Справа № 199/1521/18
В И Р О К
іменем України
31 жовтня 2019 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000382 та під № 0001230, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, утримує одну малолітню дитину, раніше судимого:

-вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень,

-вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2018 року, зміненим вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, за ч. 1 ст. 185, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України до 3 місяців арешту та штрафу в розмірі 850 гривень,

зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
10лютого 2018року, приблизно о 16:00 год. ОСОБА_8 , керуючись таким, що раптово виник, умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_5 .
Реалізуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_9 , перебуваючи в тому ж самому місці, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, відчинив клямку хвіртки та незаконно проник на територію подвір`я домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Після цього ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домоволодіння, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, взяв в руки дві металеві труби довжиною по 3 метри кожна, діаметром 1 1/4, загальною вартістю 414 грн., та здійснив спробу їх винести за територію домоволодіння, однак був затриманий на місціскоєння кримінального правопорушення сусідом потерпілого ОСОБА_5 , який запобіг злочинним діям ОСОБА_8 , внаслідок чого останній не виконав всі дії, які вважав необхідними, та не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 01 липня 2019 року, приблизно о 14:30 год. проходив повз будинок АДРЕСА_3 , де побачив на лавці біля вказаного будинку ОСОБА_10 , 1954 року народження, який на той час знаходився в непритомному стані, в положенні сидячи, нахилившись тулубом вперед.

Коли ОСОБА_8 наблизився ближче до ОСОБА_10 , то побачив на шиї останнього ланцюжок, зроблений з металу жовтого кольору, а також мобільний телефон марки «Samsung 5610», який виглядав з задньої правої кишені одягнених на останньому штанів. В цей же час ОСОБА_8 визначив вищевказаний ланцюжок та мобільний телефон, як предмети свого злочинного посягання, та в нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення зазначеного чужого майна.

Далі, 01 липня 2019 року, приблизно о 14:40 год. ОСОБА_8 , перебуваючи поруч з ОСОБА_10 , реалізовуючи зазначений злочинний умисел, діючи умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що останній знаходиться у непритомному стані та за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зняв з шиї ОСОБА_10 ланцюжок, вартістю 13038 грн., та забрав виявлений мобільний телефон марки «Samsung 5610», вартістю 980 грн., які поклав до правої кишені одягнутих на ньому шортів.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 , як спадкоємиці ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальні збитки в загальному розмірі 14018 грн.

ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом 01 липня 2019 року за обставин, викладених вище, визнав повністю, а за епізодом 10 лютого 2018 року заперечив в повному обсязі. ОСОБА_8 проказав, що 10 лютого 2018 року він посварився з дружиною і в денний час шукав собі житло для того, щоб винайняти його. Коли проходив по вул. Крюківській, то помітив домоволодіння, в якому за зовнішніми ознаками ніхто не мешкав. Він вирішив зайти всередину та подивитися, чи можливо знайти контактний телефон власників, щоб побалакати з ними. Хвіртка була зачинена на клямку, яку він, просунувши руку всередину, відчинив, і після цього зайшов в двір. Коли він ходив двором, то побачив через паркан чоловіка в сусідньому дворі, який почав з ним спілкуватися. Цей чоловік попросив його почекати, а сам пішов за цигарками. Поки він чекав, цей чоловік викликав поліцію. Він ніяких труб в дворі не брав і перед воротами їх не складав. Дійсно, всередині двору перед воротами лежали дві труби і коли приїхали співробітники поліції, один з них попросив його ці труби підняти. Коли він це зробив на прохання співробітника поліції, той в цей момент раптово сфотографував, як він ці труби тримає в руках. Категорично заперечує наявність у нього умислу на крадіжку вказаних труб. Також, 01 липня 2019 року приблизно о 14 год. 30 хв. він проходив по вул. Осипенко в м. Дніпро та побачив чоловіка похилого віку, який сидів на дорозі і якому було явно зле. Він разом з іншим перехожим допоміг посадити цього чоловіка на лавку і під час цього побачив, що на шиї у чоловіка наявний золотий ланцюжок, а з задньої кишені штанів стирчить мобільний телефон. Не може пояснити свій вчинок, але в цей момент він вирішив вкрасти це майно. Зазначений ним перехожий відволікся на виклик «швидкої», а сам чоловік був без тями, тому за його діями ніхто не спостерігав. Скориставшись цим він зняв з шиї чоловіка ланцюжок і витягнув із кишені штанів мобільний телефон, які поклав до кишені одягнутих на ньому шортів. Після цього він пішов звідти і викрадене майно здав до ломбарду, а отримані в ломбарді грошові кошти витратив на власні потреби. З вартістю викраденого майна згоден. У вчиненому розкаюється та просить суворо його не карати.

