У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002814 від 10.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
скаржник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002814 від 10.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

_________________________________________________________________

провадження № 11-сс/812/760/19 слідчий суддя : ОСОБА_8

категорія: оскарж.ухвали с/с доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002814 від 10.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необгрунтованим та незаконним.

Вважає, що майно на яке накладено арешт, а саме квартира АДРЕСА_1 , не відповідає жодному із критеріїв, передбачених ст. 170, 98 КПК України.

Стверджує, що органом досудового розслідування не наведено доказів того, що дане майно є об`єктом кримінально протиправних дій.

У кримінальному провадженні за № 0002814, яке відкрите за заявою ОСОБА_9 (яка є його донькою) він, будучу законним власником даної квартири не визнаний навіть потерпілим.

Також апелянт наполягає, що ніяких дій, спрямованих будь- якими особами на шахрайське заволодіння даною квартирою не здійснювалось та не здійснюється на даний момент.

Зазначає, що даною ухвалою порушено його право власника, гарантоване ст. 41 Конституції України, так як заявниця не має жодних прав на його квартиру. Проте за її безпідставною заявою незаконно зареєстровано кримінальне провадження за відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, та в рамках даного провадження накладено арешт на належне йому на праві власності майно.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

16.08.2019 року слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , в рамках здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002814 від 10.07.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002814 від 10.07.2019 року, слідчий суддя зазначив, що слідчим доведено, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.
Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення, пояснення скаржника на підтримку своєї апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно вимог ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що скаржник, щодо майна якого вирішувалось клопотання про накладення арешту не викликався в судове засідання.

Після того, як скаржник випадково взнав про оскаржувану ухвалу суду, він 30.10.2019 року копію ухвали отримав роздрукувавши її з реєстру.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права особи на захист своїх законних прав та інтересів, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 395 КПК України, колегія суддів вважає не пропущеним строк для апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з матеріалів провадження СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002814 від 10.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

10.07.2019 року до Заводського відділу ГУНП в Миколаївській області звернулась ОСОБА_9 , яка просила вжити заходи до невідомих осіб які шляхом обману намагаються заволодіти квартирою її батька ОСОБА_5 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході досудового розслідування було допитано ОСОБА_5 , який дав покази, що жінки на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заволоділи та розпоряджаються його документами. Також він дав покази, що вказані жінки заволоділи його документами на квартиру та ключами від даної квартири, та розпоряджаються його квартирою, тому він вважає, що дані жінки можуть розпорядитись його квартирою без його відома.

Окрім того, як вбачається з протоколу допиту як свідка, ОСОБА_5 від 15.07.2019 року, він пояснював, що с квітня 2019 року жінки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поселили його за адресою: АДРЕСА_3 , за даною адресою проживають ще декілька людей, яких поселили ці жінки. Після того, як дані жінки взнали про те, що його квартира під арештом, вони сказали, що потрібно цей арешт зняти та вмовляли його піти до поліції і надати покази для знаття арешту з квартири. До поліції він завжди ходив в їх супроводі і документи на квартиру вони давали йому тільки для пред`явлення в поліції, а при виході завжди забирали.

Також, ОСОБА_5 пояснював, що данні жінки отримують його пенсію на Укрпошті, хоч довіреність на них він не виписував.

Під час даного допиту ОСОБА_5 також вказав, що показаний йому слідчим договір про надання йому правових послуг адвокатом він не підписував, а підпис на договорі хоч і схожий на його, але виконаний не ним.

Вищезазначені факти надали слідчому підстави прийти до висновку, що вищевказана квартира стала предметом злочинного посягання та заволодіння іншими особами.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий суддя дотримався даних вимог законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що слідчим доведено, що дане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та має суттєве значення для кримінального провадження, так як є об`єктом кримінально протиправних дій.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на дане майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , з метою його збереження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 170-173 КПК України, наклав арешт на дане майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно того, що квартира АДРЕСА_1 , є предметом кримінального правопорушення та виникла необхідність для накладення арешту на дану квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи апелянта про те, що ухвала слідчим суддею постановлена з порушенням вимог закону, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002814 від 10.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: