Справа № 182/8150/18
Провадження № 1-кп/0182/170/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2018 за № 0001324 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Берислав Бериславського р-ну, Херсонської області, громадянки України, яка зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_1 , не працює, заміжня, на утриманні має двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , 2015 року народження та доньку ОСОБА_5 , 2011 року народження, із середньою освітою, раніше судиму:
-09.04.2019 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 79, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_3 29.04.2018 близько 22.00 год. знаходилася поблизу «Центрального ринку» по вул. Електрометалургів в м. Нікополі Дніпропетровської обл., де познайомилася з ОСОБА_7 . В ході спільного вживання спиртних напоїв ОСОБА_7 передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон темно-сірого кольору «Xiaomi Redmi 4А» (ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ) та остання слухала на ньому музику.
В цей же день близько 23.30 год. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 підійшли до магазина «Суточки», розташованого по вул. Електрометалургів, 32 в м. Нікополі Дніпропетровської обл., де ОСОБА_3 , тримаючи в руках вищевказаний мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4А», який належить ОСОБА_7 , залишилася чекати його біля магазину, а ОСОБА_7 зайшов до приміщення вищезазначеного магазину з метою придбання алкогольних напоїв. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону, належного ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно умисно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу до вищевказаного мобільного телефону, ОСОБА_3 , не повернувши раніше взятий мобільний телефон власнику, зникла з місця події. Тим самим ОСОБА_3 таємно викрала мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4А», вартість якого згідно висновку експерта № 434 від 09.10.2018 становить 2 378 грн. 00 коп., чим спричинила матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_7 на вказану суму. З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_3 зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд.
Крім того, 30.04.2018 близько 01.00 год. ОСОБА_3 знаходилася поблизу будинку № 32-а по вул. Електрометалургів в м. Нікополі Дніпропетровської обл., де в неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна наступним способом: за допомогою мобільного телефону «Xiaomi Redmi 4А», який ОСОБА_3 таємно викрала у потерпілого ОСОБА_7 , скористатися послугою «зняття готівки без картки» та зняти з кредитної картки ОСОБА_7 грошові кошти. При цьому ОСОБА_3 був відомий РIN-код кредитної картки ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи в цьому ж місці в цей самий час підійшла до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований в будинку № 32-а по вул. Електрометалургів в м. Нікополі Дніпропетровської обл., та за допомогою мобільного телефону «Xiaomi Redmi 4А» вищезазначеним способом, таємно умисно повторно з корисливих мотивів викрала з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 532 грн. та 2 394 грн., спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 2 926 грн. З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_3 зникла, викраденими грошима розпорядилася на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе визнала повністю і показала суду, що 29.04.2018 приблизно о 20.00 год. зустрілася з потерпілим ОСОБА_7 в районі «Центрального ринку», потерпілого вона раніше не знала. Вони познайомилися, потерпілий запропонував випити пива, вона погодилася. Вони сиділи, спілкувалися, пили пиво. Потерпілий сам дай їй мобільний телефон, вона слухала музику на його телефоні. Потім у них пиво закінчилося, вони пішли до банкомата, де ОСОБА_7 знімав гроші. Вона знаходилася разом з ним та побачила РIN-код кредитної картки ОСОБА_7 . Потім вони пішли до магазину «Суточки», ОСОБА_7 зайшов до магазину, а вона залишилася на вулиці, при цьому телефон залишився у неї і вона вирішила викрасти мобільний телефон. Не дочекавшись ОСОБА_7 , вона пішла з телефоном. Потім дійшла до банкомату і за допомогою послуги «зняття готівки без картки», зняла з картки гроші, при цьому скористалася РIN-кодом, який вводив ОСОБА_7 . Зняла біля 3 000 грн. Мобільний телефон заклала до ломбарду за 1 000 грн., гроші витратила. У вчиненому вона розкаюється, запевняє суд, що більше такого робити не буде. Просить суд суворо не карати її та не позбавляти волі, врахувати наявність у неї малолітніх дітей.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що раніше не був знайомий з обвинуваченою. Зустрівся та познайомився з нею на «Центральному ринку». Він був на підпитку. Познайомилися, він купив пиво. В процесі вживання алкогольних напоїв він сам дав ОСОБА_3 мобільний телефон, вона слухала на телефоні музику. Коли у них закінчилося спиртне та гроші, вони пішли до банкомату, де він зняв гроші. Потім вони пішли в магазин «Суточки», він зайшов у приміщення, а ОСОБА_3 залишалася на вулиці. Коли він вийшов з магазину, ОСОБА_3 вже не було. Про зняття грошових коштів з банківської карти дізнався ранком наступного дня, коли зайшов у «Приват24». Обвинувачена йому нічого не відшкодувала. Заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі та просить цивільний позов задовольнити та стягнути з обвинуваченої 5304 грн.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 повністю доведена.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості (ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України).
Також суд враховує обставини справи; особу винної, яка раніше притягалася кримінальної відповідальності (а.п. 98), має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно (а.п. 93), на утриманні має двох малолітніх дітей доньку ОСОБА_5 , 2011 року народження та сина ОСОБА_4 , 2015 року народження (а.п. 96 - 97). Також суд враховує, що обвинувачена не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.п. 92), перебуває на обліку в поліклінічному наркологічному відділенні м. Нікополь КП «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» по алкоголізму з 06.2017 року (а.п. 91).
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).
Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.
Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у межах санкцій частин статей, за якими кваліфіковані її дії, у виді позбавлення волі.
Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 визнання вини, щире каяття, особу обвинуваченої, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей (доньку, якій виповнилося 8 років та сина якому виповнилося 3 роки), думку потерпілого, який вважає, що обвинувачену не слід позбавляти волі, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо неї ст. 79 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
За правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18 щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_3 була раніше судима за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 79 КК з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
За таких обставин, враховуючи висновки Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в провадженні № 51-4631км18 та від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18, які відповідно до приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України підлягає самостійному виконанню.
Потерпілим ОСОБА_7 в кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, про стягнення з ОСОБА_3 спричиненої матеріальної шкоди у сумі 5 304 грн. 00 коп.
Вирішуючи цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд враховує, що матеріальна шкода, заподіяна злочином, в силу ст. 1166 ЦК України підлягає стягненню з особи, що спричинила шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.
Потерпілий ОСОБА_7 вказує, що 2 378 грн. - це вартість викраденого обвинуваченою майна, а 2 926 грн. - сума викрадених грошових коштів. Спричинені збитки обвинуваченою добровільно не відшкодовано.
Обвинувачена цивільний позов визнала у повному обсязі.
Суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 підлягають задоволенню, оскільки визнані обвинуваченою та її дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням події злочину та наслідками у вигляді збитків для потерпілого ОСОБА_7 в сумі 5 304 грн. 00 коп.
Строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 домашнього арешту скінчився. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази відсутні.
Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченої процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні товарознавчої експертизи в сумі 170 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому їй обвинуваченню за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання:
за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3(три) роки.
На підставі п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_3 , яким її засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 79 КК з іспитовим строком тривалістю 2 роки, виконувати самостійно.
Строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 домашнього арешту скінчився.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 5 304 (п`ять тис. триста чотири) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта-товарознавця 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.
Речові докази відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Сторони кримінального провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1