Провадження № 1-кп/185/782/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2018 року м.Павлоград
Дніпропетровської області
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогригорівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розведеного, працюючого за договорами, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -
01.04.2018 року, приблизно о 01.10 год., ОСОБА_5 проходив повз гаражу № НОМЕР_1 в районі буд. АДРЕСА_2 , де керуючись злочинним умислом на незаконне заволодіння транспортним засобом з проникненням у приміщення, який в той час та в тому ж місці раптово у нього виник, зняв з петель праву частину металевих воріт вказаного гаражу, а іншу частину відігнув, після чого проник до приміщення гаражу.
Додав, що автомобіль, яким він не законно заволодів, через день був повернутий власнику, який наразі не має до нього будь-яких претензій.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, та вважає зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим допитувати інших учасників процесу, які не з`явились до суду та досліджувати інші докази його вини немає ніякої необхідності.
З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, аналогічну думку захисника, роз`яснивши обвинуваченому, у присутності його адвоката, правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими він погодився, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
Аналізуючи показання обвинуваченого, співставляючи їх з обвинуваченням що закидається, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 мають характер логічних, послідовних, взаємозв`язаних та об`єктивних, що з урахуванням застосування під час розгляду справи положень ст.349 КПК України дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно правильно кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.
При призначенні виду і розміру покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вважається особою, що є раніше не судимою, підлягає покаранню за вчинений ним тяжкий злочин, має виключно позитивну характеристику з місця проживання.
В якості пом`якшувальних обставин суд визнає та враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, у повному обсязі відшкодував потерпілому завдані збитки, має на утриманні малолітню дитину, а також має батьків пенсійного віку.
Обтяжливі обставини у справі відсутні.
Враховуючи викладене, беручи до уваги наведену сукупність пом`якшуючих обставин, зважаючи на відсутність у справі обставин, що обтяжують покарання, а також відсутність з боку потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання скоєння ним інших кримінальних правопорушень може відбутися й без ізоляції останнього від суспільства, а тому, обвинувачений ОСОБА_5 має бути засудженим за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції даної статті, без конфіскації майна, але умовно, із застосуванням до основного покарання положень, передбачених ст.75,76 КК України
Долю речових доказів, та судових витрат у справі необхідно вирішити за правилами ст.100 та ст.124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370, 371, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України.
ОСОБА_5 призначити покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років, без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного за цим вироком основного покарання з іспитовим терміном два роки.
Зобов`язати ОСОБА_5 , у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, або роботи;
- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду.
Звільнити ОСОБА_5 з під варти негайно, в залі суду.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави підтверджені документально процесуальні витрати на залучення експерта у справі у сумі 858грн.
- сліди пальців рук, та компакт-диск зберігати в матеріалах кримінального провадження;
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1