Справа №592/3682/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/773/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/3682/15-к за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 24 травня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований в АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинувачені у вчиненні злочинів, передбачених за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.311 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання: за ч.2 ст.307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна; за ч.1 ст.311 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки за ч.2 ст.309 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши ст.69 КК при призначенні покарання за ч.2 ст.307 КК, а за злочини, передбачені ч.2 ст.309 і ч.1 ст.311 КК призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого. Крім того, суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК, пославшись на ті ж обставини, якими умотивував своє рішення щодо наявності підстав для застосування ст.69 КК. Також не погодився з рішенням суду про звільнення ОСОБА_9 від обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.05.2018 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинувачені у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 і ч.1 ст.311 КК, та йому призначено покарання: за ч.2 ст.307 КК із застосуванням ст.69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; за ч.2 ст.309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.1 ст.311 КК у виді у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Стягнуто на користь витрати на залучення експертів 1536 грн.

Відповідно до вироку суду, 12.03.2015 приблизно 08-00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого фактичного мешкання по АДРЕСА_1 виготовив наркотичний засіб опій ацетильований, 2 мл якого набрав у медичний шприц та продовжував зберігати без мети збуту. Того ж дня приблизно о 11-35 год. ОСОБА_9 за 120 грн. збув ОСОБА_12 2 мл особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, масою у перерахунку на суху речовину 0,23 г.

26.03.2015 у денний період часу ОСОБА_9 у парку по пр. Шевченко в м. Суми незаконно придбав та зберігав за місцем свого проживання медичний шприц об`ємом 5 мл, в якому містився ангідрид оцтової кислоти, що використовується для виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, тобто є прекурсором, з метою подальшого ним виготовлення наркотичного засобу.

27.03.2015 приблизно 08-00 год. ОСОБА_9 за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 виготовив наркотичний засіб «опій», який розлив у 2 шприці об`ємом 6 мл та 12 мл кожний, та зберігав їх без мети збуту, які вживав того ж дня з кожного шприца, а решту наркотичних засобів в 2 шприцах поклав у ліву внутрішню кишеню свої спортивної кофти. Приблизно о 09-00 год., вийшовши із місця мешкання та перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_3 був зупинений працівниками міліції і добровільно видав належні йому наркотичні засоби, які є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильований, масою у перерахунку на суху речовину 0,005 г та 0,009 г відповідно. Того ж дня в період часу з 13-50 по 14-25 год. за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: ангідрид оцтової кислоти, який віднесений до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю, масою 1,298 г (об`ємом 1,2 мл), та металеву миску з нашаруванням, що є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, масою у перерахунку на суху речовину 0,022 г.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка не підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила вирок суду залишити без змін, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 і ч.1 ст.311 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог кримінального закону при призначенні покарання та, як наслідок, визначення обвинуваченому занадто м`якого покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які його пом`якшують, а саме повне визнання вини, щире каяття та відсутність судимостей, а також те, що обвинувачений за місцем мешкання характеризується посередньо. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання суд першої інстанції також узяв до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу обвинуваченого і, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченого, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.307 КК із застосуванням ст.69 КК, а саме призначити покарання за цей злочин нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї статті.

Визначивши ОСОБА_9 таким чином покарання, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-69 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

На переконання колегії суддів при визначенні виду і розміру кримінального покарання, крім вимог національного законодавства, суд першої інстанції також дотримався і принципу «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), який є одним із європейських стандартів кримінального судочинства і закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та полягає у тому, що «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принципу «пропорційності», коли призначене обвинуваченому покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, «суворість покарання сама по собі також не є вирішальною. Характер та ступінь суворості покарання визначається з урахуванням максимально можливого покарання, передбаченого законом. Покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), а тому при призначенні покарання суд першої інстанції цілком вірно врахував не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, суд першої інстанції з урахуванням усіх обставин кримінального провадження також обґрунтовано визнав за можливе звільнення обвинуваченого від призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням у відповідності до положень ст.75 КК, поклавши на останнього обов`язки, встановлені у ст.76 КК.

Згідно вимог ст.77 КК у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені виключно додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, що унеможливлює призначення такого додаткового покарання як конфіскація майна, незважаючи на те, що санкцією ч.2 ст.307 КК воно передбачене як обов`язкове, а тому доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому враховуючи тяжкість злочинів, особу обвинуваченого та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для його скасування та призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання, як про це поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 24 травня 2018 року відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4