Провадження 1-кп/522/275/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Місто Одеса
Приморський районний суду міста Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
здійснивши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000647 від 22.01.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області, не одруженого, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

21.01.2016 приблизно о 22 годині ОСОБА_3 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі по тексту вказана особа), знаходились на території Приморського бульвару, а саме біля «Тещеного мосту» в м. Одесі, де помітили незнайомих їм раніше ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У вказаний час ОСОБА_3 вступив в злочинну змову із вказаною особою, направлену на заволодіння майном ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яке знаходилось у них, а саме їх мобільними телефонами, які помітили у останніх, та які вони визначили предметом свого злочинного посягання. Розуміючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фізично не достатньо розвинуті, а тому не зможуть ефективно протистояти нападу, ОСОБА_3 разом із вказаною особою, вирішили, що для безпечного для них заволодінням чужим майном достатньо буде погрози застосуванням насильства щодо потерпілих, що надасть можливість безпечно та безперешкодно заволодіти їх майном. Діючи з вказаною метою, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 разом із вказаною особою підійшли до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та почали висловлювати нецензурну лексику, вимогу віддати належні їм мобільні телефони та погрози, що в разі їх відмови до них буде застосовано фізичну силу. Потерпілі відмовившись спочатку віддавати належне їм майно, почали втікати від нападників, та останні в свою чергу почали їх наздоганяти. Після чого, ОСОБА_3 наздогнавши ОСОБА_6 , схопив її за плече правою рукою, а лівою достав з кишені куртки завчасно підготовлений ніж, який приставив до горла потерпілої, та під погрозою його застосуванням, наказав віддати йому мобільний телефон. ОСОБА_6 сприймаючи як реальну погрозу своєму життю та здоров`ю, передала свій мобільний телефон марки «iPhone 6 Plus», вартістю 25 000 гривень, обвинуваченому. Інша вказана особа в цей час наздогнала ОСОБА_7 та схопивши її також почав погрожувати фізичним насиллям, та вимагати віддати належний їй мобільний телефон, а саме марки «Huawei Р 6», білого кольору, вартістю 5 000 гривень, який вона під даною загрозою була змушена передати нападнику. Після чого ОСОБА_3 разом із вказаною особою зникли з викраденим майном в невідомому напрямку.

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_3 та вказаної особи потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяно майнову шкоду на суму 25 000 гривень та 5 000 гривень відповідно.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, визнав у повному обсязі, за вказаних обставин, підтвердивши факти викладені в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 21.01.2016 о 21 годині вона зустрілася з ОСОБА_6 на кінцевій зупинці маршрутного таксі №185 та пішла гуляти по Приморському бульвару. Знаходячись в районі колонади, до них підбігли двоє людей з вимогою віддати мобільні телефони, погрожуючи при цьому «тихо а то поріжем». Вони подумали що це жарт та почали іти далі, після чого двоє людей побігли за ними. ОСОБА_6 втекла, а ОСОБА_7 залишилася. ОСОБА_3 побіг за ОСОБА_6 , а другий хлопець залишився з нею, хватаючи за руки та вимагаючи віддати телефон. Далі повернувся ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , яка сказала їй віддати телефон так як у обвинуваченого ніж. Після цього вони викликали поліцію. ОСОБА_6 розповіла ОСОБА_7 , що коли ОСОБА_3 її наздогнав, вона облила його кофе, він дістав ніж та вона віддала йому телефон. Вартість її телефона на момент скоєння злочину складала 5 000 гривень та на сьогоднішній день телефон не повернуто на збитки не відшкодовані.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася. Відповідно до вимог ст.325 КПК України неявка потерпілого у судове засідання не є перешкодою для проведення судового розгляду.

Крім того, винуватість ОСОБА_3 повністю доведена дослідженими та проаналізованими судом доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме:

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що в січні 2016 року йому подзвонила його знайома ОСОБА_9 та повідомила що її знайомі продають телефони. Він зустрівся з нею та двома хлопцями та придбав у них телефон «Айфон» та «Huawei». Після цього він продав «Айфон» на радіоринку на запчастини, а «Huawei» він заклав в ломбард. Він віддав по 1000 гривень за кожен телефон. Потім працівники поліції повідомили йому про те, що дані телефоні крадені. Відповідаючи на питання, свідок пояснив, що документів на телефони не було, на зустрічі їх було троє, хто саме давав телефони він не пам`ятає.

Крім того, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, окрім показань свідка підтверджується наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме:

- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.01.2016, згідно якого 21.01.2016 близько 21:30 на Приморському бульварі шляхом погрози застосування насильства особи відкрито заволоділи мобільним телефоном «Айфон 6+» вартістю 25 000 гривень.

- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.01.2016, згідно якого 21.01.2016 близько 22:00 на Приморському бульварі шляхом погрози застосування насильства відкрито заволоділи мобільним телефоном «Huawei Р 6» вартістю 5 000 гривень;
- Протоколом затримання ОСОБА_3 від 03.11.2016;
- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2016, під час якого ОСОБА_8 , впізнав ОСОБА_3 , як одну з осіб, яка наприкінці 2016 року продала його телефони «Айфон» та «Huawei Р 6» ;
- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.11.2016, під час якого ОСОБА_7 , впізнала ОСОБА_3 , як одну з осіб, яка 21.01.2016 здійснила напад на неї та ОСОБА_6 та заволоділа мобільними телефонами;
- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.11.2016, під час якого ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_3 , як одну з осіб, яка 21.01.2016 здійснила напад на неї та ОСОБА_7 та заволоділа мобільними телефонами;
- Листом ТОВ «Трейд світ груп» від 03.11.2016, згідно якого мобільний телефон «Huawei Р 6» ІМЕІ НОМЕР_1 закладався до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Гроші тут» ОСОБА_8 ;

Наведені докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд вважає, що наведені докази є належними, допустимими, достовірними а сукупність доказів дає підстави для прийняття відповідного процесуального рішення щодо винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому злочині.

При призначені покарання обвинуваченомусуд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, є тяжким злочином проти власності.

ОСОБА_3 уродженець Одеської області, з середньою освітою, не одружений, українець, громадянин України, офіційно не працевлаштований, не офіційно працював на автомийці по вул. Середньофонтанській в м. Одесі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має батька інваліда третьої групи пенсійного віку, позитивно характеризується.

Майнова шкода частково відшкодована потерпілій ОСОБА_6 у розмірі 1500 гривень, цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

На підставі ч.2 ст. 66 КК України суд також визнає обставинами, що пом`якшують покарання: наявність батька інваліда 3 групи пенсійного віку, вчинення злочину вперше, часткове відшкодування майнової шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст.67 КК України, відсутні.

З огляду на викладене, зазначені пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступіть тяжкості вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність тяжких наслідків, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч.2 ст. 187 КК України, призначивши обвинуваченому за вчинений ним злочин покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.

Речові докази по справі не долучалися, цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-376 КПК України, ст.1-90 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,та призначити йому із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років із конфіскацією усього наявного на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 03.11.2016р.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону від 26.11.2015 року, зарахувати встрок покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період з 03.11.2016 року включно по день набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому залишити у вигляді тримання під вартою в межах строку, що не перевищує термін призначеного покарання, за спливом якого звільнити ОСОБА_3 з під варти.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси в апеляційний суд Одеської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: