ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1495/19 Справа № 206/1523/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданий час перебуває в ДУ Ігренській виправному центру № 133,

про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,,

засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановленні судом І інстанції обставини.

Ухвалою суду задоволено подання адміністрації ДУ Ігренському виправному центру №133 та звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі на 1 рік 1 місяць 17 днів.
Своє рішення суд І інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання до праці ставився сумлінно, проявляє ініціативу, працював у виправному центрі з січня 2018 року по січень 2019 року, за що отримував заробітну плату, характеризується позитивно, має шість заохочень, стягнень не має, приймає участь у виховних заходах, а також підтримує стосунки з рідними, тому суд зазначив, що ОСОБА_7 за час відбуття покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та відмовити у застосуванні до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.
Вимоги апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що рішення суду є незаконне через невідповідність висновків фактичним обставинам справи, так як під час розгляду матеріалів подання виправного центру, суд І інстанції не взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий, відповідно до записів у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим від 23 серпня 2017 року - засуджений стає на шлях виправлення, від 02 липня 2018 року - засуджений став на шлях виправлення, від 02 січня 2019 року - засуджений довів своє виправлення. Крім того прокурор вказує, що до ОСОБА_7 комісією 15 грудня 2016 року відмовлено у застосуванні ОСОБА_7 ст. 82 КК України, щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки останній не довів своє виправлення, тому прокурор зазначає про відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України.

Позиція учасників апеляційного процесу.

В апеляційному суді прокурор просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду І інстанції та відмовити у задоволенні подання адміністрації колонії.
Засуджений ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Доводи прокурора про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково апеляційний суд вважає обґрунтованими.
Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Так, з матеріалів провадження видно, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 121 КК України до семи років позбавлення волі. Зараховано на підставі ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_7 , строк попереднього ув`язнення з 15 грудня 2014 року по 17 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року замінено невідбутий строк покарання на обмеження волі.
Початок строку відбування покарання з 15 грудня 2014 року, кінець строку 15 травня 2020 рік. На час розгляду подання адміністрації колонії ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання.
Суд першої інстанції задовольняючи клопотання адміністрації ДУ Ігренського виправного центру №133 зазначив, що ОСОБА_7 за час відбування покарання до праці ставився сумлінно, проявляє ініціативу, працював у виправному центрі з січня 2018 року по січень 2019 року, за що отримував заробітну плату, характеризується позитивно, має шість заохочень, стягнень не має, приймає участь у виховних заходах, а також підтримує стосунки з рідними, тому суд зазначив, що засуджений за час відбуття покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення.
Апеляційний суд перевіряючи матеріали провадження вважає, що поведінка ОСОБА_7 протягом всього часу відбування покарання не є сумлінною, що вказує на відсутність позитивних змін в його виправленні, оскільки відповідно до характеристики засуджений відбуваючи покарання в УВП №4 з 09 серпня 2016 року де характеризувався посередньо, був працевлаштований з січня 2018 року лише в ДУ Ігренській виправного центру №133, в той же час відбуваючи покарання в СВК № 94 з 17 серпня 2016 року працевлаштованим не був. Окрім того 2/3 строку відбування покарання у ОСОБА_7 настало у зв`язку із застосуванням до нього вимог ч.5 ст. 72 КК України. Окрім того як видно з матеріалів ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення злочину, яким позбавлено життя людини. Також
Апеляційний суд вважає, що суд І інстанції належним чином не дослідив відомості про особу засудженого, зокрема, його характеристику, поведінку за весь час відбування покарання, у зв`язку з чим прийшов до передчасних висновків щодо необхідності задоволення подання адміністрації центру.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 407 КПК України, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання адміністрації виправного центру про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 рок, якою задоволено подання адміністрації ДУ Ігренському виправному центру №133 та звільнено засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі на 1 рік 1 місяць 17 днів скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання адміністрації ДУ Ігренському виправному центру №133 про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4