ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/370/19 Справа № 207/2096/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000900,щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого менеджером по сервісу ТОВ Автодом ММС, одруженого, має на утриманні дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь КЗ Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 79493 грн. 30 коп.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 10919 грн. 53 коп. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 100000 грн. - моральної.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 27563 грн. 61 коп. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 100000 грн. - моральної.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілім тяжкі тілесні ушкодження.

23 квітня 2017 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, у світлий час доби, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «ВАЗ-21011», державний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Сурській з боку вул. Грушевського в напрямку пр. Свободи в м. Кам`янське Дніпропетровської області по дорозі з двосторонньою організацією руху зі швидкістю близько 90 км/год.
В порушення вимог п. 2.9 «Правил дорожнього руху» України, відповідно до яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, ОСОБА_7 керував автомобілем та здійснював рух у стані алкогольного сп`яніння.
При русі по вул. Сурській ОСОБА_7 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод технічного характеру, повинен був уважно стежити за розвитком дорожньої обстановки, та враховуючи дорожню обстановку вибирати швидкість руху, при якій він мав би можливість виконувати всі необхідні дії з управління автомобілем, що заперечують безпеку всіх учасників дорожнього руху, з метою уникнути скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
В порушення вимог п.п. 12.1, 12.4, і 12.9 б) Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , не маючи ніяких перешкод технічного характеру, проявляючи злочинну недбалість та особисту неуважність, в силу знаходження в стані алкогольного сп`яніння, перевищив безпечну швидкість руху та при швидкості руху близько 90 км/год при русі в районі будинку № 86 по пр. Свободи при мокрому дорожньому покритті допустив виїзд свого автомобіля за межі проїжджої частини вправо, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які знаходились поблизу пішохідного переходу через проїжджу частину вул. Сурської.
В результаті даного ДТП пішоходу ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому велико- та малогомілкових кісток лівої гомілки з раною на рівнів перелому та садном в ділянці гомілково-ступневого суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.
Пішоходу ОСОБА_12 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з синцем на голові, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку; відкритого перелому великої та малогомілкової кісток лівої гомілки в середній третині з раною в цій ділянці; закритого перелому внутрішньої лодижки правої гомілки та заднього краю правої великогомілкової кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.
У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходиться порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги прокурор не оскаржує встановлені фактичні обставини, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання, яке є несправедливим через свою м`якість. Вважає, що судом належним чином не враховані ступень тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення злочину та його наслідки, при цьому те, що потерпілим на даний час відшкодовано лише по 1300 грн.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання з іспитовим строком. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що при призначенні обвинуваченому покарання судом не було належним чином враховані пом`якшуючі обставини, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди, позитивні характеристики, відсутність судимостей, факт вчинення необережного злочину, також не враховано, що ОСОБА_7 одружений та має на утриманні малолітню дитину. Також акцентує увагу на тому, що призначене судом покарання у виді позбавлення волі фактично унеможливлює відшкодування шкоди потерпілим, оскільки він будучи працевлаштованим офіційно міг би відшкодовувати завдану шкоду, а тому суд необгрунтовано не звільнив його від відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення за викладених у ній підстав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Потерпіла ОСОБА_10 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя за обставин, наведених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, є правильними і не оскаржується в апеляційних скаргах.
Проте під час апеляційного перегляду було встановлено, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам закону та є занадто м`яким.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами, суд посилався на те, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та наявні пом`якшуючі обставини вчиненого, зокрема, щире каяття обвинуваченого, та обставину, що обтяжує покарання, вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Не залишено поза увагою позицію потерпілих, той факт, що обвинуваченим лише в жовтні 2018 року було виплачено по 1300 грн. потерпілим, при цьому прийнято до уваги і відношення ОСОБА_7 до вчиненого ним злочину.
Проте із зазначеними висновками суду погодитися не можливо, оскільки суд має враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а і поведінку особи під час та після вчинення злочинних дій.
Суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження до покарання у виді позбавлення волі близького до мінімального покарання для даного виду злочину, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченим злочину, яке віднесено до категорії тяжких злочинів, способу та характеру його вчинення, його суспільної небезпеки.

При призначенні покарання судом недостатньо враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наслідки, завдані кримінальним правопорушенням, зокрема потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, з часу дорожньо-транспортної пригоди, тобто з 23 квітня 2017 року, потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_7 відшкодовано лише по 1300 грн. кожній у жовтні 2018 року, що є незначним відшкодуванням спричиненої останнім шкоди.

При цьому суд залишив поза увагою те, що курс лікування потерпілих з часу дорожньо-транспортної пригоди триває до теперішнього часу.
Що ж стосується того, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, при даних конкретних обставинах кримінального провадження вони самі по собі не можуть свідчити про підстави для призначення покарання у близькому до мінімального покарання, визначеного санкцією даної статті, чи звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, про що просить в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.
Враховуючи зазначене, зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Приймаючи до уваги вищенаведені висновки суду щодо відсутності достатніх підстав для призначення близького до мінімального покарання, визначеного санкцією даної статті, чи зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, про що просить в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника про застосування вимог ст. 75 КК України, не знайшли свого підтвердження, оскільки ті обставини, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі не можуть бути визнані достатніми підставами для задоволення вимог його апеляційної скарги.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів, відповідає принципам справедливості, співмірності, індивідуалазації покарання та є адекватним характеру вчинених дій та їх небезпечності. З цих підстав апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
В решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4