Справа № 161/9913/17 Провадження №11-кп/802/32/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2018 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні одну малолітню дитину, не працює, раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі п.«в» ч.1 ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування основного і додаткового покарання.
Вироком задоволено цивільні позови потерпілого ОСОБА_11 та комунального закладу «Луцька міська клінічна лікарня», стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 24000 грн. моральної шкоди, в користь КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» 13 180 грн. витрат на лікування.
Вироком також вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вирок суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 07 квітня 2016 року близько 21.40год., керуючи технічно справним автомобілем «VolkswagenPassat», р.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою по вул.Карпенка-Карого, поблизу ТРЦ «Ювант», в напрямку вул.Рівненської зі сторони вул.Конякіна в м.Луцьку, правою смугою руху, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, всупереч вимогам п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду на своїй смузі руху пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не зупинився та допустив наїзд на ОСОБА_11 , який перебігав проїзну частину дороги на регульованому пішохідному переході з ліва на право щодо руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої плечової кістки у верхній третині, обширну гематому (крововилив) під капсулу селезінки, розрив селезінки, що призвело до оперативного втручання видалення травматичної селезінки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує вирок суду з мотивів незаконності, необ`єктивності, невідповідності його висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неналежної оцінки доказів, та невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості в суді, у зв`язку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які підтримали подану ОСОБА_7 апеляцію у повному обсязі, прокурора і представника потерпілого, які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом належних та допустимих доказах.
Так суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в судовому засіданні підтвердили факт дорожньої пригоди за участю обвинуваченого, в результаті якої був збитий пішохід. Показання вказаних потерпілого та свідків є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і протоколами огляду місця події, слідчого експерименту, висновками судових експертиз, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає, а також висновком судово-медичної експертизи потерпілого. Показання потерпілих, свідків та часткові показання самого обвинуваченого в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення.

Суд першої інстанції дав обґрунтовану оцінку всім висновкам експертиз. При цьому судом першої інстанції дано належну оцінку дослідженим в судовому засіданні всім доказам, обґрунтовано відхилено клопотання сторони захисту щодо притягнення до відповідальності пішохода ОСОБА_11 , з чим погоджується і апеляційний суд.

Висновком судово-медичної експертизи №506 від 18 травня 2016 року встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої плечової кістки у верхній третині, обширну гематому (крововилив) під капсулу селезінки, розрив селезінки, що призвело до оперативного втручання видалення травматичної селезінки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
У відповідності до висновку експерта №206 від 15 червня 2017 року встановлено, що з врахуванням вихідних даних отриманих під час слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_11 , вихідних даних отриманих під час експертизи щодо швидкості руху автомобіля, з технічної точки зору водій автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, повинен був з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. В даній дорожній ситуації з технічної точки зору водій автомобіля ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування негайного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху.
Допитаний в апеляційному суді експерт ОСОБА_16 підтвердив дані, які викладені в висновку, та вказав, що водій мав технічну можливість уникнути зіткнення при дотриманні ПДР.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами протоколи огляду місця події, слідчого експерименту, а також висновки експертиз, оскільки такі докази зібрані отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.

Відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди.
Таким чином встановлено, що обвинувачений під час керування технічно справним автомобілем, побачивши на дорозі пішохода, який рухався по пішохідному переході та закінчував даний маневр, зберігав об`єктивну можливість для обміркування ситуації і прийняття безпечного для пішохода рішення про зменшення швидкості і зупинки. Проте обвинувачений, порушуючи вимоги пункту 12.3 та інші вказані у вироку пункти ПДР, не обрав виправданий маневр (негайне гальмування), який і призвів до ДТП.
Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді травмування потерпілого є невиправданий маневр, який був здійснений обвинуваченим у конкретній дорожній ситуації, і між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок. З даними висновками повністю погоджується і апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є пішохід ОСОБА_11 , а його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в суді не доведена, безпідставні, оскільки саме від дій обвинуваченого настали суспільно-небезпечні наслідки. Така стратегія захисту спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім того, доводи ОСОБА_7 , які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 94 КПК України, оцінив всі надані сторонами кримінального провадження докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, в їх сукупності з міркувань достатності, взаємозв`язку та посиланням на норми закону, і прийняв законне, обґрунтоване та мотивоване рішення.
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляції обвинуваченого, по справі не виявлено.

За таких обставин, в судах першої та апеляційної інстанцій винуватість ОСОБА_7 доведена повністю, вірно встановлено, що його злочинні дії знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили, і кваліфікація цих дій за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, його особу, який є осудним, на обліку у лікарів не перебуває, не судимий, має на утриманні малолітню дитину, проживає спільно з батьками та відсутність обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, і призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, із застосуванням інституту звільнення від відбування основного і додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», з чим повністю погоджується і апеляційний суд.
Таким чином, законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги, з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді