Справа № 466/1617/18 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/41/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 466/1617/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черневе Мостиського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 162 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника цивільного позивача ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить одна тисяча сімсот грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 30539 грн. відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 16 лютого 2018 року близько 14.00 год., діючи протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, умисно проник до житла будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_12 , де перебував проти волі мешканців будинку, ігноруючи неодноразові прохання та законні вимоги покинути приміщення, чим порушив встановлене Конституцією України право ОСОБА_12 на недоторканість житла.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити покарання у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; цивільні позов потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишити без розгляду із роз`ясненням їм права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: суд першої інстанції дійшов хибного переконання про міру покарання, одну з найвищих, передбачених санкцією статті, а тому вирок в цій частині є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням кримінального закону. Обираючи йому покарання, суд в повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й те, що потерпілій не було причинено значної шкоди. Він повністю визнав вину на досудовому слідстві й під час судового розгляду щиро розкаявся у вчиненому злочині, працює над відшкодуванням завданих збитків.Потерпілою стороною та її представником як доказ було надано лише висновки експерта про вартість робіт з ремонту автомобіля та гаражних воріт, однак це не може вважатися доказом, оскільки не надано жодних чеків, квитанцій, що ними понесені дані витрати, тобто оплачені ремонтні роботи та придбані запчастини і будівельні матеріали, а відшкодуванню підлягають витрати, які сторона фактично понесла.Він не відмовляється від обов`язків відшкодування завданих збитків. На даний час він знаходиться в нелегкому матеріальному становищі, офіційно не працює, час від часу має тимчасові непостійні заробітки та намагається зібрати необхідні суми грошей.
В апеляційній скарзі цивільний позивач ОСОБА_11 просить вирок скасувати в частині відмови у відшкодуванні матеріальних збитків та призначення покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років; цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 завдану майнову шкоду в розмірі 70500,88 грн. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: з висновком суду про те, що ОСОБА_11 не є належним позивачем у справі, оскільки не є власником автомобіля марки «Фольксваген Мультівен», не погоджується. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором відповідального зберігання з правом користування укладеного 03.06.2017 між ТзОВ «Спільне українсько-польське підприємство «РАВТРАНС» та ОСОБА_11 і акту приймання передачі, остання прийняла на відповідальне зберігання наступне майно: транспортний засіб «VOLKSWAGEN MULTIVAN 2,0 TDI 4 Motion Highline», 2016 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , а також багажник (бокс на автомобіль ТМ «THULE»). Місце зберігання: смт. Брюховичі, вул. Скочня 1е. Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.2 договору ОСОБА_11 зобов`язалася прийняти всі необхідні міри для забезпечення зберігання майна в належному стану в період дії цього договору; нести повну відповідальність за втрату або пошкодження майна Депонента, що знаходиться в нього, незалежно від причини ушкодження або втрати, з моменту одержання майна від Депонента до закінчення терміну його зберігання. Відповідно до п. 2.3. договору відповідального зберігання виконавець має право користуватись майном, переданим на зберігання, для своїх потреб за умови використання майна за його призначенням, при цьому відшкодувати вартість зносу майна у розмірах, узгоджених з Депонентом або викупити майно. Таким чином суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо відсутності у неї правових підстав для звернення до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди. Факт завдання ОСОБА_7 збитків підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , яка підтвердила, що бачила, як ОСОБА_7 , керуючи автомобілем в гаражі, їздив взад - вперед, внаслідок чого пошкодив автомобіль, гаражні ворота та багажник на автомобілі. Також відповідно до показань ОСОБА_14 . ОСОБА_7 йому розповів, що їздив автомобілем в гаражі. ОСОБА_14 , будучи одразу після події в гаражі, бачив пошкоджений автомобіль, гараж, багажник та коротко описав їх пошкодження. Розмір збитків підтверджується висновком експерта № 1/160418 судової автотоварознавчої експертизи від 16.04.2018, висновком № 8 судової товарознавчої експертизи від 16.04.2018, квитанцією від 12.04.2018 про оплату вартості проведення експертних досліджень.
При призначенні ОСОБА_7 покарання судом не враховано обставин вчинення злочину, зокрема, те, що обвинувачений проник на закриту територію, перерізавши сигналізацію; під час вчинення злочину вів себе агресивно, налякав ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , здійснював на них психологічний тиск, був цинічним та впевнений у тому, що його не покарають; перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною.
