Постанова
іменем України

4 квітня2019року

м. Київ

справа № 515/1522/17
провадження № 51-6854км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
заучастю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145,за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. ТаракліїЧадир-Лунгського району Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вирокомТатарбунарського районного суду Одеської області від 14 липня

2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
20 березня 2018 року Апеляційний суд Одеської області скасував вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 липня2017 року щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання та постановив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч.2ст. 121КК покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК суд зарахував у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 із 18 березня 2016 року по 20 березня 2018 року з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Як убачається з вироку, ОСОБА_6 визнано винним у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , що спричинило смерть потерпілої, за обставин, установлених судом та детально викладених у рішенні суду.
Увечері 16 березня 2016 року ОСОБА_6 за місцем проживання на

АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків під час сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_6 умисно завдав їй не менше двох ударів руками по голові, а також не менше двох ударів дерев`яним табуретом по верхнійчастині тіла та по голові, анадалі не менше п`ятнадцяти ударів руками по верхній частині тіла та кінцівках, заподіявши потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, від яких настала її смерть.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та суворістю призначеного покарання. Вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки цю обставину судпершої інстанції визнав недоведеною належними та допустимими доказами. А крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги показань свідків щодо позитивних характеристик ОСОБА_6 , не допитав їх, а послався у вироку лише на негативні характеристики засудженого.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника і просила вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України(далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається з касаційної скарги захисника, він не оспорює та не заперечує події кримінального правопорушення, доведеностівинуватості ОСОБА_6 таправильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК.
Згідно з приписами ст. 370 КПК вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 420 цього Кодексу.
За статтею ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
При перегляді вироку щодо ОСОБА_6 апеляційний суд дотримався зазначених вимог, а тому доводи, зазначені в касаційній скарзі захисника, та вимоги щодо пом`якшення його підзахисному призначеного покарання не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців із застосуванням вимог ст. 69 КК, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст.12 КК є тяжким, дані про особу засудженого,відсутність негативних характеристикщодо нього та обставин, що обтяжують покарання, а також пом`якшуючі покарання обставини щирекаяття, сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин, уперше притягнення до кримінальної відповідальності, думку потерпілих, які не наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, пов`язаного з позбавленням волі.
Однак суд апеляційної інстанції не погодився з призначеним засудженому заходом примусу та призначив покарання за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо слушності доводів, наведених в апеляційних скаргах прокурорів, ґрунтуються на неврахуванні судом першої інстанції тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу засудженого, який характеризується негативно, а також на тому, що кримінальне правопорушення скоєно щодо особи похилого віку. Призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, суд також зважив на обставини, що впливають на призначення покарання відповідно до вимог

статей 50, 65 КК.
Беручи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має підстав вважати покарання, призначене ОСОБА_6 апеляційним судом, таким, що за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його суворість.
Доводи касаційної скарги сторони захисту про те, що суд апеляційної інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання, безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння злочину, а крім того, не взяв до уваги показання свідків щодо позитивних характеристик засудженого, не допитав їх, а послався у вироку лише на негативні характеристики голови Жовтоярської сільської ради та Татарбунарського РВ ГУНВП України в Одеській області, є безпідставними.
Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Як убачається з вироку, викладаючи обставини вчинення кримінального правопорушення суд зазначив, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши кримінальне провадження за апеляційною прокурорів, які оскаржували вирок у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, виходячи з установлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, правильно зазначив, що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
З аудіозапису судового засідання в суді апеляційної інстанції вбачається, що суд належним чином дослідив усі дані, які характеризують особу ОСОБА_6 , в тому числі й показання потерпілих у справі, а також з`ясував, що засуджений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
У зв`язку з цим вирок суду апеляційної інстанції щодо призначеного покарання колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та мотивованим.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а вирок відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Істотних порушень вимог закону, які би надали суду підстави для скасування оскаржуваного вирокуу кримінальному провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Одеської області

від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3