Попри визнання своєї вини лише в одному з інкримінованих кримінальних правопорушень, винуватість ОСОБА_8 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

За епізодом 10 лютого 2018 року:
Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що будинок АДРЕСА_2 є спадщиною після смерті бабусі, в якому він не проживає, однак доглядає за цим будинком. Територія домоволодіння огороджена металевим шифером, є хвіртка котра завжди зачиняється. Доступ до домоволодіння є тільки в нього та у його доньки. В лютому 2018 року до нього продзвонив його сусід ОСОБА_11 , котрий сказав, що з двору витягують труби. Коли він з Березанівки доїхав маршруткою, то побачив, що там вже затримали особу, в якій він впізнає обвинуваченого ОСОБА_8 . Там же поруч були дві труби, котрі лежали на виході із хвіртки. Це були труби від арки для винограду. При ньому обвинувачений зізнавався в тому, що і до цього заходив в домоволодіння разом з «циганами» та витягав звідти металобрухт. На обвинуваченому не було синців та будь-яких пошкоджень, від обвинуваченого не звучали фрази, що на нього хтось тисне та примушує до чогось.

Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , і ОСОБА_5 є його сусідом. Вони між собою є родичами через бабусю, котра проживала в цьому будинку. Двір ОСОБА_5 огороджений суцільним парканом, є хвіртка, котра завжди зачиняється. Точну дату пригадати не може, в денний час доби йому зателефонувала сусідка ОСОБА_12 , та сказала, що хтось ходить по подвір`ю ОСОБА_5 . Він виглянув із свого будинку та побачив, що дійсно хтось ходить по двору. Він зайшов у цей двір і запитав у чоловіка, що той там робить, але оскільки він був в стані сильного алкогольного сп`яніння, то відповідь на цей час пригадати не може. В дворі біля хвіртки він побачив дві іржаві труби. Він вийшов на дорогу, вийшла також ОСОБА_12 і інші сусіди, після чого він подзвонив ОСОБА_5 . Чоловік, котрий був у дворі, також вийшов на вулицю. Не може на цей час сказати, чи є обвинувачений ОСОБА_8 тим чоловіком, про котрого він давав свідчення через вже зазначений ним стан сп`яніння.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що мешкає за мешкає: АДРЕСА_2 , та є сусідкою ОСОБА_5 10 лютого 2018 року близько 16:00 год. вона сиділа в себе на кухні, та почула як гавкають собаки в сусідньому подвір`ї АДРЕСА_2 , але просто так вони у сусіда ніколи не гавкали і вона знала, що сусіда в той день там не було. Вона підійшла до паркану та побачила людську руку в чорній куртці, яка зрушила з місця трубу, від чого почали хитатися гілки на дереві. Вона почала кричати: « ОСОБА_14 , це ти?!», але у відповідь нічого не почула. На повторний її окрик відповідь також не надійшла, після чого вона повернулася до себе в будинок та почула, що знову гавкають собаки. Тоді вона подзвонила сусіду ОСОБА_15 з 42-го будинку і попросила того зі свого двору подивитися, що ОСОБА_16 у дворі ОСОБА_17 , бо собаки розриваються, хтось лазить і вона бачила чиїсь руки. Той спочатку не хотів це робити і вона останнього вмовляла біля 5 хвилин. Потім вона почула в дворі ОСОБА_17 якусь метушню і побачила, що ОСОБА_15 вже скрутив якогось чоловіка. Вона вискочила на вулицю. Вони всі знають, що у Василя хвіртка завжди зачиняється на ключ, але хвіртка вже була відчинена. ОСОБА_15 витягнув на вулицю чоловіка, в якому вона однозначно впізнає обвинуваченого ОСОБА_8 . Коли останнього почали питати, що той робив в дворі, останній розповів, що проживає недалеко, коли був сніг, то він ходив по вулицям і по відсутності слідів дивився подвір`я, в яких не живуть, бо йому щось треба. Після цього вона побачила, що в дворі біля хвіртки лежать дві металеві труби. За зовнішнім виглядом можна було визначити, що їх туди щойно поклали. Домоволодіння ОСОБА_5 огороджене суцільним парканом по всьому периметру.

За протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 10 лютого 2018 року, ОСОБА_5 просить поліцію вжити заходи до невідомої йому особи, яка 10 лютого 2018 року біля 16:00 год. вкрала його майно з території домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Судом досліджено наданий потерпілим та долучений до матеріалів кримінального провадження товарний чек на придбання 18 серпня 2017 року труб (дюйм з чвертю) у кількості 45 м.

Згідно протоколу огляду місця події, 10 лютого 2018 року в період часу з 17 год. 50 хв. до 18 год. 10 хв. слідчим поліції на підставі письмової згоди ОСОБА_5 , за участі ОСОБА_8 оглянута територія домоволодіння АДРЕСА_2 . Під час огляду встановлено, що на території домоволодіння знаходяться дві металеві труби довжиною по 3 метри, діаметром 1 1/4, які зі слів ОСОБА_8 останній взяв за сараєм вказаного домоволодіння.

Зазначені металеві труби після огляду постановою слідчого від 12 лютого 2018 року визнані речовим доказом та передані на зберігання ОСОБА_5 .

Вартість майна, яке було предметом злочинних посягань, доведена висновком судово-товарознавчої експертизи № 481/18 від 21 лютого 2018 року, за яким середня ринкова вартість викраденого майна, а саме: 2 (двох) металевих труб довжиною по 3 метри діаметром 1 , станом на момент скоєння кримінального правопорушення, тобто на 10 лютого 2018 року становить 414,00 грн. (чотириста чотирнадцять гривень 00 коп.), за умови, що станом на вказану дату об`єкт мав якісні споживчі характеристики.

За епізодом 01 липня 2019 року:
Потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що вона є рідною донькою ОСОБА_10 . 01 липня 2019 року їй зателефонувала її знайома та повідомила, що батькові стало погано, він на початку вулиці лежав без свідомості і поруч із ним знаходився сусід останньої. Цей сусід розповів її знайомій, що сталося, що він викликав карету «швидкої допомоги» та батька забрали. Батько завжди носив на шиї золотий ланцюжок і телефон «Самсунг» був завжди із ним. Коли вона приїхала до батька в лікарню, чергові, котрі були в прийомному покої, видали їй речі батька, в яких вона не виявила ані телефону, ані золотого ланцюжку. На її запитання працівники лікарні відповіли, що таких речей при батькові не було. Після виявлення зникнення речей вона пробувала дзвонити на батьків телефон, але той був вимкнутий. Викрадені речі їй пізніше повернули з ломбарду і зараз вони знаходяться в неї.

З досліджених судом копії паспорту потерпілої, свідоцтва про шлюб та свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17 липня 2019 року, ОСОБА_6 просить вжити заходи до невідомої особи, котра 01 липня 2019 року в період часу з 13 години 00 хвилин по 14 години 00 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Осипенко, таємно, шляхом вільного доступу здійснила крадіжку золотого виробу у вигляді ланцюжка, а також мобільного телефону «SAMSUNG» сірого кольору у її батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до договору про надання фінансового кредиту під заставу № 6.53389/0 від 01 липня 2019 року, ОСОБА_8 в ломбарді ПТ «Ломбард «Онікс» Анохіна, Яценко» під заставу золотого ланцюжка, 585 проби, вагою 13,17 гр. отримав фінансовий кредит в розмірі 7800 грн.

За протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 23 липня 2019 року свідок ОСОБА_18 впізнав за загальними рисами обличчя, формою носа та вух ОСОБА_8 як особу, яка 01 липня 2019 року заклала в ломбард золотий ланцюжок.

Відповідно до договору про надання фінансового кредиту під заставу № 27.32594/0 від 10 липня 2019 року, ОСОБА_8 в ломбарді ПТ «Ломбард «Онікс» Анохіна, Яценко» під заставу мобільного телефону «SAMSUNG 5610» отримав фінансовий кредит у розмірі 200 грн.

За протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 23 липня 2019 року свідок ОСОБА_19 впізнав за загальними рисами обличчя, формою носа та формою вух ОСОБА_8 як особу, яка 10 липня 2019 року заклала в ломбард мобільний телефон «SAMSUNG 5610».

Згідно протоколу огляду, 25 липня 2019 року слідчими поліції оглянуто надані потерпілою ОСОБА_6 мобільний телефон та золотий ланцюжок, які були викрадені у її батька.

Після проведення огляду зазначені предмети постановою слідчого від 25 липня 2019 року визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .

За протоколом проведення слідчого експерименту від 22 серпня 2019 року, ОСОБА_8 відтворив механізм заволодіння майном ОСОБА_20 01 липня 2019 року.

Вартість майна, яке було предметом злочинних посягань, доведена висновком судово-товарознавчої експертизи № 3444-19 від 05 серпня 2019 року, за яким станом на 01 липня 2019 року ринкова вартість золотого ланцюжка вагою 13,17 гр. (585 проби) становить з ПДВ 13038 грн. та ринкова вартість мобільного телефону марки «SAMSUNG 5610», придбаного у 2018 році, становить з ПДВ 980 грн.

Надаючи оцінку запереченням ОСОБА_8 з приводу того, що він не мав наміру вчиняти крадіжку труб з домоволодіння ОСОБА_5 , а лише зайшов туди з метою підшукання житла, суд виходить з того, що такі твердження суперечать показам свідка ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_13 давала покази суду вільно, послідовно та деталізовано. Жоден з учасників розгляду, в тому числі і обвинувачений, не послався на наявність у свідка підстав оговорити обвинуваченого.

Покази свідка ОСОБА_13 узгоджуються з:

- показами свідка ОСОБА_11 , який хоча і не зміг детально пригадати обставини події через наявність стану алкогольного сп`яніння, але підтвердив, що про наявність в дворі ОСОБА_5 сторонньої особи йому повідомила сусідка ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду місця події, підписаним ОСОБА_8 без зауважень, за яким під час огляду подвір`я ОСОБА_5 були виявлені дві металеві труби, які, за твердженнями ОСОБА_8 , останній взяв за сараєм вказаного домоволодіння;

- показами потерпілого ОСОБА_5 про те, що на місці події обвинувачений зізнався в тому, що витягав з подвір`я металобрухт.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав ставити під сумнів покази свідка ОСОБА_13 .

Посилання ж ОСОБА_8 на те, що він зайшов до подвір`я потерпілого, яке він для себе вже визначив як таке, що на той час не використовується для проживання, з метою підшукання житла, є очевидно надуманим, оскільки будь-які написи щодо здавання житла в оренду (за показами обвинуваченого) були відсутні і до сусідніх домоволодінь, мешканці яких, як встановлено судом, були вдома, обвинувачений для з`ясування цього питання не звертався та не зміг суду пояснити, з`ясування яких саме відомостей потребувало проникнення до подвір`я.

Сукупність показань потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_11 та результати огляду місця події поза всяким розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_8 проник на територію домоволодіння потерпілого саме з метою незаконного заволодіння майном, що знаходилося на його території, визначив предметом свого злочинного посягання дві металеві труби, які переніс до хвіртки, однак не зміг завершити реалізацію свого злочинного наміру через виявлення його дій сусідами.

На підстави викладеного, показання ОСОБА_8 в цій частині розцінюються судом як свідомо неправдиві та спрямовані на введення суду в оману з метою уникнення відповідальності за вчинене діяння, і з цих підстав судом відхиляються.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 за обома епізодами злочинної діяльності, визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Надаючи кримінально-право оцінку діянням ОСОБА_8 за епізодом 10 лютого 2018 року, суд вважає за необхідне окремо обговорити наявність в його діяннях такої кваліфікуючої ознаки, як «проникнення у інше сховище».

Суд враховує, що в кожному конкретному кримінальному провадженні, де обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України (ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України) включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить встановити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідне місце чи територію як «сховище». Ці обставини з огляду на положення статей 91-94 КПК України підлягають обов`язковому доказуванню.

Суд також враховує правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к), за якими чинний КК не містить законодавчої дефініції поняття «сховище», однак його тлумачення дається в усталеній судовій практиці та в доктрині кримінального права. Так, у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року, під сховищем пропонувалося розуміти «певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо». Схоже визначення поняття «сховище» міститься у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року в справі № 5-33кс12: «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища». Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб. З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем. Проте не можна вважати сховищем подвір`я, огорожа якого не перешкоджає проникненню туди сторонніх осіб, внаслідок незавершеності (окремі частини подвір`я не мають суцільного паркана), наявності пошкоджень (проломів), конструктивних особливостей (невелика висота, складається лише зі стовпів та жердин чи дроту, не містить воріт чи хвірток). Також не може виступати сховищем таке подвір`я, яке є загальнодоступним, зокрема, коли на ньому є об`єкти громадського користування (наприклад, колодязь, туалет) чи через нього проходять спільні комунікації (зокрема, стежка), або влаштовані пристосування, які полегшують доступ на подвір`я тощо.

За встановлених судом фактичних обставин, місцем вчинення злочину є подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 . З показів потерпілого ОСОБА_5 і його сусідів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , вбачається, що територія зазначеного домоволодіння була належним чином огороджена, а хвіртка домоволодіння завжди зачинялася з метою створення перешкод для проникнення на територію подвір`я сторонніх осіб. Самим ОСОБА_8 визнаний той факт, що вхід на територію домоволодіння не був вільним і для проникнення до нього йому довелося вживати додаткових заходів просунути всередину руку та відчинити клямку.

З огляду на викладене, належним чином огороджена територія домоволодіння потерпілого, яка перешкоджала проникненню туди сторонніх осіб, та використовувалася для постійного зберігання майна, визнається судом сховищем, і діяння ОСОБА_8 з прикладання додаткових зусиль для проникнення на територію подвір`я такого домоволодіння кваліфікуються судом як проникнення до сховища.

Таким чином, вищенаведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за епізодом 10 лютого 2018 року за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на потворне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого сховища, оскільки обвинувачений, діючи з прямим умислом, вчинив дії, безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, однак з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця;

- за епізодом 01 липня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання ОСОБА_8 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії тяжкого та середньої тяжкості відповідно, є умисними, корисливими злочинами, обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, за епізодом 10 лютого 2018 року наявність декількох кваліфікуючих ознак, за епізодом 01 липня 2019 року - вчинення крадіжки у особи, яка внаслідок погіршення стану здоров`я перебувала в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушень, ступінь здійснення злочинного наміру за епізодом 10 лютого 2018 року та причини, з яких злочин не було доведено до кінця, вартість майна, яке було предметом злочинних посягань, та його значимість для потерпілих, той факт, що викрадене майно повернуто обом потерпілим, однак не внаслідок волевиявлення обвинуваченого, відомості про особу обвинуваченого.

