Справа № 361/4536/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1296/2019 Головуючий у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8
представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сушівці Білогірського району Хмельницької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, в період якого останнього зобов`язано, відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 21 липня 2016 року йому наказом від 07 листопада 2015 року присвоєно спеціальне звання майора поліції, призначено на посаду старшого інспектора - чергового Головного управління Національної поліції в м. Києві та як працівник Національної поліції він є представником правоохоронних органів України.
В період з 21 липня 1995 року по 09 червня 2016 року Особа 1, матеріали відносно котрої виділені в окреме провадження, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , з січня 2016 року між подружжям склалися особисті неприязні стосунки з приводу розлучення і розподілу спільного майна, на ґрунті яких у Особи 1 навесні 2016 року виник злочинний умисел на вчинення насильницьких дій з метою залякування чоловіка. Так, наприкінці травня 2016 року, точної дати органом досудового розслідування не встановлено, Особа 1 звернулась до знайомого - Особи 2, матеріали відносно котрої виділені в окреме провадження - та за грошову винагороду в розмірі не менше 27 500 грн. схилила останнього до насильницьких дій відносно ОСОБА_11 для залякування і впливу в такий спосіб на результат розподілу спільного майна подружжя. В подальшому Особа 2, діючи з корисливого мотиву за попередньою змовою з Особою 1, у невстановлений органом досудового розслідування час у червні 2016 року домовився зі знайомим - Особою 3, матеріали відносно котрої виділені в окреме провадження - щодо організації вчинення насильницьких дій стосовно ОСОБА_11 для його залякування. Для реалізації спільного з Особою 2 злочинного плану Особа 3 приблизно в середині червня 2016 року підшукала його виконавця - працівника правоохоронного органу ОСОБА_7 , який за грошову винагороду погодився вчинити насильницькі дії відносно ОСОБА_11 з метою його залякування, зобов`язався через інформаційно-пошукові системи поліції зібрати інформацію про останнього, здійснювати безпосереднє спостереження за ним, підшукати співвиконавців та знаряддя для вчинення злочину. Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 20 липня 2016 року, залучив до протиправних дій знайому Особу 5, матеріали відносно котрої виділені в окреме провадження - оператора служби «102» відділу служби «102» УІПКП «102» Головного управління Національної поліції у м. Києві, що для сприяння вчиненню злочину зобовязалась отримувати інформацію стосовно особистих даних ОСОБА_11 з автоматизованих інформаційно-пошукових систем ГУ НП у м. Києві, до яких мала доступ у зв`язку із виконанням службових обов`язків, а також з обвинуваченим здійснювати візуальне спостереження за ОСОБА_11 з метою з`ясування його способу життя й усталеного розпорядку дня. Діючи за попередньою змовою з Особою 3, Особою 5, ОСОБА_7 у період червня-липня 2016 року удвох з Особою 5 на належному ОСОБА_13 автомобілі марки «Skoda Fabia» н.з. НОМЕР_1 неодноразово відвідував м. Бровари Київської області, де з`ясував спосіб життя ОСОБА_11 та місце його роботи, попередньо обрав місце для
вчинення насильницьких дій, заздалегідь приготував і зберігав в автомобілі два гумових кийки «ПР-73», балончики з газом дратівливої та сльозогінної дії, крім того, конспіруючись, змінював номерний знак НОМЕР_1 на інші невстановлені номерні знаки, не зареєстровані за вказаним транспортним засобом. Розуміючи, що самостійно він не зможе реалізувати злочинний умисел, ОСОБА_7 15 липня 2016 року залучив до протиправної діяльності інспектора чергової частини УОАЗОР ГУ НП в місті Києві як Особу 4, матеріали відносно котрої виділені в окреме провадження, та в невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 20 липня 2016 року - свого брата Особу 6, які за грошову винагороду погодилися на вчинення насильницьких дій відносно ОСОБА_11 . Близько 08 години 20липня 2016 року обвинувачений автомобілем марки «Skoda Fabia» н.з. НОМЕР_1 з Особою 5, Особою 6 приїхали до багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 для здійснення нападу на ОСОБА_11 , однак Особа 6 добровільно відмовилась від вчинення злочину, тому ОСОБА_7 залучив до нього Особу 4, яка близько 12 години 20липня 2016 року громадським транспортом прибула з м. Києва за необхідною адресою. Приблизно о 19 годині 30 хвилин 20 липня 2017року Особа 5, знаючи в обличчя ОСОБА_11 , повідомила ОСОБА_7 , що останній з дружиною наближаються до одного з під`їздів будинку АДРЕСА_3 , після чого обвинувачений і Особа 4, кожний з гумовим кийком «ПР-73» і газовим балончиком, підбігли до ОСОБА_11 , Особа 4 для унеможливлення опору відразу застосувала балончик з газом дратівливої та сльозогінної дії та ОСОБА_7 і Особа 4 гумовими кийками «ПР-73» нанесли численні удари по тулубу й кінцівкам ОСОБА_11 , застосовуючи при цьому ненормативну лексику. Потерпілий активно протидіяв нападникам та привертав увагу сторонніх осіб, тому обвинувачений з Особою 4, не бажаючи бути викритими, повернулися до автомобіля марки «Skoda Fabia» н.з. НОМЕР_1 , де їх, спостерігаючи за подіями, очікувала Особа 5, і втрьох залишили місце події. Про вчинення насильницьких дій відносно ОСОБА_11 з метою його залякування ОСОБА_7 повідомив Особі 3, яка вказану інформацію довела до відома Особи 2 з метою отримання грошової винагороди від Особи 1.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 і Особи 4, спрямованих на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_11 , останньомуспричинено тілесні ушкодження, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 177 від 22 липня 2016, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, наприкінці липня 2016 року Особа 3 повідомила ОСОБА_7 про необхідність продовження вчинення насильницьких дій відносно ОСОБА_11 з метою його залякування, для чого Особа 3 залучила двох невстановлених слідством осіб як безпосередніх виконавців, а обвинувачений повинен був відвезти їх на місце вчинення злочину, на що ОСОБА_7 погодився з метою одержання грошової винагороди. Вранці 03 серпня 2016 року обвинувачений, діючи з корисливого мотиву, поблизу станції метро «Чернігівська» в м. Києві зустрівся з невідомими особами, які назвалися « ОСОБА_14 » та « ОСОБА_15 », автомобілем марки «Skoda Fabia» н.з. НОМЕР_1 прибув із ними до будинку АДРЕСА_3 , де близько 09 години вказані особи, демонструючи заздалегідь приготовлені для побиття металеві прути, нанесли ОСОБА_11 , який з дружиною виходив із під`їзду, один удар по лівій руці, завдавши фізичного болю й не спричинивши тілесних ушкоджень, після активної протидії потерпілого, не бажаючи бути викритими, в транспортному засобі під керуванням ОСОБА_7 , що їх очікував, залишили місце події.
Продовжуючи за попередньою змовою з Особою 3, Особою 5 заради отримання грошової винагороди реалізацію протиправного наміру, ОСОБА_7 на виконання доручення Особи 3, яка діяла за попередньою змовою з Особою 2 з метою втілення злочинного плану Особи 1 щодо залякування ОСОБА_11 шляхом вчинення відносно нього насильницьких дій, вранці 24 вересня 2016 року автомобілем марки «Skoda Fabia» н.з. НОМЕР_1 з Особою 5 та двома невстановленими органом досудового розслідування особами прибув до ТОВ «УМБР - Бровари» по вул. Залізничній, 8 в м. Бровари Київської області для візуального спостереження за ОСОБА_11 за місцем роботи, однак мети спостереження досягнуто не було, тому вказані дії в тому ж складі осіб за тим же місцем повторно відбувалися в період з 08 години до 11 години 26 вересня 2016 року. Наступного дня обвинувачений удвох із невстановленою органом досудового розслідування особою автомобілем марки «Skoda Fabia» н.з. НОМЕР_1 прибув до м. Бровари Київської області, де в період з 10 години до 11 години 27 вересня 2017 року встановили місцезнаходження належних ОСОБА_11 виробничих потужностей з виготовлення тротуарної плитки по вул. Богунського, 14. Діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , Особа 5 як оператор служби «102» відділу служби «102» УІПКП «102» ГУ НП у місті Києві, використовуючи своє службове становище, на виконання розробленого Особою 1, Особою 2, Особою 3 злочинного плану збирала інформацію про ОСОБА_11 , для чого здійснювала пошук в АІС «АРМОР» о 15 годині 57 хвилині 29 серпня 2016року, о 17 годині 14 хвилині 10 січня 2017 року, о 09 годині 04 хвилині 11 січня 2017року, о 14 годині 43 хвилині 07 лютого 2017 року.
30 січня 2017 року ОСОБА_7 висунув Особі 3 вимогу стосовно передачі йому раніше обумовленої грошової винагороди за умисне побиття ОСОБА_11 з метою залякування останнього, Особа 3 як організатор підготовки і вчинення злочину висунула таку ж вимогу Особі 2, яка, виконуючи роль пособника, передала цю вимогу підбурювачу злочину - Особі 1. 14 лютого 2017 року, близько 10 години 20 хвилин, Особа 1, діючи відповідно до раніше досягнутої злочинної домовленості, на території домоволодіння АДРЕСА_4 передала Особі 2 невстановлену органом досудового розслідування суму коштів, але не менше 27 500 грн., як оплату за вчинення насильницького злочину відносно ОСОБА_11 . В той же день, близько 20 години 30 хвилин, Особа 2 біля будинку № 46-А по проспекту Маяковського в м. Києві передала Особі 3 грошові кошти в невстановленій органом досудового розслідування сумі, але не менше 27 500 грн., за вчинення насильницького злочину відносно ОСОБА_11 14лютого 2017 року, близько 22 години 50 хвилин, Особа 3 неподалік будинку № 18/78 по вул. М. Цвєтаєвої в м. Києві повідомила ОСОБА_7 про одержання за вчинення злочинних дій відносно ОСОБА_11 оплати в сумі 27 500 грн., з яких 7 500 грн. залишила собі, а 20 000 грн. передала обвинуваченому, в подальшому вказані кошти були розподілені між усіма виконавцями. 01березня 2017 року злочинна діяльність Особи 1, Особи 2, Особи 3, ОСОБА_7 , Особи 4, Особи 5 була викрита правоохоронними органами.
Після завершення досудового розслідування 27 липня 2017 року між потерпілим ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 471 КПК України укладено угоду про примирення, за змістом якої останні дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій винної особи за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 126 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України у виді 1 року виправних робіт, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначення остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України на встановлений судом іспитовий строк, з покладенням на засудженого передбачених ст. 76 КК України обов`язків. В угоді передбачено наслідки її укладення й затвердження, унормовані в ст. 473 КПК України, як і наслідки невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року скасувати та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення ч. 3 ст. 475 КПК України, викладаючи в мотивувальній частині оскаржуваного вироку формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_7 , судом першої інстанції, серед іншого, встановлено вчинення Особою 1, певних дій, які містять ознаки кримінальних правопорушень. При цьому, відсутність у вироку вказівки на прізвище, ім`я та по батькові Особи 1, щодо котрої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, не означає неможливості її ідентифікації. Більш того, ОСОБА_9 у тексті вироку вказана як співучасниця кримінального правопорушення, у викритті якої за змістом угоди про примирення з потерпілим ОСОБА_7 зобов`язаний співпрацювати з органом досудового розслідування та прокурором шляхом підтвердження своїх показань під час розгляду обвинувальних актів у суді. Таким чином, вказуючи у вироку стосовно ОСОБА_7 на його винуватість у заподіянні легких тілесних ушкоджень та побоїв ОСОБА_11 за підбурюванням Особи 1, суд першої інстанції фактично констатував винуватість ОСОБА_9 , яка станом на весну 2016 року була дружиною потерпілого ОСОБА_11 . Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, не лише входить в колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Крім того, апелянт вказав, що суд першої інстанції під час розгляду даного провадження питання про відповідність угоди ч. 7 ст. 474 КПК України не перевірив та постановив вирок про затвердження угоди всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, що являється безумовною підставою для скасування вироку.
Також, зміст угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_7 всупереч положенням ст. 471 КПК України не містить переліку дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, який останній зобов`язаний вчинити на користь потерпілого, але у свою чергу, містить обов`язок підозрюваного (обвинуваченого) щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, що фактично відповідає змісту угоди про визнання винуватості (ст. 472 ч. 1 КПК України).
В запереченнях прокурор прокуратури м. Києва ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 просять в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_9 відмовити в повному обсязі, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , котрі заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у вчиненні умисного завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень з метою залякування потерпілого, умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ст. 12 КК України вказані кримінальні правопорушення відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості.
З матеріалів кримінального провадження № 0000967 відносно ОСОБА_16 вбачається, що після надходження обвинувального акта та матеріалів досудового розслідування, в порядку ст. 291 КПК України до Броварського міськрайонного суду Київської області, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України, надійшла угода про примирення, укладена 27 липня 2017 року між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 згідно якої, обвинувачений та потерпілий за умовами угоди про примирення, дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України та погодились на призначення покарання останньому за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 126 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України у виді виправних робіт строком на 1 рік. На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш судового більш суворим у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання.
Також, як вбачається з вироку, ОСОБА_7 беззастережно визнав обвинувачення у підготовчому судовому засіданні та судом було з`ясовано, що сторони добровільно уклали угоду про примирення, зміст якої відповідає вимогам ст. 471 КПК України та розуміють наслідки укладення та затвердження такої угоди, визначені ст. 473 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано затвердив угоду про примирення, укладену 27 липня 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 та призначив обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що зміст угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 471 КПК України є безпідставними.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що відсутність у вироку вказівки на прізвище, ім`я та по батькові Особи 1, щодо котрої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, не означає неможливості її ідентифікації, то вони є також безпідставними, оскільки оскаржуваний вирок не містить послань на прізвище ОСОБА_9 або інших відомостей, які дають можливість ідентифікувати її особу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вирок суду законним, обґрунтованим та таким, що скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

1.__________________ 2.___________________ 3.__________________