Справа № 199/2582/17
Провадження № 1-кп/206/19/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2019 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретареві - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000375, внесене до ЄРДР 15 лютого 2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою , маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 01.06.2013 ркоу Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 18.07.2013 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за попереднім вироком, до відбуття визначене покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, звільнився 02.12.2015 року по відбуттю строку покарання;
- 10.04.2017 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 03.03.2018 року по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_5 ,
потерпілий - ОСОБА_6
захисник-адвокат - ОСОБА_7 ,
обвинувачений - ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
14 грудня 2015 р. відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області № 2209 к юриста 2 класу ОСОБА_6 призначено на посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області .
Обіймаючи вказану посаду відповідно до вимог п. 19 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру», ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» , ОСОБА_6 мав статус прокурора, являвся працівником правоохоронного органу, на якого згідно з вимогами ст. 36 КПК України при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням покладені повноваження щодо початку досудового розслідування, погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених КПК України.
Крім того, відповідно до наказу № 16 керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 від 04.01.2016 року «Про розподіл обов`язків між керівництвом та оперативними працівниками Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1» на прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_6 покладено обов`язки щодо здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування, участь у судовому провадженні та оскарження судових рішень щодо кримінальних правопорушень, вчинених на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, та які розслідуються слідчими СВ Амур-Нижньодніпровського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, нагляд за законністю застосування заходів забезпечення кримінального провадження, дотримання слідчими закону щодо порядку та строків затримання і застосування запобіжних заходів.
22 грудня 2016 р. СВ Амур-Нижньодніпровського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003619 за ст. 186 ч. 2 КК України по факту пограбування ОСОБА_8 , яке мало місце 22.12.2016 близько 12-30 год. на території ринку «Воронцовський» , розташованому на пр. Мануйлівсь.кий, 65 у м. Дніпро.
Постановою керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 від 22.12.2016 року для здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні призначено групу прокурорів з числа працівників вказаної прокуратури а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Старшим групи призначено ОСОБА_6 .
В той же день,тобто 22.12.2016 року, за підозрою у вчиненні цього злочину відповідно до ст. 208 КПК України затримано раніше судимого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому 22.12.2016 року оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, яку погоджено прокурором ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0003619 та подано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб стосовно ОСОБА_3 , яке слідчим суддею було задоволено.
15.02.2017 року слідчим СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 складено клопотання у кримінальному провадженні № 0003619 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 та призначення йому судово-психіатричної експертизи, які погоджені прокурором ОСОБА_6
15.02.2017 року близько 18 год. 30 хв. після задоволення слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська вказаних клопотань, які було підтримано у суді прокурором ОСОБА_6 , у підозрюваного ОСОБА_3 , який заперечував проти їх задоволення, виник умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу - прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у залі судових засідань № 2 вказаного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 9, діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, з метою помсти прокурору ОСОБА_6 за виконання ним своїх службових обов`язків, пов`язаних зі здійсненням нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, підтримання клопотань слідчого про продовження йому строку тримання під вартою та направлення підозрюваного до психіатричного медичного закладу для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та наніс йому з великою силою один удар кулаком правої руки у виличну область обличчя ліворуч, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкіряного крововиливу та підшкірної гематоми на обличчі ліворуч, які за своїм характером відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 780 е від 20.03.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в судовому засіданні не визнв, від дачі показів відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.Вказав, що відеозапису судового процесу не було, а тому жодних об`єктивних доказів його винуватості не існує.
Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини, винуватість останнього повністю підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, належність і допустимість яких ніким не оспорена та не спростована.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що він відповідно до постанови про призначення групи прокурорів здійснював нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування у справі за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
В лютому 2017 року ним було направлені клопотання до слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 та про направлення його на стаціонарну психіатричну експертизу.
ОСОБА_3 був доставлений зі слідчого ізолятора до суду під конвоєм. Після розгляду вищезазначених клопотань, обвинуваченому відстібнули кайданки для того, щоб він підписав розписку про отримання ухвал суду , коли він,потерпілий, збирав речі, обвинувачений , проходячи поряд з ним , наніс йому один удар в ліву частину обличчя , помстившись за підтримання клопотань про проведення останньому експертизи та продовження тримання під вартою.
Допитанний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що в 2017 році в залі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська відбувалося слухання кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 про продовження його тримання під вартою та призначення судової експертизи.
Після закінчення судового засідання ОСОБА_3 , який був пристібнутий кайданками до конвоїра Сагача , попросив перестібнути кайданки, щоб вдягнути куртку. Після того як ОСОБА_12 відімкнув кайданки , ОСОБА_3 здійснив ривок в сторону прокурора ОСОБА_6 та наніс йому один удар в область обличчя, так як обвинувачений не був згоден з діями прокурора щодо розгляду клопотань про продовження тримання під вартою та призначення експертизи.
Аналогічні свідчення надав свідок ОСОБА_13 .
Допитанний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він був у складі групи слідчих під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ним були складені клопотання про продовження строку тримання під вартою та направлення на судово- психіатричну експертизу відносно останнього та подані до слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Після розгляду вищезазначених клопотань, коли суддя покинув зал судового засідання, ОСОБА_3 попросив зняти йому кайданки для того, щоб вдягнути куртку , та став виражатись нецензурною лайкою, після чого він підійшов до потерпілого та вдарив його в ліву частину обличчя.
Допитанний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що в середині лютого 2017 року з центру вторинної допомоги він отримав доручення на захист обвинуваченого ОСОБА_3 в ході розгляду клопотань про продовження тримання під вартою та призначення судово- психіатричної експертизи . Він здійснював захист останнього в залі судового засідання Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, в залі також були присутн підозрюваний ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_6 , стажист прокуратури , працівники поліції та конвойної роти. Після того як дані клопотання ( про продовження тримання під вартою та призначення СПЕ) відносно ОСОБА_3 були задоволені, секретар судового засідання попросив їх підійти та підписати розписку про отримання ухвал суду, коли він підвівся , то побачив, як ОСОБА_3 вдарив правою рукою в обличчя (в область скроні ) прокурора, від удару останній впав та підлогу.
Зазначив, що кайданки до ОСОБА_3 застосовувалися під час етапування його до суду, в суді вони були зняті. Коли той вдягав куртку , на ньому кайданок не було.
Допитанний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що він був присутнім в якості практиканта у працівника прокуратури - потерпілого ОСОБА_6 в ході розгляду клопотань у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , які розглядались слідчим суддею в залі судового засідання Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, також в залі судового засідання були присутні конвоїри, слідчий, потерпілий, захисник ОСОБА_3 та сам ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 в ході розгляду його справи був пристібнутий кайданками до конвоїра. Коли слухання справи закінчилося, ОСОБА_3 попросив конвоїра перестібнути кайданки для того, щоб вдягти куртку, коли його прохання було виконане , він підійшов до потерпілого та вдарив його в обличчя, після чого на ОСОБА_3 зразу вдягли кайданки.
Крім вищезазначених показів потерпілого та свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- наказом прокурора Дніпропетровської області №2209 к від 14 грудня 2015 року, яким ОСОБА_6 було призначено на тимчасово вакантну посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ( ОСОБА_16 ) з 15 грудня 2015 року, звільнивши його з посади прокурора прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (т.1, а.п.107);
- наказом №16 від 04 січня 2016 року прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області , яким на прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_6 покладено ряд службових обов`язків, зокрема: здійснення процесуального керівнцва на стадії досудового розслдіуввання, участь у судовому провадженні та оскарження судових рішень щодо кримінальних правопорушень, вчинених на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, які розслідуються слідчими СВ Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області та СВ Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області; нагляд за законністю застосування заходів забезпечення кримінального провадження, дотримання слідчими закону щодо порядку та строку затримання і застосування запобіжних заходів, контроль за поставленими на облік особами, яким обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, вчинених на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, які розслідуються слідчими СВ Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області та СВ Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області; здійснення повноважень, покладених на прокурора Законом України «Про прокуратуру», процесуальним законодавством (т.1, а.п.108-131);
- постановою керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 від 22 грудня 2016 року , якою було призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №0003619 у складі: прокурора ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_9 та старшим групи було призначено прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , якому доручено керувати діями інших прокурорів (т.1, а.п.68);
- ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року, якою за участю слідчого ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_14 , підозрюваного ОСОБА_3 , останнього було направлено на строк в межах двох місяців до психіатричного медичного закладу для проведення стаціонарної судово-психіатрічної експертизи (т.1, а.п.78-79);
- даними протоколу огляду місця події за участю потерпілого ОСОБА_6 від 24.03.2017 року з фототаблицями, згідно з яким останній продемонстрував механізм та спосіб спричинення йому тілесного ушкодження (т. 1, а.п. 61-64);
- висновком судово-медичного експерта № 780 е від 20.03.2017 року , згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження на обличчі у вигляді внутрішньо- шкіряного крововиливу та підшкірній гематомі в виличній області ліворуч, які не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область обличчя ліворуч, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до звернення за медичною допомогою в МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у посанові. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (т.1, а.п.56-57).
