В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2019 Справа №607/26669/18

м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003435 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого,не працюючого, уродженця м.Тернопіль, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого,працюючого комірником ТОВ «Метизкапітал», уродженця м.Тернопіль, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

-- за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2018 року близько 23 години 15 хвилин в обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував разом із ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 20.11.2018 року близько 23 годин 15 хвилин ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів і з мотивів незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_5 , підійшли до ОСОБА_8 . Діючи спільно, ОСОБА_3 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося у нанесенні ОСОБА_8 ударів руками в обличчя, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді садно чола справа, синець повік лівого ока та лівих щічної і виличної ділянок із саднами на його тлі та забиттям м`яких тканин, садно лівої половини шиї та синець лівої вушної раковини, які за ступенем тяжкості відносяться до легких, а ОСОБА_4 висловив погрозу застосовування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яку той сприйняв реально. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 відкрито заволоділи мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 торгової марки «Nokia Lumia 610» вартістю 333 гривні 07 копійок та грошовими коштами в сумі 300 гривень та.

Із викраденим майном ОСОБА_9 та ОСОБА_4 із місця вчинення злочину втекли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 633 гривні 07 копійок.

20.11.2018 року близько 23 години 15 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував разом із ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 20.11.2018 року близько 23 годин 15 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів і з мотивів незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_5 , підійшли до ОСОБА_8 . Діючи спільно, ОСОБА_9 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося у нанесенні ОСОБА_8 ударів руками в обличчя, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді садно чола справа, синець повік лівого ока та лівих щічної і виличної ділянок із саднами на його тлі та забиттям м`яких тканин, садно лівої половини шиї та синець лівої вушної раковини, які за ступенем тяжкості відносяться до легких, а ОСОБА_4 висловив погрозу застосовування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яку той сприйняв реально. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 відкрито заволоділи мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 торгової марки «Nokia Lumia 610» вартістю 333 гривні 07 копійок та грошовими коштами в сумі 300 гривень.

Із викраденим майном ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із місця вчинення злочину втекли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 633 гривні 07 копійок.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що на даний час про вчинене він щиро шкодує, просить суд його суворо не карати, врахувати те, що шкоду потерпілому він повністю відвернув, сприяв розкриттю злочину, пообіцяв, що подібне в майбутньому більше ніколи не повториться.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, зазначив, що все дійсно відбувалося так, як описано в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що на даний час про вчинене він щиро шкодує, просить суд врахувати те, що шкоду потерпілому він повністю відвернув, сприяв розкриттю злочину та просить суд його суворо не карати та не позбавляти волі.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 20.11.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкрито викрали у нього мобільний телефон та грошові кошти в сумі 300 грн. Претензій до обвинувачених не має, оскільки завдана шкода йому відшкодована в повному обсязі. Просить суворо їх не карати, не позбавляти волі, вказав, що не заперечує стосовно звільнення їх від відбуття покарання з випробуванням чи призначення їм покарання у вигляді штрафу, чи застосування до них ст. 69 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодилися зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилися від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачені та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, його молодий вік, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, обставини, що обтяжують покарання відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: повне визнання обвинуваченими вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди, з урахуванням особи винних, їх поведінку після вчинення злочину, яка була спрямована на урегулювання конфлікту з потерпілим та добровільне повне відвернення йому збитків, завданих кримінальним правопорушенням, враховуючи позицію потерпілого, який просить суд їх суворо не карати, вказує, що заподіяна шкода не є значною та йому відшкодовано моральні та матеріальні збитки, суд вбачає за можливість застосувати при призначенні обвинуваченим покарання ст. 69 КК України, призначивши основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, нижче нижчої межі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Суд, враховуючи вищенаведені пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки, оскільки ОСОБА_3 може бути перевихований без реального відбування призначеного судом покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку нагляд за останнім слід покласти відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України на орган пробації за місцем проживання.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_4 , то на думку суду, з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, нижче нижчої межі.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Враховуючи вищенаведені пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, суд приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки, оскільки ОСОБА_4 може бути перевихований без реального відбування призначеного судом покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 в період дії іспитового строку нагляд за останнім слід покласти відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України на орган пробації за місцем проживання.

Долю речового доказу вирішити в порядку, визначеному ст. 100 КПК України, а саме: мобільний телефон торгової марки «Nokia Lumia 610», який упакований в сейф-пакет № 3790407 та який відповідно до квитанції №009639 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №0003435 переданий на зберігання в камеру зберігання Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області слід повернути потерпілому ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6-964/18 від 07.12.2018 року в сумі 572, 00 грн., які суд вважає слід стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даного кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період дії іспитового строку покласти на орган пробації за місцем проживання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_4 в період дії іспитового строку покласти на орган пробації за місцем проживання.

Речовий доказ, а саме: мобільний телефон торгової марки «Nokia Lumia 610», який упакований в сейф-пакет № 3790407 та який відповідно до квитанції №009639 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №0003435 переданий на зберігання в камеру зберігання Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області - повернути потерпілому ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках в користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №6-964/18 від 07.12.2018 року в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1