Справа № 296/5618/19
УХВАЛА
Іменем України

10 червня 2019 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 ОСОБА_2 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із заявою в порядку ст.ст. 303,306 КПК України, в якій оскаржує бездіяльність слідчого першого слідчого відділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення із його заяви від 29.04.2019, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також просив зобов`язати ДБР внести факти його заяви від 29.04.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Дослідивши подану заяву, приходжу до наступного.

Згідно ч.1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

За ч.1 ст.38 КПК України, органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: слідчі підрозділи.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється § 1 Глави 26 КПК України. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування.

Відповідно до Листа № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», а саме п. 6 у випадку якщо скарга не відповідає вимогам закону, слідчий суддя виносить ухвалу про повернення скарги.

Скарга не відповідає вимогам закону, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді, тобто подана з порушенням правил підсудності, встановлених ст. 218 КПК України.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-559/0/4-13 скарги в порядку ст. 306 КПК України слід розглядати слідчим суддею суду першої інстанції, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що ним оскаржується бездіяльність слідчого першого слідчого відділу Державного бюро розслідувань, місцезнаходженням вказаного органу є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15.

Частиною 1 ст. 218 КПК України передбачено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Отже, зміст норм ст. 218 КПК України визначає загальне правило визначення місця проведення досудового розслідування, яке узгоджуються і зі ст. 32 КПК України, як місця вчинення кримінального правопорушення.

Нормами чинного КПК України прямо зазначено, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Органом досудового розслідування є не слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить цей слідчий підрозділ, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого підрозділу, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Так, відповідно до розділу ІІ КПК України скарги на дії чи бездіяльність органу досудового розслідування, та інші питання, які пов`язані із судовим контролем за діяльністю органу досудового розслідування, підсудні слідчим суддям місцевого суду у межах юрисдикції якого знаходиться такий орган досудового розслідування.

Ці вимоги ґрунтуються на нормах статей 32, 33, 218 КПК України та низки статей розділів ІІ та ІІІ КПК України. Глава 26 КПК України не містить вказівки на те, що скарги в порядку ст. 303 КПК України можуть подаватись до іншого суду за вибором заявника.

Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.10.2013 р. № 1-1640/0/4-13, зазначено, що відсутність у чинному КПК України чіткого визначення поняття «місце розташування органу досудового розслідування» призводить до того, що правоохоронні органи, які складаються зі структурних підрозділів, фактично розташованих в межах територіальної юрисдикції різних судів, допускають вільне трактування цього поняття та на власний розсуд визначають суд, до якого вносять клопотання про забезпечення заходів кримінального провадження.

З метою дотримання законності, забезпечення, обґрунтованості судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду клопотань органів досудового розслідування, вищевказаним листом ВССУ звернуто увагу суддів на те, що органом досудового розслідування є не слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить цей слідчий підрозділ. А відтак, фактичне місцезнаходження структурного підрозділу не є визначальним фактором для вирішення питання щодо місця розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого підрозділу, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Зазначаючи у ст. 38 ч.1 КПК України органом досудового розслідування слідчі підрозділи, законодавець визначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться саме слідчими підрозділами органів Національної поліції, органів безпеки, органами, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань, органів Державної кримінально-виконавчої служби України, а не іншими підрозділами (наприклад, відділом карного розшуку, відділом захисту економіки, тощо, що також входять до складу відповідного органу юридичної особи).

На необхідність розгляду справ «судом, встановленим законом» в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово звертав увагу в своїх прецедентних рішеннях Європейський суд з прав людини (у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), заява №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, у справі Кембелл і Фелл проти Сполученого Королівства від 28.06.1984 р., у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 р., у справі «Верітас проти України» від 13.11.2008 р.), зазначаючи, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Безпосередньо в рішеннях у справі «Сокуренко і Стригун проти України» та у справі «Верітас проти України» Європейським судом з прав людини було визнано навіть перевищення повноважень Верховним Судом України при прийнятті процесуального рішення в ході розгляду конкретної справи.

У випадку проведення досудового розслідування слідчою групою клопотання щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження також розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. Підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при розгляді клопотань щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, в якій визначено місце проведення досудового розслідування.

Аналогічна позиція висловлена у листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.06.2016 р. № 223-1650/0/4-16, у якому зазначено, що наведена позиція судової палати була відображена в листах ВССУ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» (від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13) і «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13) у пунктах 3 і 2 відповідно й залишається незмінною.

Відповідно до ст. 9 ч. 5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, Корольовський районний суду м. Житомира не є повноважним судом для розгляду заяви ОСОБА_2 у даній справі в порядку ст. 303 КПК України, так як орган досудового розслідування, бездіяльність уповноваженої особи якого оскаржується, знаходиться у межах юрисдикції Шевченківського районного суду м.Києва.

Згідно ст.9 ч.6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Одними з таких засад є законність (ст.7 ч.1 п.2 КПК України).

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ та норми національного законодавства, виходячи з принципу розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України саме належним судом (в т.ч. і до підсудності якого відноситься розгляд справи), дане звернення підлягає поверненню скаржнику, через його непідсудність.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається якщо не підлягає розгляду в цьому суді.

Виходячи з встановлених обставин та вимог Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність повернення скарги особі, що її подала.

При цьому слідчий суддя на виконання вимог ч. 7 ст. 304 КПК України роз`яснює, що повернення скарги не позбавляє права повторно звернутися з даною скаргою до слідчого судді відповідного суду з дотримання територіальної підсудності в порядку, встановленому КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32,303,304,306,309,395, розділом ІІ КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання вчинити дії повернути заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення із скаргою на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу Державного бюро розслідувань до відповідного суду (Шевченківського районного суду м.Києва) з дотримання територіальної підсудності в порядку, встановленому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання особою, яка має право на апеляційне оскарження, копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1