Справа № 631/967/16-к
Провадження № 1-кп/615/42/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Валки Харківської області кримінальне провадження № 0000051 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Сахновщинського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працює, веде домашнє господарство, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно до обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням, складеного прокурором Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 31.05.2019 року, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), який було вчинено за наступних обставин.

01.02.2016 року у ОСОБА_3 виник злочинний намір скоїти крадіжку риби зі ставку, що розташований поблизу с. Просяне Нововодолазького району Харківської області та перебуває в оренді ОСОБА_8 згідно договору оренди землі №1 від 01.02.2007 року, укладеного з Нововодолазькою районною державною адміністрацією Харківської області на 49 років.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з прямим умислом, таємно, із корисливих спонукань та з метою особистого незаконного збагачення, 01.02.2016 року близько 14 години ОСОБА_3 на власному автомобілі ВАЗ 21213, 1995 року випуску, білого кольору, р.н. НОМЕР_1 , приїхав на зазначений ставок, розташований на території Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, на земельній ділянці водного фонду загальною площею 34,6135 га, з кадастровим номером :01:001:0386, де скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, пробурив в льодові лунки та запустив під лід рибацьку сітку, яку привіз із собою.

Приблизно о 17 годині з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_3 дістав запущену під лід рибацьку сітку та витягнув з неї виловлену товарну рибу виду «карась» живою вагою 14 кг, загальною вартістю 343,00 грн. згідно висновку товарознавчої експертизи №29 від 06.04.2016 року, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

Але виконавши усі дії, які вважав необхідними для заволодіння чужим майном, не довів свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення потерпілою ОСОБА_8 та її родичами.

Своїми умисними діями, як вважає прокурор, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

У відповідності до вимог ст.338 КПК України потерпіла ОСОБА_8 направила до суду лист, датований 20.06.2019 року, повідомивши, що категорично не погоджується з новим обвинуваченням, в якому державний обвинувач перекваліфікував дії ОСОБА_3 з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України. Вважає, що ОСОБА_3 вчинював злочин за попередньою змовою із двома невстановленими особами, що підтверджується показами свідків та потерпілої, поведінкою на місці вчинення злочину ОСОБА_3 і невстановлених осіб, які спілкувалися між собою всі троє, поки ОСОБА_3 знімав сітки, відволікали увагу потерпілої та свідків, а після виклику працівників поліції втекли з місця злочину.

Наголосила, що підтримує раніше пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Слід відзначити, що відповідно до обвинувального акту, складеного слідчим СВ Нововодолажського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_11 , затвердженого прокурором ОСОБА_6 31.05.2016 року, ОСОБА_3 раніше обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Як зазначено слідчим в обвинувальному акті, в ході досудового розслідування було встановлено, що 01.02.2016 року у ОСОБА_3 виник злочинний намір скоїти крадіжку риби зі ставку, що розташований поблизу с. Просяне Нововодолазького району Харківської області та перебуває в оренді ОСОБА_8 згідно договору оренди землі №1 від 01.02.2007 року.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих спонукань та за попередньою змовою з невстановленими в ході слідства особами, 01.02.2016 року близько 14 години ОСОБА_3 на власному автомобілі ВАЗ 21112, р.н. НОМЕР_2 , приїхали на зазначений ставок. Реалізовуючи злочинний намір групи, у вказаний час ОСОБА_3 спільно з невстановленими слідством особами, скориставшись тією обставиною, що їх ніхто не бачить, а також відсутністю власниці на ставку, пробурили лунки на кризі та запустили під лід рибацькі сітки, які привезли із собою.

Приблизно о 17 годині ОСОБА_3 дістав запущену під лід рибацьку сітку та витягнув з неї виловлену товарну рибу виду карась живою вагою 14 кг, загальною вартістю 343 грн. згідно висновку товарознавчої експертизи №29 від 06.04.2016 року, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

Однак, ОСОБА_3 виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з незалежних від нього причин, в зв`язку з тим, що був помічений та затриманий потерпілою та її родичами.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_3 раніше обвинувачувався у закінченому замаху на крадіжку, тобто таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе в інкримінованому йому злочині не визнав, посилаючись на відсутність як самої події злочину, так і складу будь-якого злочину в його діях.

Пояснив, що за звичай 2-3 рази за зиму їздить на рибалку на річку, а в даному випадку перший раз вирішив поїхати на ставок біля с. Просяне, оскільки знайомі рибалки сказали, що там водиться щука, яка вважається хижою рибою. До того ж, зручне місце знаходження ставка: біля швидкісної траси; за 20 км від місця його проживання.

01.02.2016 року після обіду приїхав на рибалку на даний ставок один на власному автомобілі ВАЗ-21213, р.н. НОМЕР_1 . Звернув увагу, що в раніше пред`явленому обвинуваченні не вірно було зазначено дані належного йому автомобіля. На автомобілі заїхав прямо на ставок. Охорони на ставку не було, не знав, що ставок охороняється. В кінці ставка на кризі рибачили незнайомі хлопці, які на його запитання повідомили, що риба не клює. За 10 м від хлопців просвердлив лунки понад берегом в іншу від них сторону та поставив жерлиці на хижу рибу. Зазначив, що на жерлицю ловиться лише щука, судак.

Через 2 год. рибалки приїхали дві жінки і чоловік, які представилися господарями ставка та почали фотографувати номер його автомобіля, тоді ще не знав для чого. Сказали, що ловити в темну пору доби заборонено, на що він відповів: «Без проблем» та пішов збирати жерлиці, яких було 10-11 штук по краю ставка, так нічого і не спіймавши. При цьому ніхто із господарів не запитував, коли він приїхав на рибалку, чи має намір сплачувати кошти за рибалку.

Коли зібрав жерлиці та склав до автомобіля, чоловік, який приїхав з орендаторкою ставка, сказав, що знайшов сітку. ОСОБА_3 із цікавості підійшов до того місця, щоб пересвідчитись, так як не бачив, щоб сітку хтось ставив, за 2 год. рибалки в ту сторону ніхто не ходив, незнайомі хлопці теж ловили на жерлицю. До того ж, звернув увагу, що жінки відразу ж, коли прийшли, почали фотографували номер його авто, а цей чоловік зразу ж пішов в напрямку, де начебто знайшов сітку, приблизно за 50 м біля однієї із його жерлиць.

В місці, куди вказав чоловік, дійсно побачив сітку з карасями, яка лежала на кризі посеред ставка, за 150-200 м від його авто. Карасів було 6-7 шт., вагою близько 200 гр. кожен, але не 14 кг, як зазначено в обвинуваченні. Невідомі хлопці сиділи також за 150-200 м від сітки, до неї не підходили, оскільки їхні жерлиці були розташовані в іншу сторону ставка. Сітка була якась не природна, можливо господарі привезли її з собою, але через сумерки не бачив, хто. Взагалі не знає, де взялася сітка, чи була вона вилучена і де ділась в подальшому. Наполягав, що ні сітка, ні риба йому не належать, сітку зовсім не чіпав, рибу в ставок не випускав.

Зрозумів дії господарів як провокацію, тому відразу ж попрощався та поїхав. Про те, що хтось викликав поліцію, не знав, ніхто його не зупиняв. По дорозі, вже біля села Просяне, за 3-4 км від ставка, його зупинили працівники поліції, які рухалися на зустріч. Оглянувши його автомобіль, в багажнику виявили лише жерлиці і бур та запропонували повернутися назад на ставок, посилаючись на підозру в браконьєрстві, на що він повідомив, що не вчиняв ніяких незаконних дій, але виконав вимоги поліцейських.