Останній має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, одружений, утримує малолітню дитину, не має постійного джерела доходу, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку лікаря нарколога з 28 листопада 2016 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», раніше неодноразово судимий, відсутність критичної оцінки вчиненого за епізодом 10 лютого 2018 року при щиросердному каятті за епізодом 01 липня 2019 року.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 за епізодом 01 липня 2019 року, суд визнає щиросердне каяття.

В обвинувальному акті за епізодом 10 лютого 2018 року також в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , зазначене щиросердне каяття, однак з позиції обвинуваченого під час судового розгляду вбачається, що останній свою вину у вчиненні злочину не визнав, належних висновків із вчиненого для себе не зробив та не висловлює будь-якого жалю. Наведені обставини дають суду підстави для висновку про відсутність щиросердного каяття обвинуваченого за вказаним епізодом.

На інші обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, сторона захисту не посилається і такі обставини судом не встановлені.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому (в межах висунутого обвинувачення за епізодом 10 лютого 2018 року), суд відносить рецидив злочинів, оскільки останній має не зняту та непогашену судимість за вчинення умисних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України.

На інші обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , сторона обвинувачення не посилається.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України за кожен із злочинів, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. З цих же підстав суд не вбачає за можливе звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

До матеріалів справи долучена копія вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2018 року, зміненого вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, якими ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України засуджено до 3 місяців арешту та штрафу в розмірі 850 гривень. Покарання у виді арешту ОСОБА_8 відбув, що підтверджується копією довідки про звільнення, а штраф на час ухвалення цього вироку не сплатив. При цьому, строк давності виконання вказаного вироку в частині штрафу, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, на цей час не сплив.

Суд враховує роз`яснення, викладені у п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за якими коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Оскільки перший епізод злочинної діяльності було вчинено ОСОБА_8 до постановлення щодо нього вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, покарання за сукупністю злочинів підлягає визначення шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі та арешту на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України з приєднанням до такого покарання, згідно вимог ч. 3 ст. 72 КК України, невідбутого покарання у виді штрафу. При цьому, в строк покарання у виді позбавлення волі, призначеного за сукупністю злочинів, підлягає зарахуванню покарання, відбуте частково за попереднім вироком, а саме відбуте покарання у виді 3 місяців арешту.

Виходячи з того, що другий епізод злочинної діяльності було вчинено ОСОБА_8 після постановлення щодо нього останнього вироку, остаточне покарання за сукупністю вироків підлягає визначенню з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком (яке визначене вище в порядку ч. 4 ст. 70 КК України з зарахованим фактично відбутим покаранням), з приєднанням до такого покарання, згідно вимог ч. 3 ст. 72 КК України, невідбутої частини покарання у виді штрафу.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, з огляду на вид та розмір призначеного покарання та переховування обвинуваченого на стадії судового розгляду від суду, слід залишити без змін.

При цьому, строк відбування покарання у виді позбавлення волі підлягає обрахуванню з часу взяття ОСОБА_8 під варту, а саме з 06 вересня 2019 року.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.15 - ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, з покаранням у виді 3 (трьох) місяців арешту, призначеним вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, яке згідно вимог ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 3 (трьом) місяцям позбавлення волі, призначити покарання у виді 3 (трьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі, до якого, згідно вимог ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України приєднати покарання, призначене вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, та призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 7 (сім) місяців та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, призначеного за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 7 (сім) місяців, зарахувати покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту, яке згідно вимог ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 3 (трьом) місяцям позбавлення волі, повністю відбуте ОСОБА_8 на виконання вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, частково у вигляді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі, приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, визначеного цим вироком в порядку виконання вимог ч. 4 ст. 70 КК України, до якого, згідно вимог ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України приєднати покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

До набрання вироком законної сили продовжити дію раніше обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Строк відбування покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі обраховувати з 06 вересня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в загальному розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) гривень.

Речові докази: 2 металевих труби довжиною по 3 метри, діаметром 1 , передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , а також ланцюжок з жовтого металу та мобільний телефон «Samsung 5610», передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити останнім.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

31.10.2019