Справа №591/3773/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/313/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Захоплення заручників
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 28 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Червонопартизанськ, Луганської обл., зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої у АДРЕСА_2 , раніше не судима,

обвинувачена за ст. 147 ч. 2 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, 28 травня 2018 року, у вечірній час, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 прийшла до місця роботи своєї знайомої ОСОБА_9 у АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 працює продавцем в магазині «Штоф», де між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник конфлікт. У ході конфлікту ОСОБА_9 викликала поліцію в результаті чого ОСОБА_7 доставили до Сумського відділу поліції, а її малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставили до будинку малятка, так як ОСОБА_7 перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

29 травня 2018 року, близько 8 ї години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшла до місця мешкання ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_4 .

Зайшовши до квартири, ОСОБА_7 захопила, як заручника, малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зачинилась з ним з середини квартири. Після цього ОСОБА_7 через відкрите вікно почала вимагати у ОСОБА_9 вчинити дії, направлені на повернення її доньки ОСОБА_13 з дитячого будинку, при цьому, у ході такої вимоги, тримала у правій руці ніж та погрожувала нанести тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_12 .

Свої дії ОСОБА_7 припинила самостійно після того, як її вимоги були виконані.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від прокурора у кримінальному провадженні в якій прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною за ст. 147 ч. 2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Прокурор свої вимоги мотивує тим, що при ухвалені вироку суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та призначив невиправдано м`яку міру покарання ОСОБА_7 , яка вчинила особливо тяжкий злочин відносно неповнолітньої особи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає прокурор й про те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , із застосуванням ст. 69 КК України, безпідставно визнано пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розслідуванню злочину, відшкодування завданого збитку та наявність на утриманні малолітньої дитини.

На думку прокурора, щире каяття, виходячи з даних про особу ОСОБА_7 , не заслуговує довіри, а активне сприяння здійсненню розслідування не може вважатись пом`якшуючою покарання обставиною, оскільки злочин розкрито безпосередньо працівниками поліції без допомоги обвинуваченої.

Прокурор також вказує, що наявність на утриманні малолітньої особи також не можна вважати обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки ОСОБА_7 безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, зважаючи на зловживання алкогольними напоями, на не працевлаштованість та передачу дитини до державної установи.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , думку захисника ОСОБА_8 та пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 про заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд на законних підставах дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому та необхідність кваліфікації її дій за ст. 147 ч. 2 КК України. Вказані висновки суду сторонами судового провадження не оскаржуються, у тому числі і прокурором у його апеляційній скарзі.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 404 КПК України, здійснюючи апеляційний розгляд матеріалів кримінального провадження у межах апеляційних вимог, не ставить під сумнів висновки суду щодо встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеності її винуватості у вчиненому та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимою, та особою, що має на утримані малолітню дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав її щире каяття у вчиненому, активне сприяння нею розкриттю злочину, відшкодування нею завданих збитків та наявність на утриманні малолітньої дитини, а обставиною, що обтяжує покарання суд вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом не встановлено достатніх обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_7 та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, що необхідні для застосування ст. 69 КК України, колегія суддів знаходить такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вищевказані обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_7 та позиція потерпілої, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що давали суду підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі до відбуття реально нижче нижчої межі, що передбачена санкцією ст. 147 ч. 2 КК України.

Призначене судом покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 роки до відбуття реально колегія суддів знаходить таким, що буде сприяти виправленню обвинуваченої ОСОБА_7 та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання не врахував, що обвинувачена вчинила злочин проти неповнолітньої особи та у стані алкогольного сп`яніння, не можуть бути взяті уваги, оскільки вчинення кримінального правопорушення відносно неповнолітньої особи є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст. 147 ч. 2 КК України, а факт перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, як уже зазначалося, був врахований судом, як обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_7 .

При цьому, враховуючи вищевикладені дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, як обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , не перешкоджала суду призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Не може колегія суддів погодитись й з доводами апеляційної скарги з приводу безпідставності визнання судом пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 обставинами її щире каяття, активне сприяння розслідуванню злочину та наявність на утриманні малолітньої дитини.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в судовому засіданні, як суді першої інстанції так і суді апеляційної інстанції, в повному обсязі визнала свою вину, щиро жалкує з приводу вчиненого, бажає виправити ситуацію, що склалася, а тому, як правильно встановив суд, саме суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до вчиненого нею кримінального правопорушення і доводить наявність відносно неї такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Не може колегія суддів погодитись й з доводами апеляційної скарги з приводу безпідставності висновків суду відносно того, що ОСОБА_7 активно сприяла розкриттю злочину, оскільки як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 у ході досудового розслідування та судового розгляду надавала допомогу в установленні обставин вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується, зокрема й тим, що судовий розгляд здійснювався в порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

При цьому колегія суддів також враховує, що у обвинувальному акті складеному відносно ОСОБА_7 , визначено обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , саме її щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, що також спростовує доводи апеляційної скарги з цього приводу.

Не спростовують висновків суду й доводи апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставності висновків суду щодо наявності такої пом`якшуючої покарання обставини наявність у ОСОБА_7 на утриманні малолітньої дитини, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. п. 99) і матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 була позбавлена батьківських прав в установленому законом порядку.

За наведених обставин, знаходячи ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок законним, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 28 листопада 2018 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 у цей же строк з часу отримання нею копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,