Приїхавши назад на ставок, на пропозицію працівників поліції стояв разом з автомобілем на березі ставка, чекав поки приїдуть зять і старша донька потерпілої. Куди поділися невідомі хлопці, яких він питав, чи клює риба, коли щойно заїхав на ставок, не знає, але їх вже на ставку не було, можливо не бачив їх, так як було вже темно. Їхній транспортний засіб стояв на швидкісній трасі. Сітку у них також не бачив.

Працівники поліції з іншими учасниками події ходили на середину ставка, після чого склали протокол огляду місця пригоди. Свідком вилучення та зважування риби не був, понятих не бачив, оскільки на вимогу працівників поліції залишався на березі ставка один. Запитували лише, чи належить йому сітка, на що відповів, що ні. При цьому сітку ніхто не пред`являв. Звернув увагу, що в його присутності нічого не писали та не фотографували.

Після приїзду доньки ОСОБА_12 з чоловіком ОСОБА_9 орендарка почала звинувачувати його вже в крадіжці риби, а її зять, який наразі є представником потерпілої, вимагав 3000 доларів США, посилаючись на те, що є колишнім працівником прокуратури, зараз адвокатом, а його дружина ОСОБА_12 - діючим працівником прокуратури Харківської області, тому якщо до ранку не принесе гроші, йому буде кінець.

Склавши протокол, поїхали до райвідділу поліції, де зять потерпілої ОСОБА_9 спілкувався з начальником, після чого у ОСОБА_3 намагалися забрати автомобіль. За домовленістю зі слідчим, щоб у нього не було проблем, що не забрав автомобіль, написав розписку, що приїде на цьому автомобілі зранку. Коли приїхав вранці наступного дня до райвідділу поліції, автомобіль знову намагалися забрати на штраф майданчик для гарантії сплати ним запропонованої ОСОБА_9 суми, в зв`язку з чим оскаржив дії працівників поліції до суду. На його думку, сітку з рибою принесли на ставок господарі якраз з метою вимагання грошей, оскільки сітка знаходилася саме там, звідки вони прийшли.

Вважає, що ловив рибу законно, оскільки використовував лише жерлиці. Нічого не свідчило про наявність у ставку господаря та заборону ловити рибу: відсутні вивіски, приміщення для охорони та спеціально обладнані місця для рибалки. До того ж, господарі ставків навпаки просять рибаків ловити рибу зимою, щоб вона не задихнулася. Чоловіка потерпілої ніколи не знав.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відзначає їх послідовність, стабільність, логічність і відповідність фактичним обставинам кримінального провадження та зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам.

Захисник ОСОБА_10 зазначив, що викладена стороною обвинувачення версія подій, що відбувалися 01.02.2016 року на ставку поблизу с. Просяне Нововодолазького району Харківської області, не знайшла свого підтвердження як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду.

Вважає, що жодних доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину не надано, виходячи з підстав, викладених в заявленому ним 08.02.2019 року клопотанні про визнання доказів недопустимими. Навіть у випадку прийняття судом вказаних доказів та визнання певної їх частини допустимими, все одно вважає, що провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину є недоведеною.

Як зазначає захисник, дана справа викликає аналогію з жахливими процесами сталінських часів, коли людей засуджували на тривалі терміни ув`язнення за декілька колосків зерна, або без будь-яких доказів. Не вірить, що таке можливо у 21-му сторіччі в демократичній, соціальній державі, в якій конституційно закріплено принцип верховенства права, як взагалі така справа потрапила до суду? На думку захисника, відповідь лише одна - через «зв`язки» та «телефонне право», адже донька потерпілої є працівником прокуратури Харківської області та має певні важелі впливу на своїх колег нижчої ланки. Якби потерпілою була будь-яка інша особа, відомості про вказані події, як впевнений захисник, навіть не були б внесені до ЄРДР.

Враховуючи викладену в дебатах позицію та норми ч.3 ст.62 Конституції України, просить виправдати підзахисного ОСОБА_3 .

Як встановлено ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Ст.91 КПК України містить перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Ч.2 ст.9 КПК України вказує, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину прокурором ОСОБА_6 заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також надано докази: рапорт старшого інспектора-чергового Нововодолазького ВП Харківського ВП ГУ НП в Харківській області від 01.02.2016 року; протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 01.02.2016 року; протокол огляду місця події з фото таблицею від 01.02.2016 року; зберігаючу розписку ОСОБА_8 без дати; фотокопію накладної №10/1 від 27.03.2015 року; фотокопію договору оренди землі №1 від 01.02.2007 року; копію ухвали слідчого судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 05.02.2016 року у судовому провадженні №631/172/16к; протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_8 ; протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_14 ; протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2016 року за участю свідка ОСОБА_13 ; висновок товарознавчої експертизи №29 від 06.04.2016 року.

Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні 08.02.2016 року звернувся з клопотанням про визнання певних доказів недопустимими, оскільки вони зібрані з порушенням вимог кримінального процесуального закону та ґрунтуються на припущеннях, а також надав витяг із Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України.

Ст.84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Ч.1 ст.87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до положень ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши надані сторонами докази у кримінальному провадженні, виходячи з вимог ст.373 КПК України, відповідно до якої обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що обставини пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні свої показання неодноразово змінювала, посилаючись на давність подій. Від відповідей на запитання учасників судового провадження ухилялася, вказуючи на доведеність обвинувачення відносно ОСОБА_3 .

Зі змісту пояснень вказала, що ОСОБА_3 раніше не знала. Вже потім дізналася, що він знав її чоловіка, знав, що той помер, тому неодноразово приїжджав на ставок займатися браконьєрством. Проте, від кого знає цю інформацію, не повідомила.

Більше 10 років орендує ставок в с. Просяне Нововодолажського району Харківської області, яким фактично займався чоловік, вона лише сплачувала орендну плату, податки за рибу та інші витрати. В ставку розводили короп, карась, товстолобик, щуку та іншу хижу рибу, назву якої не пам`ятає. Рибалка в нічний час заборонена, про що є вивіски. Дійсно дозволяють відловлювати хижу рибу, особливо в зимовий період. Не дозволяється використовувати сітки. На той момент охорони не було. До оренди ставок був на тому ж місці, але яка риба в ньому водилася раніше не знає, так як повністю займався чоловік. Знає лише, що кожного року ставок зариблювали, що підтверджується накладними, які зберігалися в чоловіка. Розведення риби вважає товарним сільськогосподарським виробництвом, що зазначено в КВЕД.

Після несподіваної смерті чоловіка 07.01.2016 року ставок залишився практично безхозним, через траур ніхто не їздив на нього до 40 днів. Коли вже люди стали говорити, що потрібно їздити на ставок, так як там процвітає браконьєрство, вирішили поїхати. Дуже важко зловити браконьєрів, оскільки ставок знаходиться біля швидкісної траси, куди останні тікають у випадку загрози. Для того, щоб спіймати браконьєрів, приїжджали та відразу фотографували номера автомобілів, що не протизаконно.

