Справа № 444/3737/18
Провадження № 1-кс/444/1404/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2018 року м. Жовква

Слідчий суддя Жовківського районного суду ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Жовква Львівської області скаргу ОСОБА_4 подану в порядку ст. 303 КПК України про бездіяльність першого заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

ВСТАНОВИВ:
04.12.2018 року на адресу суду поступила скарга ОСОБА_4 подана в порядку ст. 303 КПК України про бездіяльність першого заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, яку мотивує тим, що прокурор ОСОБА_5 на особистому прийомі прийняв заяву в порядку ст. 214 КПК про скоєнння прокурором ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ст. 255 КК України.

Зазначає, що прокурор ОСОБА_3 взяв на себе непередбачені КПК України повноваження, не вніс відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР та не відправив кримінальне провадження за територіальною підслідністю.

Вважає, що такі дії вказують на ознаки хабарництва та корупції в правоохоронному органі.

А тому просить зобов`язати внести відомості про кримінальне правопорушення в Єдиний реєстр досудових розслідувань, які подані ним 27.11.2018 року та відображені в протоколі, який складений ОСОБА_5 , а дії прокурора визнати незаконними.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, які у ній наведені.

Заступник керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, вважає її необгрунтованою, просить у задоволенні такої відмовити.

Пояснив, що отримавши протокол про прийняття заяви від 27.11.2018 року, супровідним листом направив такий начальнику першого відділу процесуального керівництва у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області старшому раднику юстиції ОСОБА_7 для розгляду з врахуванням вимог ст. 214 КПК України щодо можливого вчинення кримінального правопорушення керівником Червоноградської місцевої прокуратури. Про це повідомив ОСОБА_8 .

Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся 27.11.2018 року у Жовківський відділ Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області із повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 255 КК України керівником Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , про що начальником Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_5 було складено протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.11.2018 року, а так як дані відомості не були внесені до ЄРДР, звернувся до слідчого судді з даною скаргою.

Скаржник вбачає ознаки бездіяльності в діянні заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скаржник зазначає, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України не пізніше 24 годин після отримання цього повідомлення відповідальна особа повинна внести відомості до ЄРДР і скерувати матеріали по підслідності для проведення досудового розслідування.

В контексті ч. 4 ст. 214 КПК України дії прокурора відповідали вимогам закону, оскільки повідомлення ОСОБА_4 були прийняті, про що свідчить протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 27.11.2018 року (а.с. 3-5).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 214 КПК України передбачає, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою (слідчим чи прокурором) обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.

Порядок ведення ЄРДР врегульований, зокрема, Положенням про його ведення, затвердженим наказом Генерального Прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року «Про єдиний реєстр досудових розслідувань», згідно пп. 4 п. 2.1 якого до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Ця вимога передбачена і п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України щодо внесення необхідних даних до ЄРДР.

Аналізуючи наведені норми, слідчий суддя приходить до висновку про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Таким чином при розгляді скарги встановлено, що в повідомленні ОСОБА_4 лише констатовано скаржником про створення злочинної організації керівником Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 у складі прокурорів, а у скарзі- про приховання заступником керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 цих вчинених злочинів, проте ці повідомлення не містять жодних обставин діянь, які скаржник вважає злочинними, в тому числі обставини, які можуть свідчити про вчинення злочину, що дає підстави для висновку, що вказане повідомлення не є повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Скаржник вказав на те, що, на його думку, зазначені в протоколі від 27.11.2018 року дії підлягають кваліфікації за ст. 255 КК України.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже, скаржнику не належить право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст.22 КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Положеннями ст. 214 КПК України передбачено загальну процедуру внесення відомостей про злочин до ЄРДР.

Проте при вирішенні такого питання необхідно також застосовувати положення ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу ч. 4 ст. 9 КПК у разі, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 р., судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.

Відтак, з наведеного вище вбачається, що при вирішенні скарг на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей в ЄРДР, таке не може зводитись до формальної перевірки факту внесення чи невнесення в ЄРДР відповідних відомостей, а слідчий суддя згідно вимог ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись нормами матеріального та процесуального законодавства, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також слідчий суддя бере до уваги, що заступник керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , отримавши протокол про прийняття заяви від 27.11.2018 року, супровідним листом направив такий начальнику першого відділу процесуального керівництва у кримінального провадженні прокуратури Львівської області старшому раднику юстиції ОСОБА_7 для розгляду з врахуванням вимог ст. 214 КПК України щодо можливого вчинення кримінального правопорушення керівником Червоноградської місцевої прокуратури.

Листом заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 звернення ОСОБА_4 було скеровано за підслідністю для розгляду по суті до Територіального управління ДБР у м. Львові.

Як вбачається із супровідного листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові керівнику Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 останньому направлено для розгляду та проведення службового розслідування звернення ОСОБА_4 від 27.11.2018 року щодо можливих неправомірних, на думку заявника, дій керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 . В цьому супровідному листі є прохання проінформувати про результати розгляду звернення заявника та Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові.

Частиною 2 ст. 307 КПК України передбачений перелік рішень за наслідками розгляду скарг осіб, на бездіяльність правоохоронних органів, в тому числі і на бездіяльність, пов`язану з невнесенням відомостей до ЄРДР. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора може бути рішення про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, а також за відсутності наведених в заяві скаржника обставин діянь щодо місця, часу, дати та обставини вчинення злочину особою ОСОБА_6 , що могли б свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 , яка подана в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність першого заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1