Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження №1-кс/641/736/2019 Справа №641/1150/19
УХВАЛА
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 , пояснила, що вона наприкінці 2012 року її онука ОСОБА_5 почала підшукувати квартиру для покупки в м. Харкові. Вона постійно їй дзвонила та розповідала, що грошей на придбання квартири не вистачає та прохала її позичити їй грошові кошти на придбання квартири. В лютому місяці 2013 року ОСОБА_5 , зателефонувала їй та повідомила, що знайшла трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 . ціна якої була значно дешевше ніж ціна інших аналогічних квартир, на що вона погодилася допомогти у купівлі зазначеної квартири та знести свій внесок у вигляді грошових коштів в зв`язку з чим, в кінці лютого 2013 року вона приїхала в м. Харків до онуки. 01.03.2013 вона разом з онукою ОСОБА_5 , сином ОСОБА_6 та невісткою ОСОБА_7 , поїхали на зустріч з продавцем вказаної квартири. Де саме проходила зустріч з продавцем квартири вона не знає, так як місто вона знає погано. Продавцем квартири виявилася жінка невеликого зросту в темних окулярах. Під час бесіди з вказаною жінкою умови придбання вказаної квартири їх зацікавила і вони погодилися придбати її, на шо жінка запропонувала звернутися до найближчого нотаріуса, яка приймала поруч та оформити договір купівлі-продажу. Прізвища нотаріуса вона не пам`ятає. ОСОБА_4 пояснила, шо вона давала гроші останньою, тому вирішили, що квартиру треба буде оформити на неї, Знаходячись у кабінеті нотаріуса, остання взяла паспорт та код на ім`я ОСОБА_4 а також документи від продавця. Згодом нотаріус повідомила, що немає ніяких перешкод щодо укладення договору купівлі продажу га запросили нас для підпису даного договору Після чого ОСОБА_4 в присутності невістки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 було передано продавцю грошові кошти в сумі еквівалентній 47 000 (сорока семи тисяч) доларів США. а саме передали гроші в національній валюті України - гривні. Згодом у придбаній квартирі почали робити ремонт. Про те, шо власник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_10 від імені якого продавець ОСОБА_11 продала їм квартиру, знаходиться в місцях позбавлення волі вона не знала. Також під час укладення договору ОСОБА_11 повідомила, що власник ОСОБА_10 знаходиться за кордоном, тому присутнім бути не може. ОСОБА_4 повідомила, що в березні 2016 року на її адресу проживання в Херсонській області поштою надійшла повістка про виклик до Комінтернівського районного суду м. Харкова та копія позовної заяви про те що нібито вона перешкоджає користуванню квартирою ОСОБА_10 та те, що він начебто не знав про укладення договору між нею та ОСОБА_11 .
Допитана в якості свідка ОСОБА_12 , пояснила наприкінці 2012 року її родина почала підшукувати квартиру для покупки в м. Харкові. Переглянувши десятки квартир їм сподобалась кв. АДРЕСА_2 , яку вони, як їм здалося переглядали разом із представником агентства. Тоді за дану квартиру було запрошено 50 тисяч- доларів США, що для них було зависокою ціною. В лютому 2013 року дану квартиру вони побачили в мережі інтернет. яку продавали вже дешевше, а також був зазначений торг. В зв`язку з чим вони зустрілися із представником господаря, жінкою на ім`я ОСОБА_11 , яка повідомила, що власник даної квартири не може приїхати, в зв`язку з тим, що знаходиться в Ізраїлі та проживає там на постійній основі. ОСОБА_11 повідомила, що власнику на ім`я ОСОБА_13 наразі погрібні гроші, в зв`язку з чим останній погодився на зменшення ціни на квартиру. Також була оголошена ціна в розмірі 47 000 доларів США. Однак в той раз не зійшлися в ціні, так як вищезазначеної суми у них не було. Пошуки іншої квартири продовжились. В березні 2013 року відбулася зустріч із ОСОБА_11 в м. Харкові, з якою було погоджено укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, при цьому ОСОБА_11 запропонувала звернутися до найближчого нотаріуса по вул. Пушкінській в м. Харкові. В зв`язку з тим, що останньою додавала грошові кошти ОСОБА_4 , яка проживає в Херсонській області, вирішили оформити договір купівлі- продажу на неї. Тоді ж у був укладений даний договір та були передані ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 366,525 грн.. що на той час складали 47 000 доларів США. Нотаріус ОСОБА_14 повідомила, що перевірила по базам даних квартиру і може на законних підставах зареєструвати договір. Після цього нотаріус віддала покупцям оригінал купівлі-продажу даної квартири та копію довіреності від ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_15 , та завірила цю копію своєю печаткою.
