Дата документу 23.05.2019 Справа № 336/4939/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/665/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4939/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002771, № 0002727, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, не одруженого, має базову середню освіту, не працевлаштованого, знятий з місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 21.03.2007 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 104, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

2) 15.07.2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 10.12.2010 року постановою Нікітовського районного суду м. Горлівка Донецької області від 02.12.2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 18 днів;

3) 06.09.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 14.03.2013 року по відбуттю строку покарання;

4) 30.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

5) 12.07.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 місяців арешту, звільнений 27.08.2013 року по відбуттю строку покарання;

6) 10.04.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

7) 17.06.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі, звільнений 27.03.2015 року ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 19.03.2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 4 дні;

8) 06.09.2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України, звільнений 19.02.2016 року по відбуттю строку покарання;

9) 26.12.2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, звільнений 26.04.2018 року по відбуттю строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з часу фактичного його затримання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 13.07.2018 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку 16-А по вул. Авраменко у м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу, через відкриті двері, проник до автомобілю марки «ВАЗ 210512», у кузові синього кольору, державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , звідки таємно викрав автомагнітолу «Pioneer MVH-S1000UB», в корпусі чорного кольору, вартістю 1087 грн. 52 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

13.08.2018 року приблизно о 00. год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку 3-А по вул. Полякова у м. Запоріжжі, шляхом розбиття вікна водійської двері, проник до автомобіля марки «ЗАЗ SENS», у кузові чорного кольору, державний номер НОМЕР_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 950 грн. 19 коп., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду та вказує на те, що прокурор прохав призначити йому покарання у виді 3 місяців арешту, а суд призначив 6 місяців арешту. Також зазначає, що потерпілий претензій до нього не має, шкода відсутня, в зв`язку з чим вважає вирок занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, обставини справи, дані, які характеризують його особу. Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 не працює, не одружений, не зареєстрований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, суспільно-корисною працею не займається, неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого, наведених в апеляційній скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України судом було призначено в майже мінімальних межах, передбачених санкцією цієї статті, і підстав вважати його надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що прокурор прохав призначити йому покарання у виді 3 місяців арешту, а суд призначив 6 місяців арешту, є необґрунтованими, оскільки як вбачається із звукозапису судового засідання, зафіксованого на технічному носії інформації, прокурор під час судових дебатів прохав призначити покарання саме у розмірі 6 місяців арешту (Т.2, а.п. 76).

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що потерпілий не має до нього претензій та шкода відсутня, не можуть бути враховані, як безумовні підстави для пом`якшення покарання. До того ж майно потерпілим було повернуто не обвинуваченим, а працівниками поліції.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутні підстави для зміни судового рішення і пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4