Номер провадження: 11-сс/813/1854/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000682, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , та накладено арешт на вилучене в ході проведеного 25.09.2018 року обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , майно, у рамках кримінального провадження №0000682, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2018 року.
Своє рішення про накладення арешту на зазначене майно слідчий суддя мотивував метою збереження від подальшого знищення або переховування тимчасово вилученого майна, яке визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу в частині накладення арешту на майно, що їй належить, а саме телефон марки «Iphone 8+», красного кольору, на 64 GB пам`яті, IMEI: НОМЕР_1 .
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суддя формально послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає підстави накладення арешту на майно, але конкретно не обґрунтував мету та правову підставу накладення арешту на майно. Телефон марки «Iphone 8+», красного кольору, на 64 GB пам`яті, IMEI: НОМЕР_1 , є цінною річчю, за який ОСОБА_7 як власником майна сплачені кошти, в тому числі кредитні, але вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності. Вважає, що зазначений телефон ніякого доказу у кримінальному провадженні не має.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, власника майна та її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Як убачається з матеріалів провадження, під час проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження №0000682 від 23.09.2018 року, при виконанні слідчих (розшукових) заходів, в ході проведеного 25.09.2018 року обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено майно, в тому числі телефон марки «Iphone 8+», красного кольору, на 64 GB пам`яті, IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», номер НОМЕР_2 (а.п.34-37), на яке в подальшому було накладено арешт оскаржуваною ухвалою слідчого судді.
Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 від 25.09.2018 року вилучене в ході обшуку вищезазначене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Під час апеляційного розгляду, прокурором апеляційному суду було надано копію постанови слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи від 15.11.2019 року, відповідно до якої, з метою об`єктивного розслідування даного кримінального провадження, експерту на вирішення поставлені наступні питання: чи наявні в представленому мобільному телефоні «Iphone 8+» записи телефонної книги, смс та ммс повідомлення, журнали дзвінків, графічні файли, відеофайли?; чи присутні в даному телефоні звернення до глобальної мережі Інтернет за допомогою веб-браузерів?; чи міститься в зазначеному телефоні історія обміну електронними повідомленнями?; чи можливо відновити видалені з представленого телефону дані, якщо так, вказати їх повний шлях розташування, розмір, дату створення та редагування?; чи можливо встановити пересування вказаного мобільного телефону (передачу GPS сигналу) за період часу з 00:00 годин 25.06.2018 року по 00:00 годин 25.09.2018 року?
Щодо призначеної експертизи прокурор апеляційному суду пояснив, що в зазначеному телефоні можуть міститися дані, які можуть мати важливе значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення у зазначеному кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні за фактом замаху на умисне вбивство потерпілого, так як особи, яким висунута підозра та які мешкали в домоволодінні могли здійснювати переговори до та під час вчинення злочину, в тому числі зазначеним телефоном.
Разом з тим, враховуючи, що у даному кримінальному провадженні призначено судову експертизу, яка триває і на момент розгляду апеляційної скарги не закінчена, апеляційний суд вважає скасування накладеного арешту на вищезгаданий телефон передчасним, оскільки органу досудового розслідування необхідно отримати висновки експертного дослідження для проведення повного та об`єктивного розслідування та встановлення даних, які можуть мати важливе значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та істини у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з викладеними в ухвалі висновками слідчого судді і вважає, що майно, яке було вилучено під час обшуку, та на яке слідчий суддя наклав арешт, підлягало арешту, з урахуванням його відповідності критеріям ст.170 КПК України, оскільки на даній стадії досудового розслідування воно є речовими доказами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недоведеності мети та існування правових підстав для накладення арешту, оскільки спростовуються матеріалами провадження та дослідженими під час апеляційного розгляду доказами.
При цьому, підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.
Водночас апеляційний суд враховує, що питання про доцільність подальшого арешту на вказаний телефон після завершення зазначеної експертизи буде перевірена на стадії досудового розслідування, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а ОСОБА_7 вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом було встановлено порушення органом досудового розслідування та прокурором розумного строку досудового розслідування, передбаченого ст. 28 КПК України.
Як убачається з матеріалів провадження, оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена 27.09.2018 року. При цьому, як встановлено апеляційним судом, на час подання власником майна апеляційної скарги, перевірка належності мобільного телефону до зазначеного кримінального провадження здійснена не була.
В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор послався як на причину не призначення судової експертизи складність кримінального провадження та виконання органом досудового розслідування значного обсягу роботи у даному кримінальному провадженні, однак не міг надати раціонального пояснення щодо відсутності належної перевірки, а саме не призначення відповідної судової експертизи телефону, який, як встановлено апеляційним судом, є особистою власністю ОСОБА_7 , яка на час вилучення телефону мешкала разом з підозрюваним ОСОБА_13 .
Згідно положень ч.1 та 2 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з моменту постановлення ухвали слідчого судді про накладення арешту на вилучене майно, а саме з 27.09.2018 року, органом досудового розслідування лише 15.11.2019 року призначено експертизу, тобто вже після звернення ОСОБА_7 з апеляційною скаргою на дану ухвалу.
Таким чином, апеляційний суд вважає таку бездіяльність органу досудового розслідування та прокурора у даному кримінальному провадженні, яка полягає у неприйнятті заходів щодо призначення відповідної судової експертизи у даному кримінальному провадженні неприпустимою, що з огляду на положення ст.28 КПК України є невиправданою, оскільки тягне за собою порушення принципу розумності строку проведення досудового розслідування, в зв`язку з чим вважає довести зазначений факт до прокурора Одеської області та начальника ГУНП в Одеській області.

Висновки апеляційного суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000682, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України - залишити без змін.
Звернути увагу прокурора Одеської області та начальника ГУНП в Одеській області на встановлені апеляційним судом факти недотримання прокурором процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні та слідчим вимог ст. 28 КПК України.
Копію ухвали направити прокурору Одеської області та начальнику ГУНП в Одеській області для відома та належного реагування.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4