01.02.2016 року на ставок поїхали близько 16-00 год. з меншою донькою ОСОБА_13 та родичем ОСОБА_14 , щоб перевірити, чи є на ставку люди, чи не ловлять вони рибу забороненими засобами, так як їй повідомили, що на ставок заїхала Нива.

Взагалі на ставок два виходи: з дамби і на протилежній стороні ставка зі швидкісної траси. Заїхавши з дамби, побачили на іншій стороні автомобіль Нива, біля якого було 3 особи. Коли підійшли ближче побачили ОСОБА_3 , який був тверезий. На зауваження, що нічна рибалка заборонена, відреагував спокійно, сказав, що приїхав з Мерефи. Інші дві особи були в неадекватному п`яному стані, сварилися, постійно погрожували буром, на що вказали, що викличуть поліцію. Між особами були розставлені жерлиці, лежало 2-3 щуки. Наполягала, що вони були із однієї компанії, що одразу було видно, так як речі були спільні. Ці дві особи, на її думку, відволікали, так як в ході суперечки не замітила, як ОСОБА_3 відірвався від групи і зник. ОСОБА_14 пішов за ним та побачив, як він на середині ставка витягнув сітку, з якої почав викидати рибу у ставок, щоб уникнути покарання. Риба ще стрепехалася, йшла під лід живою. Особисто не бачила, як ОСОБА_3 діставав сітку, лише зі слів ОСОБА_14 , який вказав, що наступив на сітку, щоб завадити та покликав її з донькою. Не бачила, хто за ким пішов, ОСОБА_3 за ОСОБА_14 чи навпаки, лише знає, що останній застав ОСОБА_3 біля сітки. Сітка була по середині ставка, на великій відстані від них, тому побачити її не можливо. До того ж, сітка зазвичай розміщена в маленькій дірочці, яка на морозі замерзає. Потім уже почали взнавати та зрозуміли, як шукати сітку, тому зробили прутики. Пристрій для запуску сітки у ОСОБА_3 виявлено не було та не вилучався. На сітку попали випадково.

Коли пішли до сітки, інші дві особи зникли на швидкісній трасі. Потім уже побачили, що вони щось тягли, можливо сітку з рибою, так як залишився кровавий слід, який бачили і працівники поліції. Вказала, що була роз печатка телефонних розмов, але чому інших осіб не встановили, не зрозуміло.

Коли підійшли до сітки, ОСОБА_3 сказав: «Попався, давайте домовлятися», просив ввійти в положення, так як також має маленьку дитину. Він обдзвонював всіх знайомих, просив допомоги. Його слова зрозуміла, як визнання своєї провини. на що сказала, що приїдуть господарі, тоді будете домовлятися. Не чула, але зрозуміла, що він пропонував матеріальне відшкодування.

Побачивши сітку, однозначно вирішила викликати поліцію. Знала, що на ставку процвітає браконьєрство, тому вирішила справою честі та в пам`ять про покійного чоловіка хоч когось наказати. Люди не розуміють, що їх не пускають на ставок, так як вкладують в нього гроші. Тому зателефонувала старшій доньці ОСОБА_12 , яка викликала поліцію та виїхала з чоловіком з м. Харкова на ставок, оскільки потребувала моральної підтримки та поради, що робити дальші. Працівники поліції приїхали вже коли з темніло, разом з ОСОБА_3 , який втік, так як ніхто з ним на домовленості не пішов. При цьому ОСОБА_3 взяв з собою лише жерлиці і автомобіль. Як його перехопили не бачила. В цей момент інші особи втекли на швидкісну трасу, де в них можливо стояв свій автомобіль.

Зазначила, що такий же ставок розміщений за дамбою, але інший господар. Ідентифікувати рибу, що була в сітці, та сказати, що це саме із цього ставка, не можливо. Якщо риба і сітка лежали на належному їй ставку, значить риба належить їй.

Завдана шкода, на думку потерпілої ОСОБА_8 , полягає в тому, що ОСОБА_3 використовував сітку, значить займався браконьєрством. Де ділась риба, не знає, не могла писати розписку про відповідальне її зберігання, т.я. риба не може бути речовим доказом, оскільки швидко псується. Вказала, що мальок дорожчий ніж вирощена риба. Не може бути, щоб згідно накладної, кілограм малька коштував 5 грн., всі документи на той час зберігалися у чоловіка. Наполягала, що рибу під час огляду місця події зважували при ОСОБА_3 , чим зважували, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_13 - молодша донька потерпілої ОСОБА_8 в судовому засіданні неодноразово плуталася в показаннях, посилаючись на давність події та беззаперечну винуватість ОСОБА_3 .

Зі змісту показань вказала, що ставок перебуває в користуванні на праві оренди у ОСОБА_8 , розміром 21 га, тому оглянути його в темну пору доби не реально, видимість за допомогою ліхтаря 3-4 м. За життя батька ставок відвідували кожний день, після його смерті було не до того.

В той вечір 02.02.2016 року приблизно о 16-00 - 16-30 год. поїхали на ставок, щоб вгамувати переживання з приводу смерті батька, від якої не пройшло ще й 40 днів.

Під`їхавши до дамби разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , побачили автомобіль на іншому боці ставку ближче до швидкісної траси, що стояв на кризі, за 300-400 метрів від них, та 3 особи, які знаходились ближче до них на відстані 100 метрів до автомобіля, а вгледівши їх, почали бігти в сторону автомобіля. Видимість в цей час була обмежена. За сім хвилин, поки вони йшли по ставку, вже орієнтувалися лише по голосу. Коли підійшли до осіб, вони стояли біля автомобіля та нічого не робили. Потім однин із них, ОСОБА_3 , зник. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 почали робити особам зауваження щодо заборони рибачити в темну пору доби. На її думку, особи лише робили вид, що йдуть зі ставка, проте навіть не збиралися. Побачивши, що господарі чекають, один із хлопців почав грубити, погрожував буром, що в подальшому виявилося лише способом відволікання уваги, так як через 15 хв. її з матір`ю покликав ОСОБА_14 .

Коли підійшли до нього побачили, що ОСОБА_3 намагається витягувати рибу із сітки, яка знаходилася за 100-150 метрів від автомобіля, щоб запустити під лід. Не бачила, щоб ОСОБА_3 витягував сітку. Була шокована, тому не слідкувала, але пам`ятає, що 100-метрова сітка була повністю забита рибою: 50 шт. карасів по 2-3 кг кожний. Біля Ниви стояли жерлиці, які використовувалися, на її думку, особами для прикриття. ОСОБА_3 не заперечував, що це його сітка, пропонував домовлятися. Свої дії пояснював тим, що не знав, що ставок має господаря. Інші дві особи почали на автомобілі Нива тікати через поле, але друзі допомогли поліції їх спіймати.

В подальшому свідок ОСОБА_13 змінила показання та наполягала, що бачила як інші особи тягли якісь мішки в сторону швидкісної траси.

Відразу ж зателефонувала старшій сестрі ОСОБА_12 , щоб вона викликала поліцію, оскільки її телефон в будь-який момент міг виключитися через низький заряд батареї. Перше, що зробила, сфотографувала номери автомобіля та розіслала всім знайомим, щоб оперативно затримати даних осіб.

ОСОБА_3 пропонував домовитися, посилаючись, що також має маленьку дитину, але свідок вказала, що не може бути ніяких домовленостей, так як сплюндровано ім`я батька та спричинено матеріальну шкоду, наполягала на необхідності вирішенні питання по всій суворості закону, повідомивши, що зараз приїде поліція. ОСОБА_3 постійно комусь телефонував, а після однієї із розмов змінив свою позицію та вказав, щоб оформляли всі документи у відповідності до закону. Чи знайшли якісь предмети у ОСОБА_3 не знає. Не пам`ятає, чи намагався він вкинути сітку в автомобіль. Інших осіб більше не бачила. З працівниками поліції повернувся лише ОСОБА_3 , не знає чому інші особи не поїхали з ним на автомобілі. Представник потерпілої ОСОБА_9 приїхав, коли вже протоколи були складені та підписані. Не слідкувала, чи спілкувався він з працівниками поліції, про що, не чула.

Зазначила, що вранці наступного дня знову поїхали на місце події та побачили, що сітка була не одна, а невідомі особи, мабуть, повернулися після того, як вони поїхали зі ставка, тому що залишилися відповідні кроваві сліди від того, як тягли сітку з рибою.

Разом з тим, тут же вказала, що не знає де ділися особи, які на її думку були разом із ОСОБА_3 . Вони зникли, коли вона з родичами пішла до сітки.

Почала наполягати, що один карась мав вагу 500-700 грам, працівники поліції рахували рибу десятками, але точно вже не пам`ятає. Пам`ятає лише, що рибу зібрали в 3-4 тази, склали протокол, після чого приїхала сестра із зятем. Куди ділася риба не знає.

Як зазначила свідок ОСОБА_13 , таких як ОСОБА_3 багато, тому наполягала, щоб родичі не домовлялися з ним та не приймали ніякі матеріальні відшкодування, бажаючи справедливого вирішення справи, щоб не було повадно іншим. Прийшла до висновку про те, що саме він вкрав рибу з його слів про те, що це його сітки, що ставок нічий.

Наполягала, що свідок ОСОБА_17 був на ставку, коли вони приїхали, але де дівся не знає. Серед трьох осіб його не було. Знає його як знайомого батька.

Доки дійшли до осіб, ОСОБА_3 уже не було, побачили лише біля лунки, а дані про його особу дізналися при складенні протоколу. Мати ОСОБА_8 запитувала у осіб, де третій, на що останні не називали його прізвище та хто він, не говорили. Чому не поїхали втрьох та де ділись, не знає.

Рибу виплутували із сітки та ложили в тази, проте точно не пам`ятає. Пам`ятає, що працівники поліції переносили тази з вилученою рибою, але куди і де вона ділася, не знає. Назад рибу ніхто не повернув, де вона зберігається, не знає.

Вважає, що ОСОБА_8 не пропонувала відшкодувати шкоду, а лише назвала суму завданої шкоди, яка на її думку, становить більше ніж 3000 доларів США, враховуючи вкладену працю.

Вказала, що через дамбу знаходиться такий же ставок, можливо з такою ж рибою, але оскільки риба була ще жива, значить з їхнього ставка, якби з іншого ставка, то була б мертва, тим більше не морозі.

Звернула увагу, що карась зариблений і природний різний. Наполягала, що в даному ставку водився лише зариблений карась, посилаючись на документи обновлення ставку 5 років назад, які прокурором чомусь не витребовувалися. Орендар слідкує за умовами користування водними ресурсами, в тому числі наявна додаткова угода, згідно якої можуть рибалити місцеві мешканці після пред`явлення паспорту із зазначенням місця реєстрації в с. Просяне. В сезон за рибалку передбачена плата, яку вони самі стягують, охоронців не наймали, так як дорого. Періодично в будку охорони пускали безхатченків з метою збереження майна. Мальок дорожче ніж доросла риба, але на ринку нею не торгують, лише мають дохід від того, що люди платять за рибалку.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказав, що його дружина рідна сестра ОСОБА_8 , якій належить ставок в с. Просяне. Дату не пам`ятає, але після Нового 2016 року ОСОБА_8 попросила звозити її до ставка, пояснивши наявністю підозрілих рибаків. Коли приїхали на ставок, троє осіб, побачивши їх, почали метатися, щось ховати в кущі, пішли в протилежну від них сторону в кінці ставка, де стояли їхні жерлиці, хоча зазвичай рибаки спокійно сидять на місці. До того ж, автомобіль, на якому вони приїхали, стояв на кризі, чого ніхто не робить.

ОСОБА_8 сказала особам, щоб вони збиралися, проти чого останні заперечували, вказуючи, що будуть рибалити вночі, в зв`язку з чим виникла сварка, під час якої один пішов в сторону. Пішовши за ним, побачив, як він почав із сітки витягувати рибу та кидати в ставок. На запитання, навіщо він випускає рибу, відповів, що це його сітка та запропонував домовитися, на що він відповів, що домовлятися буде з господарями, після чого покликав дівчат. Риби багато випустив, але й багато залишилось, приблизно 5 кг в тазу, по 1 кг кожна рибина. Дівчата все фотографували.

Вважає, що особи на ставку були разом, оскільки спілкувалися, а коли господарі почали кудись телефонувати, можливо в поліцію, вскочили в машину та поїхали. Через деякий час повернулися разом з поліцією. Під час сварки хлопці не грубили, але розмовляли на підвищених тонах. ОСОБА_3 вів себе спокійно, навпаки заспокоював інших. Тому думає, що вони одна компанія.

Коли особи повернулися разом із поліцією, поїхав додому, що було далі не знає.

Як часто родичі їздили на ставок не знає, був лише один раз. Зі слів родичів знає, що після смерті голови сім`ї на ставку процвітало браконьєрство, оскільки поряд швидкісна траса, на якій рибаки залишали транспортні засоби.

Вважає, що ОСОБА_3 вчинив злочин браконьєрство.

Суд приймає до уваги, що під час допиту потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_9 намагався вплинути на їх показання, неодноразово надаючи вказівки щодо заборони надавати відповіді на запитання учасників судового провадження та висловлював особисті версії події замість свідків, коригуючи таким чином їхні показання на свій розсуд.

Сторона захисту просить визнати недопустимими доказами показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оскільки показання потерпілої ОСОБА_8 не можуть вважатися належними та допустимими, т.я. вони є непослідовними, плутаними та відмінними від тих, які вона надавала під час досудового розслідування, направлені лише на одне - здобуття прецеденту найсуворішого покарання осіб, які навіть насміляться наблизитися до ставка, який вона орендує, без її дозволу, та не захочуть сплачувати баснословні суми, незрозуміло за що. Як вказує захисник, дана теза випливає з особистих показань потерпілої: «Справа честі, хоч когось покарати», та показань її доньки ОСОБА_13 : «Ми хочемо, щоб це було прецедентом», «3000 доларів ще й мало за це», наданих в судових засіданнях 20.09.2017 року та 27.03.2018 року відповідно.

Показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не можуть вважатись належними та допустимими, т.я. останні є близькими родичами потерпілої та мають з нею спільну зазначену захисником мету, а до того ж також були непослідовними, плутаними, та відмінними від тих, які вони надавала під час досудового розслідування.

В судових дебатах захисник доповнив, що показання потерпілої та її родичів не тільки базуються на припущеннях та є суперечливими, але навіть не співпадають з версією слідства. А саме: ці особи пояснювали, що ОСОБА_3 , коли ОСОБА_14 виявив сітку з рибою, почав виплутувати рибу з сітки та запускати її під лід, тобто не намагався її викрасти, а навпаки зариблював ставок.

