Справа № 511/563/19
У Х В А Л А
"03" червня 2019 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000350 від 31.07.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петродолинське Овідіопольського району Одеської області , українець, освіта вища , громадянин України , одружений , має на утриманні малолітню дитину , раніше не судимий , тимчасово не працює , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст..289 , ст..128 КК України

ВСТАНОВИВ
25.03. 2019 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000350 від 31.07.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петродолинське Овідіопольського району Одеської області , українець, освіта вища , громадянин України , одружений , має на утриманні малолітню дитину , раніше не судимий , тимчасово не працює , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст..289 , ст.128 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити справу до судового розгляду, вважав, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.
Захисник і обвинувачений не заперечували проти призначення до розгляду, потерпіла ОСОБА_4 заперечувала проти призначенння обвинувального акту до судового розгляду , мотивуючи своє заперечення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимога КПК України, а реєстр матеріалів досудового розслідування не дає в повній мірі зрозуміти, хто проводив розслідування, як справа передавалася від одного слідчого до іншого, чи порушувалась підслідність, а також чи досудове слідство проводилось у відповідності з КПК.
Вислухавши думки сторін по справі, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками не відповідають вимогам КПК України, так як досудове слідство допустило істотні порушення вимог чинного законодавства України.
У відповідності до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, згідно обвинувального акту, під час досудового розслідування установлені наступні фактичні обставини кримінального правопорушення:
Обвинувачений ОСОБА_8 будучи посадовою особою при виконанні функцій інспектора митниці при проходженні громадянкою Росії ОСОБА_4 митного контролю вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч. 1ст..289 , ст..128 КК України.

При перевірці обвинувального Акту вказано , що ОСОБА_8 діяв спільно разом з інспектором митниці ОСОБА_9 . Обвинувальний акт направлено тільки відносно ОСОБА_8 . Оцінка діям ОСОБА_9 не дана , будь-які дані про прийняте рішення відносно ОСОБА_10 у реєстрі відсутні.
Судом встановлено , щ відповідно до даних ( А.к.п. 17 . п. 61 вказано про вручення пам.ятки про права та обов.язки підозрюваному ОСОБА_8 ) , але повідомлення про вручення підозри відсутнє ). Крім цього суд зазначає, що вказана па,м.ятка Макарову , як підозрюваному вручена в той час , коли допитувався в якості свідка ОСОБА_8 05.02.2019 року в 09 годин 05 хвилин ( п. 60, 61 А.с.17). Грубе порушення норм КПК.( Прокурор пояснити не зміг).
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2014 року ( А.к.п 22 п. 29) кримінальне провадження закрито. Виникає законне питання де постанова про скасування вказаної постанови та відновлення досудового слідства.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2016 року , яка була скасована 01.11.2016 року відновлено досудове слідство.
Відповідно до п. 34 А.к.П. 15 слідчому ОСОБА_11 згідно доручення від 26.03.2015 року доручено провести слідчі дії. Але як можна проводити слідчі дії, якщо дія постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2014 року ( А.к.п 22 п. 29) не скасована , а слідчі дії проводилися 31.01.2015 року ( прізвище слідчого не можна встановити ) проводився допит експерта ОСОБА_12 (А.к. п. 13 п.15. ) Виникає законне питання де постанова про скасування вказаної постанови від 29.11.2014 року , яка б давала право на проведення слідчих дій.
Вказана постанова скасова 14.02.2015 року А.к.п. 20 п.12. 9 ( не можна встановити , яка постанова з якою правовою кваліфікацією скасована )..
За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість з реєстру наданого до обвинувального акту встановити законність проведення слідчих дій слідчими , не можливо встановити законність підслідності при проведенні слідчих дій , передачі справи від одного слідчого до іншого ( Постанова про створення групи слідчих відсутня) , повноваження слідчих та процесуальних керівників .
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час проведення підготовчого судового засідання суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.
Досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом була встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Суд вважає, що при проведенні досудового розслідування та при складанні обвинувального акту були порушені вимоги ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України щодо складання реєстру матеріалів досудового розслідування. Крім того, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового
рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.
Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.
Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що в даному обвинувальному акті відсутнє.
Але аналіз змісту вказаного обвинувального акту показав, що він формально містить підрозділи: «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але формулювання обвинувачення чітко не виписане та є формальним.
Так, згідно обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ст. 128 КК України. Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 був посадовою особою і саме під час виконання ним службових обов.язків було вчинено правопорушення. ( Оцінка діям посадової особи не дана).
Крім того, однією із основних засад кримінального провадження, згідно до п. 13 ч. 1ст. 7 КПК України, є забезпечення права на захист. Значення цієї засади відображено у ч. 2 ст. 20 КПК України, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст. ст.59, 63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.
Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та уст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.50 року, ратифікованою Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року.
Відповідно до ст. 29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, користуватися у разі необхідності послугами перекладача.
Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що зазначена гарантія щодо забезпечення права на перекладача розповсюджується на осіб, відносно яких є достатні підстави вважати, що вони не володіють чи недостатньо володіють державною мовою.
Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, компетентні органи повинні задовольнити клопотання обвинуваченого про переклад висунутих щодо нього обвинувачень та участь у справі перекладача, крім випадків, коли встановлено, що обвинувачений насправді достатньою мірою володіє національною мовою (Рішення "Брозічек проти Італії").
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини («Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН») зазначає, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.
При цьому суд зауважує, що обвинувачення, відповідно до ч. 1ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Пункти "а", "в" ч. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлюють, що кожен обвинувачений має право бути негайно та детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Також йому потрібно дати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що відповідає положенням ч. 3ст. 42 КПК України.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта, в тому числі, додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений не до підозрюваного.Наведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам положень ст. 291 КПК України та допущені органом досудового розслідування та прокурором суттєві порушення норм кримінального процесуального законодавства України, оскільки досудовим слідством також було порушено право обвинуваченого на його захист.
Згідно до вимог чинного законодавства України судом в стадії підготовчого судового засідання встановлені істотні порушення вимог норм КПК України та кримінального законодавства України і тому на підставі ч. 1 ст. 314 КПК України суд приходить до висновку про те, що вказані, як встановлені судом, істотні порушення чинного законодавства України, без їх належного усунення досудовим слідством, будуть перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по даній справі і у випадку при викладених обставинах, призначення справи до судового розгляду по суті будуть вже істотними порушеннями, яке може допустити вже суд.
Тому, суд вважає, що наведені порушені права обвинуваченого на стадії досудового розслідування повинні бути усунуті органом досудового розслідування, а не судом, оскільки чинним КПК України не передбачена така компетенція суду чи обов`язок суду, на стадії судового провадження вчиняти дії, які вчиняються досудовим слідством в стадії досудового розслідування, які входять в обов`язок посадових осіб при досудовому слідстві.
Позицію суду підтверджує заявлене клопотання захисником обвинуваченого ОСОБА_5 про необхідність витребування інформації у вигляді скриншотів ( знімків екрану ) вкладки « РУХ ПРОВАДЖЕННЯ « форми « Правопорушення « автоматизованої системи електронної бази Єдиного реєстру досудових розслідувань. Таку інформацію суду та захиснику обвинуваченого не було надано , що свідчить про неповноту даних відображених в Реєстрі матеріалів досудового розслідування ……………… наданому до обвинувального акту.
Суд зазначає , що ненадання обвинуваченому та його захиснику вказаної інформації позбавляє їх на повне ознайомлення з матеріалами кримінального провадження , що недопустимо , суд позбавляє можливості прослідкувати за конність вчинення слідчих дій . в часі.
Такі недоліки суд самостійно не може усунути і вважає , що в разі не повернення обвинувального акту прокурору буде грубо порушено право обвинуваченого на захист та обмеження його в праві на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження а також порушення прав потерпілої .
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення; можливості обвинувачених підготуватись до захисту від такого обвинувачення та порушує права на доступ до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3,29,110,291,293,314,315, КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні№ 0000350 від 31.07.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петродолинське Овідіопольського району Одеської області , українець, освіта вища , громадянин України , одружений , має на утриманні малолітню дитину , раніше не судимий , тимчасово не працює , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст..289 , ст..128 КК України прокурору першого відділу процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_13 в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта.
Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.
ССуддя: ОСОБА_1