Судом неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого. Показаннями свідків доведено, що ОСОБА_7 незаконно, проти волі ОСОБА_11 , проникнувши у житлове приміщення та гараж, заволодів транспортним засобом «Фольксваген Мультівен», завів автомобіль та здійснив рух на ньому (намагався здійснити виїзд з гаражу). Вартість транспортного засобу у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, середня ціна ринкового продажу останнього становить 1 393 385 грн. Те, що ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння та нібито не пам`ятає, що робив, не доводить відсутності умислу на заволодіння транспортним засобом. Натомість показаннями свідків доведено заволодіння транспортним засобом. Вказані факти залишились поза увагою суду.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу та доповнення до неї підтримали, покликаючись на викладені в них мотиви, та просять її задоволити.
Представник цивільного позивача ОСОБА_9 апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_11 підтримала, просить її задоволити.
Прокурор апеляційну скаргу обвинуваченого заперечила, апеляційну скаргу цивільного позивача підтримала частково в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга цивільного позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення з таких підстав.
Доводи апеляційної скарги цивільного позивача щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 162 КК України та призначення покарання апеляційний суд до уваги не бере з таких підстав.
Відповідно до п.8 ч.1 ст. 393 КПК України цивільний позивач ( ОСОБА_11 визнана цивільним позивачем у кримінальному провадженні ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2018 року /т.2 а.с.69/) має право подати апеляційну скаргу в частині, що стосується цивільного позову.
Отже цивільний позивач ОСОБА_11 не вправі оскаржувати в апеляційному порядку вирок у частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання.
Крім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд відбувався в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, й за таких умов учасники судового провадження позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи (в тому числі щодо кваліфікації дій обвинуваченого) в апеляційному порядку.
Щодо покарання, з яким обвинувачений не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, розкаявся у вчиненому; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та призначене в межах, встановлених санкцією частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при призначенні покарання тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та обставини, які пом`якшують покарання, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, усі обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.
На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання відсутні.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку в частині призначення покарання та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.
Апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Разом з тим вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 про стягнення на її користь з ОСОБА_7 відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 подала цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 було пошкоджено автомобіль «Фольксваген мультівен» реєстраційний номер НОМЕР_1 та багажник (бокс на автомобіль ТМ «ТHULЕ»), який знаходився у гаражному приміщенні будинку на АДРЕСА_2 , під час вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України. На підтвердження позовних вимог ОСОБА_11 надано висновок експерта №1/160418 від 16.04.2018 та висновок товарознавчої експертизи № 8 від 16.04.2018. Згідно з договором відповідального зберігання з правом користування від 03 червня 2017 року ТзОВ «Спільне українсько-польське підприємство «РАВТРАНС» передало ОСОБА_11 на відповідальне зберігання транспортний засіб «VOLKSWAGEN MULTIVAN 2,0 TDI 4 Motion Highline», 2016 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , а також багажник (бокс на автомобіль ТМ «ТHULЕ»); місце зберігання: смт. Брюховичі, вул. Скочня, 1Е.
Ухвалою Шевенківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2018 року цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення заподіяної шкоди прийнято до розгляду в межах кримінального провадження та визнано ОСОБА_11 цивільним позивачем у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 162 КК України.
Відповідно до ч.5 ст. 128, ч.1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак вказані вимоги закону при вирішенні судом першої інстанції цивільного позову дотримані не були.
Відмовляючи в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_11 не є власником транспортного засобу й не є належним позивачем у даному кримінальному провадженні.
Однак при цьому суд не врахував умови договору відповідального зберігання з правом користування, укладеного 03.06.2017 між ТзОВ «Спільне українсько-польське підприємство «РАВТРАНС» та ОСОБА_11 , згідно з яким остання прийняла на відповідальне зберігання транспортний засіб «VOLKSWAGEN MULTIVAN 2,0 TDI 4 Motion Highline», а також багажник, та несе повну відповідальність за втрату або пошкодження майна, незалежно від причини ушкодження або втрати.
При вирішенні цивільного позову суд допустив неповноту судового розгляду, яка вплинула на правильність прийнятого рішення в частині вирішення цивільного позову, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 409, ст. 410 КПК України є підставою для скасування вироку в цій частині з поверненням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_11 задоволити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 рокущодо ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 .
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди направити до Шевченківського районного суду м. Львована новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4