Провадження №11-кп/801/258/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 5 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_7 , засудженому 14.03.2005 року Апеляційним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 289, п.п. 6, 8, 11, 12 ч. 2. ст. 115 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
В апеляційних скаргах засуджений та його захисник просять ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким. Апелянти вважають судове рішення необґрунтованим, таким, що суперечить національному законодавству та практиці Європейського Суду з прав людини. Вказують на неправомірність відмови у звільненні від відбування покарання або його заміни особам засудженим до довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, виступ засудженого та його захисника на підтримку апеляційних вимог, прокурора, який заперечив проти вимог апеляційних скарг та вказав, що судове рішення є законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2005 року, згідно якого він засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 289, п.п. 6, 8, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 30.06.2005 року вирок Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2005 року залишено без змін.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 року, зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 29.10.2002 року по 30.06.2005 року, з розрахунку одинь день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2005 року набрав законної сили та звернутий до виконання.
Початок строку покарання рахується з 29.10.2002 року.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".
Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п. 12 ч. 1 ст. 51 КК України) є різними видами покарань.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Суд вірно вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Стаття 87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

З огляду на це, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянтів в апеляційних скаргах про неврахування судом при розгляді клопотання засудженого вимог ст. 3 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вказаних ними рішень Європейського суду з прав людини, оскільки суд це питання належним чином проаналізував і дійшов правильних висновків про те, що чинне законодавство України щодо можливості здійснення шляхом помилування заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років відповідає вимогам вказаної Конвенції і практиці Європейського Суду з прав людини.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, як такі, що не передбачені законодавством України у сфері кримінальної юстиції.

Апелянти не навели конкретних фактів порушення судом прав та законних інтересів засудженого, а обмежилися перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянтів про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права надумані і свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді не знайшли.

Колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу обґрунтованою, належним чином вмотивованою, такою, що відповідає як фактичним обставинам справи так і вимогам Закону.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 5 жовтня 2018 року, якою відмовлено в клопотанні засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя: