Справа № 509/5872/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3 , як в своїх інтересах, так і в інтересах скаржниці ОСОБА_4 за довіреністю
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь скаргу ОСОБА_4 голови ФГ «Майданюк і К» та ОСОБА_3 голови ФГ «Ткаченко і К» на бездіяльність слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2018 року, скаржники ОСОБА_4 голова ФГ «Майданюк і К» та ОСОБА_3 голова ФГ «Ткаченко і К», звернулися до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною скаргою, в якій просили суд, визнати незаконними та скасувати постанови слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 19.11.2018 р. про часткову відмову в задоволенні їхніх клопотань про долучення до матеріалів кримінальних проваджень № 0002403 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України та № 0000371 внесеного до ЄРДР 13.08.2014 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України документів, які на їхню думку підтверджують факт заподіяної їм К.-Бугазькою с/р матеріальної та моральної шкоди внаслідок відмови сільради у наданні їм земельних ділянок, а саме : копії заяви до слідчого судді від 08.11.2018 р., заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 18.10.2018 р., фрагменти протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 03.03.2013 р., скарги на ім`я прокурора від 16.11.2015 р., витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 29.01.2015 р. вартістю 310764 грн. та від 30.01.2015 р. вартістю 103588 грн., скарги на ім`я слідчого судді від 02.02.2016 р., скарги на ім`я прокурора Одеської області від 02.02.2016 р.

В судовому засіданні скаржник, фізична особа ОСОБА_7 , він же представник за довіреністю скаржниці фізичної особі ОСОБА_8 повністю підтримав доводи скарги і просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення безпідставної і немотивованої скарги та просив відмовити у її задоволенні, з огляду на те, що слідчим було законно і вмотивовано частково відмовлено у задоволенні клопотання скаржників з посиланням на ст.ст. 93,110,220 КПК України, вважаючи, що вказані особи заявники не можуть бути потерпілими по вказаним кримінальним провадженням, так як суми нормативно-грошових оцінок земельних ділянок в розумінні норм ЦК України та норм КПК України не являється сумою матеріальної шкоди, спричиненою діями посадових осіб ОСОБА_9 -Бугазької с/р скаржникам.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про слухання скарги за його відсутністю суду не надав, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розглядові скарги.

Дослідивши матеріали скарги, а також матеріали кримінальних проваджень № 0002403 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України та № 0000371 внесеного до ЄРДР 13.08.2013 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, суд вважає необхідним відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Статтею 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України передбачено - на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора - не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Постановами слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 19.11.2018 р. було частково задоволено клопотання скаржників та долучено до матеріалів кримінальних проваджень : копії заяви до слідчого судді від 08.11.2018 р., заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 18.10.2018 р., фрагменти протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 03.03.2013 р., скарги на ім`я прокурора від 16.11.2015 р., витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 29.01.2015 р. вартістю 310764 грн. та від 30.01.2015 р. вартістю 103588 грн., скарги на ім`я слідчого судді від 02.02.2016 р., скарги на ім`я прокурора Одеської області від 02.02.2016 р., тобто ті документи, які в резолютивній частині (вказані в додатку документи) свого клопотання просили скаржники долучити до матеріалів кримінальних проваджень (а.с. 7).

Оскаржуваними постановами слідчого від 19.11.2018 р., заявникам було відмовлено у задоволенні клопотання про надання заявникам статусу потерпілих та відмовлено у задоволенні відводу слідчого з посиланням на ст. 77 КПК України з огляду на відсутність таких повноважень щодо відводу у слідчого.

На думку суду, оскаржувані постанови ухвалені слідчим у відповідності до приписів КПК України, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінальних проваджень № 0002403 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України та № 0000371 внесеного до ЄРДР 13.08.2013 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України вбачається, що скаржники - є заявниками по даним кримінальним провадженням без статусу у вказаних провадженнях і не визначилися в якому статусі вони бажають перебувати : або у статусі потерпілої фізичної особи, або у статусі потерпілих, як представників юридичних осіб своїх фермерських господарства, головами яких є заявники.

Однак, в матеріалах кримінальних проваджень відсутні відповідні дані (постанови) про відмову скаржникам слідчим про визнання їх потерпілими у даних провадженнях, а тому, на сьогодні є безпідставними твердження скаржників про нібито спричинену їм матеріальну шкоду протиправними діями К.-Бугазької с/р, яку заявники оцінюють, посилаючись на витяги з технічних документацій про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 29.01.2015 р. та від 30.01.2015 р. : Ткаченко в 310764,04 грн., ОСОБА_8 в 103588,01 грн., вважаючи, що саме вказаною нормативною оцінкою і завдано їм матеріальну шкоду. Однак, в розумінні вимог КПК України, глави 9, якою закріплено інститут відшкодування (компенсації) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов. Так, у статях 127 та 130 КПК України визначено два види шкоди, які підлягають відшкодуванню (компенсації), а саме: відшкодування (компенсація) шкоди потерпілому та відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Слід звернути відразу увагу на застосовану законодавцем термінологію «відшкодування» та «компенсація». За етимологічним значенням «відшкодування» це те, що повертається за зроблену шкоду, витрати, а «компенсація» це відшкодування, зрівноваження, винагорода за що-небудь, а також сума, яку сплачують як відшкодування, винагороду; покриття витрат, утрат. Компенсація від лат. Compesatio відшкодування).

