Ухвала
Іменем України

28 січня2019 року
м. Київ
Провадження № 51-324ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року та ухвалу судді Київського апеляційного судувід 10 січня 2019рокупро відмову у відкритті провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року повернуто клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ТОВ "ВКФ Фарби України", про скасування арешту майна, в порядку ст. 174 КПК України, у кримінальному провадженні №00004620 від 08.05.2014 року.
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищенаведену ухвалу слідчого судді, оскільки її було подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.
Не погодившись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати їх і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки вважає, що вони постановлені з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 310 КПК України, оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Тобто, касаційне оскарження ухвал слідчого судді законом не передбачено.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року касаційному оскарженню не підлягає, а тому не може бути предметом касаційного розгляду, у зв`язку із чим в цій частині доводів касаційної скарги слід відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Разом з цим, слід звернути увагу, що поверненняклопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ТОВ "ВКФ Фарби України", про скасування арешту майна, не позбавляє його права повторно звернутися з цим же клопотанням в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.
Що стосується доводів касаційної скарги на ухвалу судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

У частині 1 та 2 ст. 309 цього Кодексу наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування, до якого оскаржувана ухвала слідчого судді не віднесена.
Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді (до яких і відноситься ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року) оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Отже, суддя апеляційного суду обґрунтовано дійшов висновку, що вищенаведена ухвала слідчого судді згідно зі ст. 309 вказаного Кодексу не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України і прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги і про те, що така ухвала підлягає оскарженню за змістом ч. 2 ст. 309 КПК України, оскільки зазначені положення закону передбачають можливість оскарженню в апеляційному порядку саме ухвали слідчого судді про повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. В даному ж випадку слідчий суддя постановив ухвалу про повернення клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ТОВ "ВКФ Фарби України", про скасування арешту майна, а не про повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02. 2001 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги в частині оскарження ухвали судді апеляційного суду та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України в разі, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, то суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року та ухвалу судді Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року про відмову у відкритті провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5