ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2589/19 Справа № 202/4848/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2019 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001517, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч, Луганської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2019 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України залишено без задоволення, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 , шляхом надання завідомо недостовірних відомостей про відсутність в нього на депозитному банківському рахунку коштів в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб незаконно, у період з 21.10.2014 по 31.07.2016 року, отримував щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України як продовжуваний злочин, разом з тим при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення прокурором зазначено, що обвинувачений повторно декілька разів у зазначений вище період звертався до Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради та отримував певну допомогу у 2014, 2015, 2016 роках.
Кожного разу обвинувачений надавав пакет документів і кожного разу приймалось рішення про надання допомоги, тому суд першої інстанції вважає, що кожне звернення за допомогою та отримання такої допомоги повинно кваліфікуватись окремим епізодом, за ознаками повторності злочинів, що виключає кваліфікацію за ч. 1 ст. 190 КК України та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Висновки, викладені в обвинувальному акті є суперечливими і неконкретними, а правова кваліфікація суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення, викладеним в обвинувальному акті.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати.
В обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що рішення про повернення обвинувального акту прокурору для проведення досудового розслідування винесене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає загальним засадам кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та представник потерпілого в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, від представника потерпілого надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого та представника потерпілого, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, обговоривши наведенні в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Стаття 291 КПК України, яка встановлює вимоги до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, містить у собі перелік відомостей, які обов`язково повинен містити у собі обвинувальний акт, як процесуальний документ про закінчення досудового розслідування.
Згідно зі ст. 291 КПК, окрім інших відомостей, зазначених у даній статті, обвинувальний акт обов`язково повинен містити у собі виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.
Таким чином, у наведеній статті, окрім викладення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, прямо вказується на необхідність викладення також формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КК, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 91 КПК України про необхідність доказування в кримінальному провадженні події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), в обвинувальному акті дані щодо події правопорушення повинні бути зазначені чітко та не мати розбіжностей між їх викладенням у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення.
Однак, даний обвинувальний акт не відповідає вказаним нормам закону.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 , шляхом надання завідомо недостовірних відомостей про відсутність в нього на депозитному банківському рахунку коштів в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб незаконно, у період з 21.10.2014 року по 31.07.2016 року, отримував щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України як продовжуваний злочин, разом з тим, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення прокурором зазначено, що обвинувачений повторно декілька разів у зазначений вище період звертався до Управління правці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради та отримував певну допомогу у 2014, 2015, 2016 роках.
Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання суду на те, що кожне звернення ОСОБА_7 за допомогою та отримання такої допомоги повинно кваліфікуватись окремим епізодом, за ознаками повторності злочинів, що виключає кваліфікацію за ч. 1 ст. 190 КК України. Тому, як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, висновки, викладені в обвинувальному акті є суперечливими та неконкретними, а правова кваліфікація суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення, викладеним в обвинувальному акті, у зв`язку з чим, вказані твердження суду, колегія суддів вважає слушними.
Зазначені обставини свідчать про формальне викладення обвинувального акту, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо необхідності повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору для усунення наведених вище недоліків.
При цьому, колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора, що рішення про повернення обвинувального акта прокурору для проведення досудового розслідування винесене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відсутність в обвинувальному акті чіткого викладення фактичних обставин вчиненого та формулювання обвинувачення позбавляє особу, що обвинувачується, права на захист, а також унеможливлює судовий розгляд, оскільки суд першої інстанції здійснює розгляд лише в межах висунутого обвинувачення.
Так, п. а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2019 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001517 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: