Постанова
16 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 1620/1429/2012
провадження № 51-4446ск19
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Миргородського міськрайонного суду від 16 листопада 2012 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_2 ,
встановила:
За вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2012 року визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121 КК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 7 755, 67 грн матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної шкоди та цивільний позов Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Миргородського районного фінансового відділу про стягнення з ОСОБА_2 витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_4 в сумі 625, 95 грн та ОСОБА_5 в сумі 990,88 грн, залишено без розгляду.
Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд щодо ОСОБА_2 скасовано.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_2 і направити справу на новий апеляційний розгляд.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу та узгоджуватись з положеннями ст. 398 КПК 1960 року.
Згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року скарга повинна містити доводи про те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення ч. 1 ст. 398 цього Кодексу.
Посилаючись у касаційній скарзі на необхідність перевірки судових рішень, особа, яка подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, не наводить доводів на обґрунтування незаконності цього судового рішення щодо виправданого ОСОБА_2 . Зокрема прокурор не конкретизував, яких порушень допустився апеляційний суд в результаті перегляду кримінальної справи за його апеляційною скаргою, в чому саме ці порушення полягали та як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленої апеляційним судом ухвали щодо ОСОБА_2 . Крім того прокурор не обґрунтував чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року.
Також у порушення приписів ст. 387 КПК 1960 року до касаційної скарги не долучено завірених належним чином копій оскаржуваних судових рішень, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, тобто судове рішення повинно бути прошнуровано та скріплено печаткою суду із зазначенням кількості зшитих аркушів.

Згідно зі ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні касаційної скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
Прокурор має підтвердити, що він не пропустив цей місячний термін при повторному зверненні до суду касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, Суддя
постановила:
Відмовити у витребуванні кримінальної справи за касаційною скаргою прокурора на вирок Миргородського міськрайонного суду від 16 листопада 2012 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_2 .
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1