У кримінальному процесі наслідком кримінального порушення прав, свобод і законних інтересів об`єкта, формою негативних змін у його суспільних відносинах, що охороняються законом, є завдання шкоди моральної, фізичної або майнової, що є підставою для визнання особи потерпілим (ч. 1 ст. 55 КПК).

Шкода це об`єктивна категорія, що заснована на праві і моралі та представляє собою ті зміни, які настали у майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, і шкода, що є підставою для визнання особи потерпілим, має об`єктивний характер і тому вона відноситься до об`єктивної сторони складу злочину. Її об`єктивний характер проявляється і в тому, що шкода, будучи заподіяна певній особі, існує незалежно від чиєїсь думки, в тому числі і думки цієї особи

Майнова шкода визначається як сукупність негативних змін у майновій сфері фізичної чи юридичної особи, що об`єктивно відбулися внаслідок вчинення злочину, і розглядаються, як правило, тільки як втрата, привласнення, знищення або пошкодження майна. Майнова шкода відрізняється від інших видів шкоди (фізичної та моральної) можливістю її точного встановлення та вираження в грошовому еквіваленті. Разом з тим, майнова шкода виникає не лише в результаті посягання на відносини власності, а й при посяганні на особу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені умовами ст. 1166 ЦК України. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. А відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки (якими цивільний закон вважає втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, за винятком встановлених законом або договором випадків, завдана деліктом, у тому числі і кримінальним, майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України Про власність. Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Аналіз цих та інших поглядів на зміст майнової шкоди загалом, і в кримінальному процесі зокрема, а також позицій Верховного Суду України з цього питання дозволяє говорити про необхідність однакового (універсального) розуміння майнової шкоди, її змісту та обсягу відшкодування незалежно від того, яким деліктом вона спричинена цивільним або кримінальним

В той же час, умови ст.ст. 1173,1174 ЦК України передбачають відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень державою, АРК або органом місцевого самоврядування.

Загальновизнаним є розуміння майнової шкоди як втрати, погіршення чи зниження цінності майна, витрат, необхідних для відновлення, придбання втраченого майна (пряма чи позитивна шкода). Якщо розглядати майнову шкоду у грошовому еквіваленті, то до неї включають вартість втрачених речей і витрат, здійснених потерпілим для поновлення втраченого майна. Виділяють також і ту шкоду, що виникає як супутня під час вчинення злочину (наприклад, особа з метою крадіжки здійснює проникнення до квартири, при цьому ламає двері, замки, розбиває вікна тощо). При цьому, кримінально-правове значення має тільки позитивна майнова шкода, а саме її грошове вираження вартість втраченого майна.

Отже, враховуючи те, що діяльність по відновленню порушених майнових прав особи є, по суті, цивільно-правовою, до поняття майнової шкоди, завданої вченням злочину, повинні включатись й інші (крім безпосереднього обмеження матеріального блага) складові. Це: 1) безпосереднє обмеження матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна, накладення арешту на майно тощо); 2) неодержані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати потерпілим працездатності чи його зменшення, позбавлення заробітку внаслідок відсторонення його від роботи (посади) тощо); 3) витрати, що викликані завданням шкоди здоров`ю потерпілого (витрати на лікування, протезування, сторонній догляд тощо); 4) витрати на поховання; 5) втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку; 6) витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.

Таким чином, поняття майнової шкоди в кримінальному процесі це наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно-небезпечного діяння чи незаконного рішення, дії чи бездіяльності, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому обмеженні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо) а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

Майнова шкода, зазначена скаржниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виді нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які ніколи не перебували у їхній власності, а до сьогодні перебувають у користуванні їхніх фермерських господарств не підпадає під критерії матеріальної (майнової) шкоди (реальних збитків), а є лише визначенням грошової оцінки вищевказаних земель, які перебувають у користуванні, так як будь-якої матеріальної (майнової) шкоди скаржникам ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - діями органу місцевого самоврядування не спричинено, а тому слідчим було правомірно відмовлено скаржникам в наданні для ознайомлення з матеріалами кримінальних проваджень без відповідних статусів, передбачених ст. 220 КПК України.

З матеріалів кримінальних проваджень випливає, що матеріальна шкода, яка нібито завдана ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , органами досудового розслідування не встановлена і не доведена жодними належними та допустимими документальними доказами самими заявниками, а тому будь-яких законних підстав для визнання скаржників потерпілими немає, а тому слідчим було обґрунтовано відмовлено у їхньому клопотанні про надання їм статусу потерпілих з підстав описаних вище.

Також, слідчим було мотивовано і законно відмовлено у задоволенні клопотання в частині відводу слідчого з огляду на те, що вказане питання не входить до компетенції слідчого і вже було предмету розгляду слідчим суддею Овідіопольського району Одеської області, ухвалою якого від 16.11.2018 р. відмовлено в задоволенні заявленого заявниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відводу слідчому ОСОБА_6 у вищевказаних кримінальних провадженнях № 0002403 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України та № 0000371 внесеного до ЄРДР 13.08.2013 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 55 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, встановлено, що кожному державою гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» №422/96-ВР від 16.10.1996р., рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.

За позицією Конституційного Суду України "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Згідно із ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 220 КПК України встановлює - клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, які відмовлено у визнанні потерпілим.

Право на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора в контексті положень ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частин першої, другої ст. 55, п. 2 ч. 3 ст. 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 19.11.2018 р. про часткову відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 законні, ухвалені у відповідності до приписів КПК України, а скарга необґрунтована, безпідставна, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220,303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_4 голови ФГ «Майданюк і К» та ОСОБА_3 голови ФГ «Ткаченко і К» на бездіяльність слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1