Сторона обвинувачення вважає, що показання потерпілої та свідків отримані судом безпосередньо в судовому засіданні у спосіб, передбачений нормами КПК України, тому не має підстав для визнання їх недопустимими.

Потерпіла ОСОБА_8 в направленому до суду листі, датованому від 15.04.2019 року, не погодилася з твердженнями адвоката. Вказала, що всі показання є правдивими та послідовними, між допитом судом та слідчим пройшов значний проміжок часу (більше року), тому можуть бути деякі розбіжності. Рішення ВС/ККС №685/1841/16к від 25.09.2018 року наголошує, що невеликі розбіжності у показаннях потерпілого не свідчать по їх недостовірність і можуть бути визнані судом.

За змістом ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.97 КПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч.2 цієї статті.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .А суд зазначає, що базуються на припущеннях та є суперечливими, мають сумнівний характер щодо їх відповідності фактичним обставинам кримінального провадження та іншим дослідженим в судовому засіданні доказам, а тому у відповідності до ст.89 КПК України не можуть бути визнані судом, як допустимі докази.

Враховуючи, що судом визнано показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не допустимими, за клопотанням сторони захисту суд визнає також недопустимими протоколи слідчих експериментів за участю цих осіб. До того ж, зазначені протоколи зовсім не містять відомостей, щодо відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, що свідчить про порушення вимог ст.240 КПК України.

Слід відзначити, що ні сторона обвинувачення, ні потерпіла ОСОБА_8 в дебатах вже не посилались на вказані протоколи слідчих експериментів, як на належний та допустимий доказ винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому обвинуваченні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що дату подій не пам`ятає. Близько 11-00 год. приїхав один на рибалку на автомобілі Жигулі, який залишив в с. Просяне, прийшовши пішки на ставок. Рибалить 1-2 рази в тиждень, в залежності від погоди. Нікого із господарів ставка не було, але знав старого господаря, який дозволяв ловити окунів та плотву, що природно водяться в даному ставку. Зазвичай на ставку були ще хтось із рибаків, спілкувалися. Чи були вони також по знайомству не знає, можливо. В даному випадку був один.

Близько 14-15 год. по снігу прямо на кригу ставка заїхав автомобіль Нива білого кольору, з якого вийшло 2 чи 3 особи. Номерних знаків автомобіля не запам`ятав. Не бачив, чи були у них снасті для рибалки. Боявся, що автомобіль провалиться під кригу, тому зателефонував на телефон колишнього господаря. Хто взяв слухавку, не знає, але повідомив, що хтось приїхав на ставок, як вважав, рибу ловити. Відстань від нього до даного авто приблизно 70-100 метрів, більше нікого на ставку не було. Що робили особи не бачив, хоча було ще видно, лише починало темніти. Через 20-30 хвилин пішов, не дочекавшись господарів. По дорозі в село нікого не зустрічав. ОСОБА_3 серед тих 2-3 осіб не бачив, можливо він був, але не розгледів їх обличчя. Господарі в цей день ставок не об`їжджали. Охоронців не бачив. Раніше якісь охоронці були, але рідко, знаходились в будці. Чи платна була рибалка, не знає. Думає, що до слідчого його викликали за клопотанням господарки ставка.

Сторона захисту просить визнати недопустимим доказом показання ОСОБА_17 , який допитаний в судовому засіданні в якості свідка, оскільки на його думку не може вважатись свідком, адже його поява в кримінальному провадженні в останній день досудового розслідування є вкрай сумнівною: про нього як про свідка потерпіла та її родичі, допитані в кримінальному провадженні, не заявляли, а пояснювали, що просто робили об`їзд території, тоді як ОСОБА_17 пояснював, що телефонував ОСОБА_8 . Ці суперечності ставлять під сумнів допустимість показань ОСОБА_17 , який, до речі, не пам`ятає дати подій, про які надавав показання, тому вони могли стосуватись зовсім іншого випадку.

В судових дебатах захисник зазначив, що якщо суд все ж визнає показання ОСОБА_17 належним та допустимим доказом, вважає, що вони не спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_3 відносно того, що він не був знайомий з хлопцями, які знаходились на ставку на момент його приїзду. Адже невідомі особи могли прибути на ставок на іншому автомобілі аналогічної марки та того ж кольору, що й у ОСОБА_3 , а після того, як ОСОБА_17 покинув ставок, цей автомобіль також міг поїхати звідти, залишивши невідомих осіб на льоду, і вже після цього на ставок приїхав ОСОБА_3 . Такий розвиток подій опосередковано підтверджує навіть потерпіла ОСОБА_8 , яка пояснила, що двоє невідомих пішли в напрямку швидкісної траси, де їх можливо чекав автомобіль, а також її донька ОСОБА_13 - своїми показаннями: «Ті двоє зачекали, коли всі роз`їхались та витягли іншу сітку». Дійсно, що заважало б трьом здоровим чоловікам поїхати зі ставка разом (тобто на автомобілі ОСОБА_3 ), якби вони були однією компанією. До того ж, ОСОБА_17 не пам`ятає дати подій, про які надавав покази, тому вони могли стосуватись зовсім іншого випадку.

Сторона обвинувачення та потерпіла ОСОБА_8 підтримали викладену вище позицію щодо відсутності підстав для визнання показань свідків недопустимими.

Проаналізувавши показання свідка ОСОБА_17 окремо та у сукупності із іншими доказами у кримінальному провадженні, суд зазначає, що ставиться до вказаних показань критично та надаючи остаточну оцінку зазначеному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України, доходить висновку щодо неможливості покладення показань свідка ОСОБА_17 в основу обвинувального вироку, у зв`язку з їх недостовірністю.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що знає колишнього господаря ставка с. Просяне. Даний ставок в оренді сім`ї Сай ще з часів колгоспів.

Зимою 2016 року хтось із членів сім`ї зателефонував та попросив приїхати на ставок с. Просяне, так як невідомі особи поставили сітки, щоб подивився як досвідчений рибак та хороший знайомий батька. Забравши по дорозі ОСОБА_15 , приїхали на ставок, де були ОСОБА_8 з донькам. ОСОБА_3 не було. Сітку не бачив. По середині ставка була прорубана лунка, біля якої лежали 10 карасів, можливо ще щось було, але не видно через темноту. Після чого приїхали працівники поліції, які сказали, що ОСОБА_3 ставив сітку. Понаписували заяви, про що не пам`ятає, щось підписував. Сказали, що з ОСОБА_3 нічого не буде, тобто до кримінальної відповідальності за те, що ставив сітку, його не притягнуть. Бачив, як працівники поліції розмовляли з ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , але не чув про що. Поліцейські забрали карасів та поїхали. Хто їх рахував не пам`ятає. Написане в протоколі підписував, якщо після того нічого не добавили. Не пам`ятає, чи залучався до огляду ОСОБА_3 , але на ставку він був. Не було такого, щоб ОСОБА_3 , пропонували прийняти участь в огляді місця події, але він відмовився. Не пам`ятає чи рахували рибу, чи важили, але зібрали її в таз. Риба була розміром приблизно 150-300 грам кожна, трішки більша ніж приманка для щуки, яку він чіпляє на жерлицю. На місці події стояли жерлиці для ловлі щуки, судака, окуня. Сітку не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що зимою 2016 року, точну дату не пам`ятає, зателефонував ОСОБА_16 , якому хтось зателефонував та попросив з`їздити на ставок, де хтось ловить рибу. Враховуючи товариські відносини поїхали на ставок в с. Просяне, де вже була ОСОБА_8 з доньками, яку до цієї події не знав. На той час вже темніло, на ставку не було нікого. На пропозицію доньок пішли оглядати ставок, куди вони показували. В одному місці виявили 10-15 маленьких карасів, можливо плотва, приблизно по 200 грам кожна, які лежали на кризі. Рибу винесли на берег ставка, куди вона ділась далі, не знає. Пройшлися по кризі спочатку з господарями, потім приїхали працівники поліції з ОСОБА_3 , на якого вказали, що ловив рибу. Після цього стояли на березі ставка. Разом із ОСОБА_16 приймав участь в огляді місця події, як понятий. При цьому зібрали рибу, яка там залишилася, рахували, що з нею сталося далі, не знає. При ньому рибу не зважували. Пам`ятає, що на місці події виявили 2-3 жерлиці, чи з`ясовували та описували їх не пам`ятає. Інших застосувань для вилову риби не бачив. В протоколі огляду все правильно зафіксовано, його читав та підписував. Чи пояснював щось ОСОБА_3 , не пам`ятає.

