КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №1001/1660/2012Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11/824/85/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_7 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 25 липня 2019 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Баришівського районного суду Київської області від 10 грудня 2012 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
04 липня 2019 року потерпіла ОСОБА_7 подала апеляцію на вказаний вирок з клопотанням про поновлення строку на його апеляційне оскарження.
Постановою Баришівського районного суду Київської області від 25 липня 2019 року в задоволені клопотання потерпілої ОСОБА_7 про поновлення їй строку на апеляційне оскарження вироку суду від 10 грудня 2012 року відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляцію, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та направити кримінальну справу до районного суду для виконання вимог ст.351 КПК України 1960 року.
Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив їй у поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки вона не приймала участі у розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_8 і не отримувала копії вироку, постановленого за результатами такого розгляду без її участі.
Апелянт вважає, що дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються в оскаржуваній постанові, а тому існують підстави, які свідчать про наявність у неї перешкод на реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.
Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 353 КПК України 1960 року у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку. Питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду. Зазначені рішення можуть бути оскаржені до суду апеляційної інстанції, який має право своєю ухвалою відновити пропущений строк, визнати апеляцію такою, що підлягає розгляду, і дати розпорядження суду першої інстанції щодо виконання ним вимог статті 351 цього Кодексу.
04 липня 2019 року потерпіла ОСОБА_7 звернулася з апеляцією на вирок Баришівського районного суду Київської області від 10 грудня 2012 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.121 КК України, з клопотанням про відновлення пропущеного строку на його оскарження.
Постановою суду від 25 липня 2019 року потерпілій ОСОБА_7 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду.
Зазначене рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим.
Як вірно встановив суд першої інстанції і вбачається з матеріалів кримінальної справи, потерпіла ОСОБА_7 була присутня в попередньому засіданні 15.11.2012 (а.с.146-147), та в судових засіданнях 06.12.2012 і 07.12.2012, надавала пояснення щодо обставин вчинення злочину, виступала в судових дебатах та просила суд «не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_8 » (а.с.166-168).
З установленої практики Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження /рішення «Пономарьов проти України» та інші/.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 про те, що вона не була присутня в день проголошення вироку, не отримувала копії зазначеного вироку та перебувала в відпустці по догляду за дітьми, 2013 та 2016 року народження, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду через значний проміжок часу, що складає більше шести років.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова Баришівського районного суду Київської області від 25 липня 2019 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому залишає її без змін, а апеляцію потерпілої ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, п. 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Постанову Баришівського районного суду Київської області від 25 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження вироку цього ж суду від 10 грудня 2012 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляцію потерпілої ОСОБА_7 , - без задоволення

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4