Придбавши квартиру почали проводити там ремонтні роботи, а згодом заселилися туди. Через деякий час їм стало відомо від сусідки, що попередній власник даної квартири ОСОБА_16 знаходиться у СІЗО. Одразу ж зателефонували ОСОБА_17 та повідомили їй про ОСОБА_18 . Зустрівшись із ОСОБА_11 , остання повідомила, шо знала, що ОСОБА_10 знаходиться в СІЗО, однак навмисно не повідомила про це їм, так як при таких обставинах не було би укладено договір купівлі-продажу. На прохання повернути гроші та розірвати договір. ОСОБА_11 повідомила, що не може так вчинити, гак як грошей у неї не має бо віддала їх ОСОБА_10 . Тоді ж ОСОБА_11 повідомила, що зможе передати їм розписку від ОСОБА_10 про те, що даний договір був укладений за його згодою і він ніяких претензій з цього приводу не має. Через декілька днів ОСОБА_11 принесла сім`ї ОСОБА_19 таку розписку, де було зазначено, що ОСОБА_10 знає про такий договір та не має жодних претензій, при цьому у розписці не було ніяких печаток, тому вони попросили ОСОБА_20 , щоб та принесла їм нову завірену нотаріусом розписку. Вона погодилась, однак після тієї зустрічі ОСОБА_11 зникла, а її номер мобільного телефону не відповідає. Пізніше сім`я ОСОБА_19 намагалися продати дану квартиру, однак їм було відмовлено в агентствах, тому продовжили проживати в ній. В березні 2016 року стало відомо, що ОСОБА_16 звернувся із заявою, з приводу того, що вони у нього незаконно забрали квартиру, підробивши документі. Факт підробки ОСОБА_7 заперечує.
Також в ході проведення досудового розслідування проведено судово почеркознавчу експертизу, згідно з висновком якої ОСОБА_10 виконано розписка про те, що він довіряє ОСОБА_15 укласти угоду з продажу квартири АДРЕСА_2 .
Отже, квартира АДРЕСА_2 , є об`єктом вказаного кримінального правопорушення.
Орган досудового розслідування вважає, що можливість розпоряджатись квартирою АДРЕСА_2 , може призвести до її втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, що згідно ст. 170 КПК України є підставою для арешту майна та заборони розпоряджатись таким майном.
Згідно інформаційної довідки № 156695062 від 19.02.2019 квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності ОСОБА_21 на підстави договору купівлі продажу від 04.03.2016.
Слідчий посилається на необхідність на кладення арешту на житлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , з метою збереження слідів вчинення вказаного кримінального правопорушення та недопущення дій, які можуть призвести до втрати вищевказаного майна, яке є об`єктом кримінально протиправних дій або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
У судове засідання начальник відділення СВ Слобідського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України його неприбуття не перешкоджає розгляду даного клопотання.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому розгляді фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається (ч.ч. 10-12 ст. 170 КПК України).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, врахувавши обставини, передбачені ст. 173 КПК України, з метою запобігання можливості подальшого відчуження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вважає, що слідчим доведено наявні підстав за накладення арешту на майно.
Керуючись вимогами ст. ст. 170-175 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Накласти арешт із забороною вчинення будь яких дій, в тому числі в рамках виконавчих проваджень, на житлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_21 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Виконання ухвали покладається на начальника відділення СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1