Коли їхали до ставка, звідти виїхав білий автомобіль, марку не пам`ятає. ОСОБА_3 приїхав на Ниві білого кольору, а зустрічний автомобіль також білий, але марку не пам`ятає. Було вже темно біля 17-18 год.

Звернув увагу, що риби було небагато та невеликого розміру. Вагу та розмір не пам`ятає, але не 14 кг, як зазначено в протоколі. На момент складення протоколу ОСОБА_3 був на березі ставка, але до рахування та зважування його не залучали, чому, не знає. Хто викликав поліцію, не знає.

Сторона захисту просить визнати недопустимим доказом показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не можуть вважатися належними та допустимими доказами, адже вказані особи були присутні в якості понятих при проведенні слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . При цьому у них було сформовано певне однобічне уявлення про події, очевидцями яких вони не були.

Сторона обвинувачення та потерпіла ОСОБА_8 підтримали викладену вище позицію щодо відсутності підстав для визнання показань свідків недопустимими.

Згідно ч.7 ст.97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Судом встановлено, що слідчі експерименти в кримінальному провадженні за участі потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 проводилися в присутності понятого ОСОБА_15 , якому стало відомо про обставини кримінального провадження із пояснень цих осіб під час здійснення ними кримінального провадження, тому у відповідності до ст.89 КПК України показання свідка ОСОБА_15 не можуть бути визнані судом, як допустимий доказ.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для визнання показань свідка ОСОБА_16 недопустимим доказом та відзначає, що надані ним показання в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами не спростовують показання обвинуваченого щодо обставин, зазначених у ст.368 КПК України.

Судом досліджено рапорт старшого інспектора-чергового Нововодолазького ВП Харківського ВП ГУ НП в Харківській області від 01.02.2016 року згідно якого, 01.02.2016 року о 17-45 год. до чергової частини по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_12 , яка повідомила, що в с. Просяне Нововодолазького району на ставку вона затримала невідомих з сітками, які займалися виловом риби. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.185 КК України. Дане повідомлення зареєстроване в ЖЄО 01.02.2016 року за №285.

В судовому засіданні захисник заявив клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_12 для з`ясування обставин, викладених в рапорті щодо затримання осіб, проте свідок на неодноразові судові виклики не з`явилась, посилаючись на сімейні обставини. Після дослідження всіх доказів захисник відмовився від клопотання про її допит, зазначивши, що свідок не володіє інформацією, яка має важливе значення для обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За змістом ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. (ч.4 ст.214 КПК України)

Аналізуючи наведені норми, суд доходить висновку, що рапорт не є доказом в розумінні КПК України, а лише фіксує обов`язкову процесуальну дію для початку досудового розслідування в ході якого вже встановлюється обставини кримінального правопорушення.

Згідно дослідженого судом протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 01.02.2016 року, складеного о 18-00 год. потерпіла просить прийняти заходи до ОСОБА_3 , який 01.02.2016 року у групі з двома невстановленими особами здійснив крадіжку риби на орендованому нею ставку АДРЕСА_2 , шляхом застосування засобів браконьєрства, а саме риболовної сітки, чим завдано матеріальну шкоду в розмірі 400 грн.

Сторона захисту просить визнати недопустимим доказом протокол заяви про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки з нього не можливо зрозуміти, що ж просить заявниця ОСОБА_8 та які дії на її думку вчинив ОСОБА_3 - чи то крадіжку, чи то браконьєрство, до того ж не вказані очевидці, які потім дивним чином з`являються у кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки потерпіла не має юридичної освіти та не зобов`язана надавати кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення, що є завданням органу досудового розслідування.

Таку ж позицію висловила потерпіла в листі від 15.04.2019 року.

Враховуючи положення ст.ст.56,214 КПК України, суд вважає, що протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення не є доказом в розумінні КПК України, а зазначені в ньому обставини кримінального правопорушення підлягають перевірці в ході досудового розслідування.

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 01.02.2016 року, складеного з 18-30 год. до 19-00 год. слідчим ОСОБА_11 в присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , за участю потерпілої ОСОБА_8 , під час огляду ставка, що розташований на відстані 2000 метрів від с. Просяне в північному напрямку, на відставні 35 м від центрального пляжу в східному напрямку виявлено на поверхні криги 2 лунки розміром 10 см округлої форми, біля яких лежить рибацька сітка білого кольору, в тенетах якої знаходиться риба загальною вагою 14 кг.

В радіусі 10 м від даних 2-х лунок мається ще 10 лунок над якими встановлені жерлиці.

На кризі на ставку вбачаються сліди автомобіля.

Біля ставка стоїть автомобіль ВАЗ 21213 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Як пояснила ОСОБА_8 власник ставка, власник даного автомобіля ОСОБА_3 , побачивши її почав з рибацької сітки витягувати рибу та випускати в лунку.

В присутності понятих було проведено зважування риби (далі незрозуміле слово), загальна вага склала 14 кг.

На фото таблиці зафіксовано загальний вид риби, впійманої в сітку, та номерний знак автомобіля Нива, який знаходився біля ставка с. Просяне.

Сторона захисту заявила клопотання про визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 01.02.2016 року, оскільки він містить елементи іншої слідчої дії, а саме допиту потерпілої. До того ж не вказано якими саме вагами (виробник, ціна ділень, відомості про допустимість похибки тощо) проводилось зважування риби.

В судових дебатах захисник звернув увагу, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджуються даними протоколу огляду місця події від 01.02.2016 року, в ході я кого дійсно виявлені жерлиці.

Сторона обвинувачення заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на проведення даної слідчої дії у відповідності до ст.104 КПК України, в тому числі зафіксовано обстановку на ставку та занесено до протоколу всі заяви ОСОБА_8 , що на його думку не суперечить вимогам КПК України.

Потерпіла ОСОБА_8 вказала, що кожна посадова особа має свій стиль складання процесуальних документів, тому не можуть визнаватися недопустимими, якщо вони не подобаються захиснику. Зазначений протокол містить вагу вкраденої риби, що достатньо для визначення вартості крадіжки.

Відповідно до ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Під час огляду письмових доказів судом виявлено, що в протоколі огляду місця події від 01.02.2016 року, відсутній підпис слідчого та відомості чи вилучалися якісь речі або документи, їх огляд і опечатування із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду, а також відомості про технічні засоби, які використовувалися під час вимірювання, фотографування, що свідчить про оформлення протоколу з порушенням вимог чинного законодавства, тому суд не може вважати такий доказ допустимим.

Суд приймає до уваги, що крім відсутності даних про наявність тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, суду не надано прокурором доказів, які б свідчили про визнання будь-яких предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання, або вирішення питання в порядку ст.100 КПК України щодо продукції, яка піддається швидкому псуванню.

Із наданої прокурором дослідженої в судовому засіданні зберігаючої розписки ОСОБА_8 без дати слідує, що потерпіла отримала від працівників поліції викрадену з її ставка рибу загальною вагою 14 кг. Зобов`язується зберігати дану рибу до вирішення питання по суті.

Сторона захисту просить визнати дану розписку не допустимим доказом через відсутність дати.

Сторона обвинувачення не надала заперечень щодо заявленого клопотання. Проте в судових дебатах в обґрунтування інкримінованого кримінального правопорушення прокурор посилався на речові докази, відомості про які відсутні в матеріалах кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 в листі від 15.04.2019 року вказала, що відсутність дати складання на розписці не може бути підставою для визнання доказу недопустимим. Разом з тим, в судовому засіданні неодноразово вказувала, що рибу їй не повернули, не могла писати таку розписку, оскільки риба не може бути речовим доказом.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ст.100 КПК України передбачає, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

До того ж, в ч.6 ст.100 КПК України зазначено перелік процесуальних дій щодо речових доказів у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню.

Як вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, процесуальні дії щодо речових доказів зовсім не проводилися.

Дослідивши зберігаючу розписку ОСОБА_8 в сукупності з іншими доказами, суд доходить висновку про визнання її недопустимим доказом через недостовірність викладеної в ній інформації та відсутність обставин, що встановлюються в передбаченому КПК України порядку під час кримінального провадження.

З цих же підстав суд не може визнати допустимим доказом копію ухвали слідчого судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 05.02.2016 року у судовому провадженні №631/172/16к, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 , накладено арешт та визнано тимчасово вилученими предметами рибацьку сітку та рибу вагою 14 кг, які було виявлено та вилучено в ході проведення огляду місця події саме в с. Просяне 01.02.2019 року.

Суд приймає до уваги, що ухвала слідчого судді також не містить відомостей про визнання предметів, на які накладено арешт, речовими доказами, можливо тому містить термін дії протягом 1 місяця з дня її винесення, тобто по 05.03.2016 року включно, який вже давно закінчився.

Аналізуючи наведені правові норми, суд вважає, що ухвала слідчого судді не може бути доказом в розумінні КПК України, а лише фіксує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Щодо фотокопії накладної №10/1 від 27.03.2015 року та фотокопії договору оренди землі №1 від 01.02.2007 року сторона захисту заявила клопотання про визнання їх недопустимими доказами, оскільки цілком очевидно, що перелічені вище папери були надані стороні обвинувачення потерпілою та містять ознаки документів, які могли б мати значення речових доказів у разі дотримання слідчим викладених норм законодавства. Однак в матеріалах кримінального провадження відсутній запит на витребування даних документів та лист, що підтверджує їх надання, або інші форми витребування-отримання доказів. Дані докази слідчим не оглядались, не фотографувались та протокол про це не складався. В матеріалах кримінального провадження містяться лише ксерокопії, належним чином не завірені, а доступ до оригіналів цих документів стороні захисту не надавався. Тож, на думку захисника ОСОБА_10 сторона обвинувачення втратила право посилатись на них, як на докази, адже відповідно до ч.12 ст.290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Захисник ОСОБА_10 звернув особливу увагу на ксерокопію накладної б/н від 27.03.2015 року, в якій відсутній підпис будь-якої особи в графі «Прийняв», що не може бути підтвердженням факту придбання малька карася, адже після його заповнення цілком можливо було розірвання правочину купівлі-продажу, про що й свідчить відсутність підпису покупця.

Крім того, відповідно до п.15 договору оренди землі від 01.02.2007 року земельна ділянка передавалась в оренду ОСОБА_8 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (тобто для орошения, напування худоби, розведення гусей та качок тощо), а не для розведення риби, тобто використовувалась нею не за цільовим призначенням.

Сторона обвинувачення не надала заперечень проти задоволення клопотання.

Потерпіла ОСОБА_8 акцентувала увагу, що саме орган досудового розслідування не завірив копії документів, які вона надала під час допиту в якості потерпілої. Чому слідчий не завірив документи, їй не відомо. Посилаючись на ст.290 КПК України, вважає, що сторона захисту мала можливість отримати інформацію, яка міститься в наданих нею документах, але захист не заявляв клопотання про надання їм оригіналів зазначених документів. Вказала, що може надати їх оригінали на запит суду або за клопотанням будь-якої зі сторін.

Наголосила, що ставок дуже великий проміжок часу перебуває у неї на праві оренди, тобто 12 років. До цього з 2000 року його орендувало приватне підприємство, директором якого був чоловік потерпілої. Тривалість життя такої риби, як карась, не перевищує 10 років, тому говорити про наявність у ставку аборигенних видів риби є неправильним.

Твердження сторони захисту про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням вважає хибними, посилаючись на ЗУ «Про аквакультуру», ст.1 якого зазначає, що аквакультура (рибництво) це сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіондів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг. Таким чином, розведення риби є саме товарним сільськогосподарським виробництвом.

Відповідно до ч.1 ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч.ч.2-3 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Відповідно до вимог ч.ч.11,12 ст.290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Оскільки надані стороною обвинувачення вказані вище документи оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, суд визнає їх недопустимими.

Із дослідженого в судовому засіданні висновку товарознавчої експертизи №29 від 06.04.2016 року слідує, що дослідження проводив спеціаліст-оцінювач ОСОБА_18 . Дослідження проводилося шляхом візуального огляду пред`явлених речей, не пред`явлених, методом порівняння з аналогічними предметами на момент вчинення злочину. Згідно висновку, вартість викраденого майна на момент скоєння злочину складає 343 грн. Висновок містить таблицю, в якій зазначено риба карась, живою вагою 14 кг, вартість за одиницю 24.50 грн., сума 343 грн.

Суд приймає до уваги, що під час проведення експертизи не конкретизовано вартість яких предметів досліджувалася, яким способом та станом на яку дату визначалася вартість викраденого майна.

Сторона захисту заявила клопотання про визнання недопустимим доказом - висновок товарознавчої експертизи щодо оцінки риби №29 від 06.04.2016 року, який проведено через два місяці після вилову; виконано незрозумілою особою, а саме суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_18 , відомості про яку не внесено до реєстру атестованих судових експертів. Вважає, що згідно зі ст.42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. На думку захисника, так звану експертизу ОСОБА_18 як підприємець, що здійснює свою діяльність відповідно до вищевказаних цілей, проводила не безкоштовно, а враховуючи відсутність судових витрат відповідно до обвинувального акту, є лише одна відповідь на питання хто її оплачував - працівники правоохоронних органів, тому чітко простежується залежність результатів експертизи від побажань замовників. За таких обставин дана експертиза та її висновки є вкрай сумнівними та не можуть вважатись допустимим доказом.