Суд вважає вину ОСОБА_3 повністю доведеною вищенаведеними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.
Судом у ході судового розгляду при дослідженні даних письмових доказів порушень вимог ст. ст. 104, 223, 240 КПК України не встановлено.
Суд розцінює поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду та часткове визнання вини, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації.
При цьому суд критично оцінює посилання захисту на відсутність умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та невстановлення органом досудового розслідування мотиву кримінального правопорушення з тих підстав , оскільки судове засідання на той момент вже було закінчено .

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, органи внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи державної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.
Відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює:
1) підтримання публічного обвинувачення в суді;
2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;
3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про прокуратуру», організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про прокуратуру», функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.
Як встановлено судом, безпосередньо події злочину передувало виконання своїх службових обов`язків прокурором при здійсненні нагляду за додержанням законів при проведенні досудового розслідування кримінального провадження щодо самого ОСОБА_3 . Належне виконання своїх службових обов`язків прокурором не влаштовувало ОСОБА_3 та викликало в нього бажання помститись прокурору, на що і наголошували свідки в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що потерпілий не виконував свої службові обов`язки, так як судові засідання з розгляду клопотань про призначення ОСОБА_3 судової-психіатрічної допомоги та продовження строків тримання під вартою було завершені.
Суд також не приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що в момент скоєння кримінального правопорушення не було відеофіксації та всі свідки є співробітниками провохороних органів, тобто вони не є незалежними та з упередженням ставляться до нього, оскільки всі свідки дали детальні та послідовні покази суду про обставини скоєння злочину обвинуваченим , і ці покази не протирічать один одному, з чого суд робить однозначний висновок про те, що вони всі були очевидцями цих подій.
Суд вважає необґрунтованим посилання сторони захисту на відсутність мотиву злочину, оскільки у даному випадку законодавець передбачив у диспозиції статті спеціальний мотив (у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу саме службових обов`язків), який і зазначений в обвинувальному акті.

Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і посилання захисту на порушення вимог службової інструкції під час конвоювання ОСОБА_3 , оскільки не надано жодних доказів на їх підтвердження.

Також суд вважає такими, що не є слушними доводи обвинуваченого про недоведеність його вини через відсутність об`єктивних даних відеофіксації судового процесу, оскільки зміни до ч.5 ст.27 КПК України про повне фіксування судового процесу (його аудіо- та відеофіксацію) вступили в дію з 01.01.2019 року відповідно до Закону України № 2213-VIII від 16.11.2017 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження та інших осіб правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування», а на момент скоєння злочину судове засідання вже було закінчено і секретарем виконувались технічні процедури щодо вручення всім учасникам копій судових рішень.

Отже суд вважає вину обвинуваченого повністю доведеною вищенаведеними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.345 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра перебуває з діагнозом: «Розлад особистості та поведінки», у лікаря нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем відбування покарання, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 45 від 03.03.2017 року, ОСОБА_3 хроничним психічним захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим розладом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав та в теперішній час не страждає. Виявляв раніше та виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. В період інкримінованого йому діяння міг віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними. ОСОБА_3 на теперішній час за своїм психічним станом також може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є рецидив злочину.
Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 неможливе застосування положень ст.ст. 69,75 КК України.
Суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, ОСОБА_3 було етаповано 16 вересня 2017 року з місць відбування покарання до Державної установи «Дніпровська УВП (№4)» для розгляду даного кримінального провадження.
24.12.2015 року вступив в силу Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-VIII, відповідно до якого судом зараховується строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Проте, відповідно до Закону №2046-VIII від18.05.2017 року до ч. 5 ст.72 КК України було внесено зміни, згідно з якими «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування». Даний Закон України набув чинності 21.06.2017 року.
Так згідно ч. 4 ст.5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи викладене, та те, що обвинуваченого було етаповано з місць відбування покарання 16 вересня 2017 року, а 03 березня 2018 року його було звільнено у зв`язку з відбуттям покарання, суд вважає, що період часу з 16 вересня 2017 року по 03 березня 2018 року включно підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, у відповідності до ч. 5 ст.72 КК України (в ред. Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 169 днів попереднього ув*язнення, які відповідають 338 дням позбавлення волі.
Цей висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст. 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) у строк остаточного покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення, відбутий ним у межах цього кримінального провадження з 16 вересня 2017 року по 03 березня 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1