В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/940/17

Провадження № 1-кп/348/28/19

22 жовтня 2019 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна об`єднане кримінальне провадження за обвинувальними актами, внесеними в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000222 від 09.04.2017 року, за №0000358 від 01.06.2017 року, за № 0000557 від 19.08.2017 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні нікого немає, тимчасово не працюючого, судимого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 11.12.2013 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі, згідно ст.ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,26.03.2014 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 8 місяців позбавлення волі, згідно ст.ст.75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, 05.11.2014 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, згідно ст.75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 08.10.2015 року за ч.2 ст.186, ,ч.2 ст.185 КК України , згідно до ст.70 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.01.2017 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на не відбутий строк 3 місяці 18 днів, громадянина України,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ст.128, ч.1 ст.296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, таємне викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), під час якого заподіяв необережне тяжке тілесне ушкодження.
Злочини ним вчинено при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, в період непогашеної і не знятої у визначеному порядку судимості, повторно вчинив умисні корисливі злочини.

Так, 08.04.2017 року приблизно о 22 год.00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні більярд-клубу "Шоколад", що знаходиться в м. Надвірна по вул. Франка, Івано-Франківської області, діючи повторно, з прямим умислом, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з крісла спортивну куртку фірми "Missinglink" вартістю 850 грн., яка належить ОСОБА_7 , в якій знаходились його речі, а саме мобільний телефон марки "Meizum 1 Note" вартістю 1600 грн., із сім картою мобільного оператора ПрАТ "МТС Україна'' вартістю 50 грн., резиновий чехол до данного мобільного телефону вартістю 100 грн. в якому знаходились гроші в сумі 500 грн., які належали ОСОБА_8 , який 08. 04. 2017 року дав на зберігання ОСОБА_7 , навушники марки "Рhilips" білого кольору вартістю 149 грн., зарядний пристрій марки " Lenovo" вартістю 100 грн., чоловічий гаманець коричневого кольору вартістю 100 грн. в якому знаходилась пластикова кредитна картка банку "ПриватБанк", а всього викрав майна ОСОБА_7 на загальну суму 2 949 грн. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 30.05.2017 року приблизно о 02 год.00 хв. в кафе Струмок», що по вул. Г.Мазепи в м. Надвірна, ОСОБА_9 спільно з обвинуваченим ОСОБА_4 розпивали алкогольні напої. Під час розпивання спиртних напоїв у обвинуваченого ОСОБА_4 виник умисел викрасти офіційний документ ОСОБА_9 - банківську платіжну картку «ПриватБанк», з метою в подальшому зняти з рахунку грошові кошти та використати їх для власних потреб. Платіжна картка за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням відповідно до чинного законодавства є платіжним інструментом - засобом доступу до банківського рахунку, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених договором, і є різновидом офіційних документів. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння платіжною карткою, дочекавшись коли ОСОБА_9 втратить пильність та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 діючи умисно та повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів, таємно викрав із кишені сумки ОСОБА_9 , його банківську платіжну картку банку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи з корисливих спонукань, обвинувачений ОСОБА_4 зняв у банкоматі за адресою м. Надвірна майдан Шевченка, 1, готівкові гроші в сумі 5 300 грн., чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.

Також, 19.08.2017 року приблизно 14 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 перебував разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за прилавком з морозивом, що знаходиться поблизу відділення поштового зв`язку №5 в м. Надвірна Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", по вул. Мазепи, 1 м.Надвірна, Івано-Франківської області. В подальшому о 15 год.00 хв., до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_6 , який став висловлюватися в їхню сторону нецензурною лайкою. З даного приводу обвинувачений ОСОБА_4 зробив зауваження ОСОБА_6 , у результаті чого між ними виник конфлікт. Під час даного конфлікту обвинувачений ОСОБА_4 використовуючи формальний привід конфлікту із ОСОБА_6 його знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, всупереч загальноприйнятим нормам поведінки у суспільстві, проявляючи неповагу до оточуючих, з особливою зухвалістю, бажаючи проявити свою зверхність та зневагу у поведінці з оточуючими, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у присутні перехожих громадян, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і передбачити їх, знаходячись в положенні стоячи, на відстані витягнутої руки ОСОБА_6 , наніс останньому два удари руками по обличчі. В результаті обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного перелому стінки гайморової пазухи справа, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого потерпілий ОСОБА_6 упав спиною на поверхню тротуарної бетонної доріжки, що призвело до отримання ним тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної кістки та забою мозку легкого ступеня, відповідно до висновку експерта №218/175-Д від 12.10.2017 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальних актах визнав повністю та дав суду показання.

