Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року
м. Київ
справа № 296/4868/16-к
провадження № 51-2449ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 25 квітня 2018 року й ухвалу Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Встановлені обставини
За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 09 березня 2016 року по

20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ст. 72 ч. 5 КК (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України №2046-VIII), а з 21 червня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілоїОСОБА_6 700 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 4 160 грн матеріальної.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційні скаргиобвинуваченого і його захисника задоволено частково.
Змінено вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 25 квітня

2018 року щодо ОСОБА_4 .
В порядку ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року

№ 838-VIII зараховано обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 26 лютого 2019 року із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цей же вирок скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 і відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь

300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про істотні порушення місцевим й апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону та про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості й особі засудженого внаслідок суворості, через що просить зменшити розмір цивільного позову потерпілої до 150 000 грн, скасувати рішення цих судів і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням у касаційній скарзі відсутнє посилання на конкретні положення кримінального процесуального закону, порушені, на думку засудженого, судами першої й апеляційної інстанцій, не зазначено, у чому вони полягають, як вплинули на законність та обгрунтованість постановлених цими судами рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали суду апеляційної інстанції з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 419 КПК і статей 23, 1167, 1168 ЦК

у їх взаємозв`язку. Натомість засуджений наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду та фактично просить дати доказам іншу оцінку, ніж суди першої й апеляційної інстанцій, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга засудженого взагалі не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника в порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також у касаційній скарзі не наведено доводів на спростування кожного висновку суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника.
Формальним є посилання засудженого на те, що призначене йому покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки його касаційна скарга не містить стосовно цього конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК, як щодо виду покарання, так і щодо його розміру.

Фактично засуджений оскаржує кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК, однак

не зазначає, які конкретно вимоги закону України про кримінальну відповідальність порушено судами першої й апеляційної інстанцій, у чому вони полягають та чому їх (ці порушення) слід відносити до підстав для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до ст. 413 КПК.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги засудженого, викладені в касаційній скарзі,

не узгоджуються з положеннями ст. 436 цього Кодексу щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки він просить змінити рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині вирішення цивільного позову та одночасно скасувати ці судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 25 квітня 2018 року й ухвалу Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3