний позивач, залишаючи в себе транспортний засіб в пошкодженому стані, що має певну цінність (вартість утилізації (залишки) транспортного засобу), бажає отримати ще й суму, рівну дійсній ринкові вартості транспортного засобу. Тобто, отримати суму, яка більша ніж реальна вартість втраченого майна.

Відповідно до ч. 1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з п. 3 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Однак, цивільний позивач не долучила до позову доказів вартості автомобіля у стані після дорожньо-транспортної пригоди, тобто вартості автомобіля в пошкодженому стані, що унеможливлює визначення розміру реальних збитків.

Варто зазначити, що потерпіла зверталась до Страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку. На виконання вимог ст. 34 Закону, Страховиком було проведено огляд транспортного засобу. За результатами огляду Страховиком було встановлено, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а отже, автомобіль Peugeot, д. р. н. НОМЕР_2 , є фізично знищеним.

На виконання ст. 30 Закону, страховик звернувся до суб`єкта оціночної діяльності щодо встановлення вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП. Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності вартість автомобіля Peugeot, д. р. н. НОМЕР_2 після ДТП складає 33234,26 грн.

Крім того, положеннями ст. 37 Закону передбачено перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі і: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода сталась 02.02.2018 р., отже, саме з цієї дати і слід відраховувати рік, впродовж якого цивільний позивач мала право звернутись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Потерпіла не зверталася до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, а вперше пред`явила вимоги до страхової компанії, звернувшись до суду із позовом 22.02.2019 р.

Отже, є всі підстави для відмови як у виплаті страхового відшкодування так і у задоволенні позовних вимог до Страховика, оскільки позивач звернулася із вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної майну, з пропуском річного строку, який обчислюється з моменту настання події (дорожньо-транспортної пригоди).

Зазначене вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц.

Таким чином, потерпілою не надано доказів реальної вартості втраченого майна, пропущено річний строк для звернення із заявою про страхове відшкодування, а тому позовні вимоги в розмірі 80963,75 грн. є необґрунтованими, не відповідають реальному збитку та задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням.

Згідно ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортноі пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 24.1 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом охорони здоров`я.

Таким чином, для отримання страхового відшкодування відповідно до Закону потерпілою особою мають бути надані документи, що підтверджують: обгрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів; необхідність витрат має бути підтверджена документально відповідним медичним закладом охорони здоров`я; витрати на лікування та витрати, пов`язанні з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, мають бути в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Виключно при додержанні всіх трьох умов, потерпіла особа матиме право на одержання страхового відшкодування.

Як відомо, документом, що підтверджує витрати є товарні чеки та квитанції, а документом, що підтверджує необхідність їх здійснення є виписка з історії хвороби, епікриз та інші медичні документи оформлені та підписані належним чином.

Встановлення діагнозу та причин хвороби відбувається відповідно до медичної картки стаціонарного хворого форми №003/о та Інструкції щодо її заповнення, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012р . №110, де при поступленні до медичної установи, крім іншого, вказується анамнез хвороби.

До позовної заяви цивільним позивачем долучено копії чеків на придбання лікарських засобів та виробів медичного призначення на загальну суму 7510.62 грн.

Ознайомившись з наданими потерпілою чеками, судом проаналізовано чи відповідають вказані чеки вимогам спеціального Закону, вимогам Закону України «Про лікарські засоби», Постанови КМУ № 637 від 15.12.2014 р. «Про затвердження положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а також Протоколам лікування, затвердженими МОЗ України.

Згідно розрахунку лікаря експерта Страховика, підтверджена належними та допустимими доказами сума витрат на лікування складає 5501,77 грн.

Крім того, із загального обсягу доданих до позовної заяви чеків, вбачається, що ряд чеків містять витрати, що є взагалі необґрунтованими та не підлягають відшкодуванню, оскільки, на деяких чеках неможливо візуалізувати дату платежу, інформацію по чеку.

Таким чином, обґрунтована сума, що відповідає вимогам Закону, у якості витрат, що пов`язані з лікуванням потерпілої становить 5501,77 грн.

Щодо витрат на санаторно-курортне лікування.

Потерпіла у позовній заяві просить стягнути відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 6766,00 грн.

При цьому, на підтвердження своїх позовних вимог надає копію довідки з поліклініки, копію договору № 1249 від 06.07.2018 р., копію акту приймання медичних послуг.

Відповідно до умов договору № 1249 від 06.07.2018 р., невід`ємними його додатками є, також, № 4 «рахунок-фактура» та № 5 «банківський документ про оплату». Однак, зазначені документи суду не надані.

Крім того, на підтвердження необхідності здійснення витрат на санаторно-курортне лікування потерпіла мала надати: висновок МСЕК; направлення на санаторно-курортне лікування; квитанцію про оплату послуг санаторію; довідку із фонду соціального страхування, що путівка не оплачувалася за рахунок коштів фонду: санаторно-курортну книжку (карту) з пройденим лікуванням.

Санаторно-курортна карта (форма N 072/о) є обов`язковим медичним документом, який видається хворому при направленні його на лікування в усі типи санаторно-курортних закладів.

Вищевказана форма заповнюється лікуючим лікарем амбулаторно-поліклінічного закладу (амбулаторія, поліклініка, диспансерне відділення, жіноча консультація) за місцем проживання хворого із обов`язковим зазначенням інформації щодо діагнозу, можливості санаторно-курортного оздоровлення з конкретною вказівкою де саме (найменування курорту, санаторію), якого профілю (кардіологічний, пульмонологічний тощо) та сезону лікування (літо, осінь тощо).

Про видачу санаторно-курортної карти лікар робить запис в "Медичній карті амбулаторного хворого" - формі N 025/о з зазначенням дати видачі, N карти та путівки, скарг на день видачі та об`єктивного та супутнього діагнозів і повністю - дані висновку (рекомендований курорт, санаторій, профіль, вид лікування, пора року).

Однак, вищевказаного обов`язкового документу потерпілою не надано.

Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, то потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи. Розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду, який при ушкодженні здоров`я визначається судово-медичною експертизою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 25 Постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також роз`яснив, що: «Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також: особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону N1961-IV.

При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії».

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок судово-медичної експертизи про потребу у додаткових витратах у матеріалах справи відсутній, отже, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 6766,00 грн. не можуть бути задоволені.

Таким чином, з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» підлягають стягненню лише понесені потерпілою витрати на лікування у сумі 5501,77 грн.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Відповідно до ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до частини 2 вказаної статті, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суду, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги не надано, як не надано і інших належних доказів на підтвердження понесення витрат та необхідності надання правничої допомоги по справі у певному обсязі, що позбавляє суд можливості вирішити це питання.
Таким чином, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу у розмірі 30000 грн., у зв`язку з недоведеністю обґрунтованості їх понесення, оскільки окрім договорів про надання правової допомоги від 05.02.2018 р, 07.05.2018 р., 27.11.2018 р., акту виконаних робіт від 07.05.2018 р. та копії квитанції від 05.02.2018 року, інші передбачені законом документи суду не надані.
Судові витрати в сумі 2860,00 грн. за проведення судових авто-технічних експертиз: № 414/18 від 22.03.2018 р., № 482/18 від 23.04.2018 р. проведених Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України; транспортно-трасологічної експертизи №3464 від 13.03.2018 р. в сумі 5720,00 грн., судової авто товарознавчої експертизи №4921 від 20.04.2018 р. в сумі 4290,00 грн. виконаних Харківським НДІСЕ ім.. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса підлягають стягненню з ОСОБА_9 в дохід держави.

Питання, щодо речових доказів вирішується судом на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 100000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_6 5501 грн. 77 коп. на відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових авто-технічних експертиз: № 414/18 від 22.03.2018 р., № 482/18 від 23.04.2018 р., проведених Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в сумі 2860,00 грн.; транспортно-трасологічної експертизи №3464 від 13.03.2018 р. в сумі 5720,00 грн., судової авто-товарознавчої експертизи №4921 від 20.04.2018 р. в сумі 4290,00 грн., виконаних Харківським НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Після набрання вироком законної сили, скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року на автомобіль «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року на автомобіль «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 в частині заборони його ремонтування та користування ним скасувати, в іншій частині арешт залишити без змін до виконання вироку в частині відшкодування спричиненої потерпілій ОСОБА_6 моральної шкоди.

Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , автомобіль «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 і відповідно до вищевказаних ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року зберігаються на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107 повернути власникам.

Копію вироку вручити прокурору і засудженому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Суддя: ОСОБА_1