При цьому стороною захисту надано витяг із Реєстру атестованих судових експертів МЮ України, згідно якого за заданими параметрами ОСОБА_18 не знайдено жодного атестованого судового експерта.

В судових дебатах захисник ОСОБА_10 зазначив, що кількість 14 кг риби, замах на викрадення якої інкримінується ОСОБА_3 , викликає великий сумнів, адже відомості про те, якими вагами проводилось вимірювання, хто виробник, яка похибка цих вагів - відсутні. ОСОБА_3 пояснив, що бачив 6-7 карасів вагою близько 200 грамів кожен (тобто максимум 1,4 кг.). Свідок ОСОБА_15 пояснив, що було 10-15 карасів вагою 150-200 грамів кожен (тобто максимум 3 кг). Свідок ОСОБА_16 пояснив, що було з десяток карасів вагою по 200-300 грамів (все ті ж 3 кг максимум). Навіть свідок ОСОБА_14 , незважаючи на близькі родинні зв`язки з потерпілою, пояснив, що риби було 5 кг. Тобто ні про які міфічно-вигадані 14 кг, на думку захисника, не може йти мова, що підтверджується фототаблицею до протоколу огляду місця події від 01.02.2016 року, на якій видно не більше 7 шт. карасів невеликого розміру. Вважає, що можливо слідчий просто помилився, не поставивши кому між цифрами 1 та 4, і риби було дійсно не 14 кг, а 1,4 кг, як вказує ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги показання обвинуваченого та свідків про те, що риби було максимум 5 кг, вважає, що навіть при ціні 24,5 грн. за один кг, що слідує із експертизи №29 від 06.04.2016 року, сумарна вартість становить 122,5 грн. Та навіть, якщо заплющити очі на все й припустити, що ставок зариблювався та риби в сітці дійсно було 14 кг, її вартість повинна визначатись вартістю того малька, який запускався, тобто 5 грн. за кг. В даному випадку вартість риби, яку начебто намагались викрасти, взагалі становить 70 грн. Такі суми в обох випадках виключають кримінальну відповідальність за ст.185 КК України.

Сторона обвинувачення не надала заперечень проти заявленого клопотання. Навпаки, в судових дебатах прокурор ОСОБА_6 посилався на даний доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині.

Потерпіла ОСОБА_8 в листі від 15.04.2019 року погодилася з твердженнями сторони захисту з приводу проведення експертизи особою, що не мала на те повноважень, що є суттєвим порушенням діючого законодавства, чим не раз обґрунтовувала свої скарги на дії органу досудового розслідування. Зазначила, що у відповідності до ст.332 КПК України передбачена можливість призначення експертизи безпосередньо судом експертній установі, яка має на це право.

Зі змісту ст.101 КПК вбачається, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Відповідно до ст.243 КПК України, в редакції, яка діяла на момент інкримінованого злочину, сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, в тому числі за клопотанням сторони захисту або потерпілого.

Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, в тому числі обов`язкової.

18.04.2019 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про призначення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні адресоване слідчому судді в межах досудового розслідування. На вирішення експерту прокурором поставлено запитання: яка вартість риби роду Карась загальною живою вагою 14 кг станом на 01.02.2016 року?

Ухвалою суду від 23.05.2019 року в задоволенні клопотання прокурора відмовлено, оскільки останній зовсім не обґрунтував необхідність призначення експертизи, в тому числі у відповідності до ст.332 КПК України, та причини тривалого її не проведення, обмежившись лише загальними тезами. До того ж, просить призначити експертизу в межах досудового розслідування, яке закінчено ще 01.06.2016 року.

При цьому судом взято до уваги клопотання захисника про порушення права на захист обвинуваченого щодо змагальності сторін у кримінальному провадженні, оскільки клопотання стороною обвинувачення заявлено лише після заяви стороною захисту клопотання про недопустимість доказів.

Жодних доказів того, що ОСОБА_3 та невідомі особи, які потім покинули ставок, були знайомі між собою та діяли спільно, слідством не надано. Ці припущення висловлені лише в показах зацікавлених осіб - потерпілої та її родичів. Слідством навіть не вжито заходів щодо виділення матеріалів відносно цих невідомих осіб в окреме провадження, що демонструє явно упереджене ставлення сторони обвинувачення саме до обвинуваченого ОСОБА_3 .

Крім того, під час інкримінованих подій 01.02.2016 року ні у ОСОБА_3 , ні з його автомобіля не було виявлено та вилучено виловлену рибу та знаряддя для її вилову. Жодних доказів того, що саме ОСОБА_3 , а не інші особи, поставив під лід сітки для вилову риби, не надано.

Ніхто із допитаних осіб в судовому засіданні особисто не бачив, що саме ОСОБА_3 витягував сітку із ставка та наявність у нього будь-яких пристроїв, за допомогою яких можливе використання сітки для вилову риби.

Доказів того, що ОСОБА_3 доведено до відому, або іншим способом стало відомо про заборону рибалки на ставку в с. Просяне Нововодолазького району Харківської області прокурором у судовому засіданні не надано.

Таким чином, стороною обвинувачення не встановлені та не доведені жодна зі складових частин складу злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України: об`єкт та предмет (право власності ОСОБА_8 на рибу, виявлену в сітці, а також її кількість та вартість), об`єктивна сторона (в чому полягали дії ОСОБА_3 , направлені на таємне викрадення риби карась), суб`єкт (чому саме ОСОБА_3 , а не інші особи, які були на ставку в той же час) та суб`єктивна сторона (якими були мотив та мета ОСОБА_3 , в чому його вина).

Виходячи із встановлених судом фактичних обставин, суд приймає до уваги, що інших доказів, які б спростовували показання обвинуваченого ОСОБА_3 та ставили під сумнів їх правдивість, не зібрано.

Докази, на підставі яких стороною обвинувачення доводилась вина обвинуваченого в замаху на викрадення чужого майна, не є безперечними та переконливими, а тому відсутні законні підстави для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

При оцінці інкримінованих у винуватість ОСОБА_3 дій, суд враховує і дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно висновку органу з питань пробації, що міститься у досудовій доповіді, ОСОБА_3 має позитивні соціальні зв`язки, веде нормальний спосіб життя. З особами, які мають проблеми із законом та ведуть антисоціальний спосіб життя, зв`язків немає.

За характером спокійний, врівноважений, ввічливий, відповідальний. Фізично добре розвинутий, хронічних хвороб або хвороб, небезпечних для суспільства немає, спиртні та наркотичні речовини не вживає. У вільний час займається домашнім господарством та вихованням дітей. Сім`я ОСОБА_3 проживає у приватному будинку, соціально-побутові та гігієнічні норми проживання відповідають загальним нормам.

У обвинуваченого стійка життєва позиція, має конструктивні плани на майбутнє. Факторів, які б мотивували його до злочинної поведінки, не виявлено. Ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, органом з питань пробації оцінено, як низький.

За встановлених фактичних обставин, виходячи із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд доходить висновку про недоведеність вини обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні.

Цивільний позов не заявлявся, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.369-371,373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати не винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, та виправдати за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1