Зокрема, по епізоду щодо вчинення злочину за ч.2 ст.185 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що 08. 04.2017 року він гуляв по м.Надвірна і вирішив піти посидіти в більярд-клубі "Шоколад". В кафе він побачив свого знайомого ОСОБА_7 , який з друзями сидів за столиком, і на його пропозицію пішов з ним на вулицю покурити. Потім вони повернулися і знову сіли за стіл, однак через деякий час вся компанія разом з ОСОБА_7 вийшла на двір, оскільки до них хтось прийшов, а він залишився сидіти сам. З боку на кріслі стояла спортивна куртка ОСОБА_7 фірми "Missinglink", в якій знаходились мобільний телефон марки "Meizum 1 Note", із сім картою мобільного оператора ПрАТ "МТС Україна'', гумовий чохол до мобільного телефону в якому знаходились гроші в сумі 500 грн., що як він пізніше довідався належали ОСОБА_8 , навушники марки "Рhilips", зарядний пристрій марки "Lenovo", коричневий чоловічий гаманець в якому була пластикова кредитна картка банку "Приват банк", які він вирішив викрасти.

Забравши дані речі він покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

По епізоду щодо вчинення злочинів за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив наступне.

30.05.2017 року він з своїм другом гуляв в м.Надвірна та познайомився з його знайомим ОСОБА_9 . Всі разом вони розпивали спиртні напої.

Спочатку пили втрьох, але невдовзі його друг пішов додому, а вони з ОСОБА_9 поїхали випивати в кафе "Струмок".Через деякий час ОСОБА_9 пішов у туалет, залишивши свою чорну шкіряну сумку на кріслі. Він непомітно з кишені сумки витягнув банківську картку, код від якої запам"ятав, коли ОСОБА_9 знімав гроші в банкоматі м.Надвірна, вийшов з кафе та попрямував до центру міста.

В центрі м. Надвірна в банкоматі АТ КБ "Приватбанк" зняв всі грошові кошти, які були на карточці ОСОБА_9 , а саме -5300 грн.

Стверджує, що дані кошти він повернув потерпілому ОСОБА_9 в повному обсязі.

По епізоду щодо вчинення злочину за ст.128, ч.1 ст.296 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що 19.08.2017 року його подружка ОСОБА_10 навпроти продуктового магазину "Ольга" біля старої пошти продавала морозиво. Він підійшов до неї із своєю знайомою ОСОБА_11 . Вони їли морозиво, розмовляли і чекали коли закінчиться робочий день, бо мали йти гуляти. В цей час до прилавка з морозивом підійшов потерпілий ОСОБА_6 , який перебував в стані алкольного сп"яніння. Продавець ОСОБА_10 запропонувала йому купити морозиво на що ОСОБА_6 щось грубо їй відповів, а його спитав, чи є якісь проблеми. Він відповів йому, що проблем немає, однак потерпілий став наполягати піти з ним поговорити.

Коли вони відійшли вбік, потерпілий ОСОБА_6 намагався його вдарити, однак він відхилився і у відповіль наніс два удари в ділянку обличчя ОСОБА_6 , після чого той упав спиною на землю. Згідний, що це було в громадському місці, тобто вчинив хуліганські дії і спричинення тілесних ушкоджень.

Усвідомлює, що вчинив злочини, розкаюється у вчиненому. Запевнив суд, що подібного в подальшому більше не повторить.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з"явився, подав суду заяву в якій вказав, що будь-яких претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. Просив суд обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_13 в судове засідання також не прибули, натомість подали суду заяви в яких вказали, що будь-яких претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають. Просили суд обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просив обвинуваченого ОСОБА_4 карати згідно закону та задоволити його цивільний позов.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальних актах та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, та вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно та за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, так як вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, таємне викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та за ч.1 ст. 296, ст.128 КК України, оскільки він порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), під час якого заподіяв необережне тяжке тілесне ушкодження
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчинених ним злочинів- відповідно до ст.12 КК України, злочини передбачені ч. 2 ст. 185 КК України належать до категорії злочинів середньої тяжкості, злочини передбачені ч.1 ст.357, ч.1 ст.296, ст.128 КК України - до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий та який на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.01.2017 року умовно-достроково звільнений за ст. 81 КК України від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на невідбутий строк 3 місяці 18 днів, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин у період умовно-дострокового звільнення,та думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , законних представників ОСОБА_12 , ОСОБА_7 висловлених ними в заяві, які просили суворо не карати та думку потерпілого ОСОБА_6 висловленої ним у судовому засіданні, який просив карати по закону, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого злочинами збитків потерпілим.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , по епізодах злочинів за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп"яніння.

За змістом ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно досудової доповіді Надвірнянського міськрайонного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області у неповнолітнього обвинуваченого високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства чи окремих осіб. (а.к.п.23-25 т.1).

З врахуванням всіх обставини кримінального провадження, з огляду на те, що обвинувачений досяг повноліття, однак всі інкриміновані йому злочини вчинив будучи неповнолітнім, особи обвинуваченого, його поведінки до і після вчинення злочинів, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів в межах санкцій ч.2 ст.185,ч.1 ст.357 , ст.128, ч.1 ст.296 КК України.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 засуджений вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі та ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.01.2017 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на не відбутий строк 3 місяці 18 днів.

У відповідності до ч. 4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом не відбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Як вказано у ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно абз. 1, 2 п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року при визначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.
Враховуючи викладене, суд вважає, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження ним нових злочинів, а також таким, що відповідатиме тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого призначити покарання, передбачене санкціями ч.2 ст.185,ч.1ст.357 , ст.128, ч.1 ст.296 КК України, після чого на підставі ст.71 КК України приєднати до покарання за новим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року .
Беручи до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час працює вантажником в супермаркеті "Еко-Маркет", що в м. Надвірна по вул. Чорновола, 4 за ч. 1 ст.357 КК України йому доцільно призначити покарання у вигляді штрафу.
Крім того, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду письмову заяву про застосування до нього амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він на момент вчинення злочинів був неповнолітнім.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання заявлене обвинуваченим ОСОБА_4 та просив суд його задоволити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечив щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 З-ну України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року №1810-VІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст.10 Закону України "Про амністію у 2016 році"питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."а" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України , осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 12.03.2001 року актовий запис № 5, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Аналізуючи вищевикладене, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочинів був неповнолітнім, вчинив кримінальні правопорушення, - 08.04.2017 року, 30.05.2017 року, 19.08.2017 року, які є середньої та невеликої тяжкості, згідно ст. 12 КК України, тобто до дня набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнає повністю, щиро розкаюється, суд вважає, що заява обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування до нього ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" підлягає до задоволення та його слід звільнити від відбування покарання на підставі п."а" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Разом з тим суд констатує наступне:
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2014 року клопотання інспектора Надвірнянського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_14 задоволено і звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2014 року у виді восьми місяців позбавлення волі, звільненого на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу Надвірнянського районного суду від 20.06.2014 року скасовано і направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2019 рокув задоволенні клопотання Кримінально-виконавчої інспекції Надвірнянського району про застосування до ОСОБА_4 ст. 1 п. «а» Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнення у зв"язку з цим його від відбування покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.03.2014 року за ч.2 ст. 185, ст. ст.70,72, 75, 104 КК України - відмовлено.

Таким чином обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", судом не встановлено.
Також, відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ч.5 ст.128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

А згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди": у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Згідно роз`яснень, викладених у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди": відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Оцінюючи в сукупності встановлені обставини кримінального провадження та виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 , 5077 грн.83 коп. матеріальної шкоди та 2000 грн. 00 коп. моральної.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний слідчим суддею Надвірнянського р-нного суду 27.06.2017 року до 25.08.2017 року. Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні прокурором не заявлялося письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 як обвинуваченого, у зв`язку з чим таке клопотання судом не вирішувалося, а запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 судом не обирався.
Підстави для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Судові витрати відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ч.3 349, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ст.128, ч.1 ст.296 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України - штраф в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

- за ч.1 ст.296 КК України - 45 (сорок п`ять) діб арешту.

- за ст.128 КК України - 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 - 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України призначити ОСОБА_4 за сукупністю вироків шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці, та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді позбавлення волі та основне покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Початок строку основного покарання у виді позбавлення волі обчислювати з моменту вступу вироку в законну силу.
Запобіжний захід ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирати.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. "а" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Цивільний позов в кримінальному провадженні потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 - 5077грн. 83 коп. матеріальної шкоди завданої злочином та 2000,00 грн. моральної, всього-7077 грн. 83 коп.
Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- спортивну куртку фірми "Missinglink" ,мобільний телефон марки "Meizum 1 Note" із сім картою мобільного оператора ПрАТ "МТС Україна'', резиновий чехол до данного мобільного телефону , зарядний пристрій марки " Lenovo", чоловічий гаманець коричневого пластикову кредитну картку банку "Приват банк", які знаходяться під відповідальним зберіганням власникаОСОБА_8 , вважати повернутими власнику ОСОБА_8 ;

- СD-R диск із записом камер відеоспостереження більярд клубу "Шоколад"; DVD- диск із записом відео з камер зовнішнього спостереження в м.Надвірна по вул.Мазепи Івано-Франківської області - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- банківську карту «ПриватБанк» з № НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 4 тисячі 50 гривень, які знаходяться під відповідальним зберіганням власникаОСОБА_9 , вважати повернутими власнику ОСОБА_9 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1