Справа № 191/2117/19
Провадження № 1-кп/191/206/19
У Х В А Л А
іменем України

03 липня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за № 0000541 від 04.04.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петрівка, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо - спеціальну освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 07.11.2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.296 КК України засуджений до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки;

- 31.01.2019 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за ч.1 ст.185 КК України (к.п. 0000008),

у вчиненні кримінальних правопорушень, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

із участю в судовому розгляді:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000541 від 04.04.2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.
Прокурор заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як закінчити розгляд справи до спливу строку запобіжного заходу буде неможливо. Крім того на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження його підзахисному строку тримання під вартою, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки вважає, що сім`я обвинуваченого буде позитивно впливати на ОСОБА_3 , тим більше, що батьку обвинуваченого була проведена операція в у вигляді ампутації ніг, та він потребує стороннього догляду.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження йому строку тримання під вартою. Підтримав клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
У відповідності з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На теперішній час розгляд кримінального провадження по суті не завершений.
В своєму клопотанні прокурор обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_3 перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, які також враховувались при застосуванні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає, що вказані ризики продовжують існувати, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів на спростування твердження прокурора про їх існування.
Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, повязаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Тому, вирішуючи клопотання про продовження дії запобіжного заходу, суд виходить з того, що згідно обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, а ухвалою від 16 травня 2019 року щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15 липня 2019 року та розгляд справи не буде завершено.
Суд не приймає до уваги доводи захисту що змінивши обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, ОСОБА_3 буде проживати з сім`єю та вона буде мати позитивний впалив на останнього, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується в декількох злочинах вчинених під час проживання з сім`єю та в період іспитового строку. Крім того останній обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які віднесено законом до категорії тяжких. Зазначені ризики на теперішній час не змінилися, крім того, не змінилися й обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які враховувалися при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу. Також, а ні обвинуваченим, а ні його захисником не надано суду підтвердження того, що у обвинуваченого погіршився стан здоров`я. Оцінивши в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений, ніде не працював до затримання, проживав не за місцем реєстрації, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків та джерела доходу у останнього. Тому наявні такі ризики як те, що він перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим, ухилення від суду.
Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою, тому у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331 України, суд, -
УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 31 серпня 2019 року включно.
Ухвалу суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1