Справа № 466/6472/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/230/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу в.о. прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.186 КК України, та призначено їй покарання: за ч.3 ст. 357 КК України один рік обмеження волі; за ч.1 ст.186 КК України один рік позбавлення волі.
На підставі ст.ст.70, 72 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо речових доказів та цивільних позовів.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 по справі не обирався.
Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_10 10 березня 2016 року приблизно о 12.00 год., перебуваючи у коридорі квартири АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом громадянина України, діючи з корисливих мотивів, протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, незаконно заволоділа паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий 21 жовтня 2016 року Городоцьким РВ ГУ ДМСУ у Львівській області на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 05 травня 2016 року близько о 17 год. 00 хв., знаходячись у групі зі своїми товаришами, яким не було відомо про її подальший протиправний намір, та перебуваючи біля кінцевої зупинки тролейбусу №13, що знаходиться по вул.Грінченка у м.Львові, побачивши малолітню потерпілу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, вийшовши з салону тролейбуса №13, рухалася в напрямку Будинку дитячої та юнацької творчості Шевченківського району, що розташований за адресою: м.Львів вул.Грінченка, 4а, зупинила потерпілу. Підійшовши до останньої, ОСОБА_7 , діючи під впливом раптового умислу на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, обшукавши кишені куртки, в яку була одягнута малолітня потерпіла ОСОБА_12 , витягнула з правої кишені цієї куртки мобільний телефон марки Samsung Galaxy Star Plus, вартістю 1500 грн., таким чином відкрито ним заволодівши, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину втекла.
На вирок суду в.о. прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.357, ч.1 ст.186 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною за ч.3 ст.357, ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання: за ч.3 ст.357 КК України - штраф в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.; за ч. 1 ст. 186 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 1 (один) рік. В решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при призначенні покарання обвинуваченій, суд всупереч положенням ч.3 ст.61 КК України застосував такий вид покарання, як обмеження волі.
На апеляційний розгляд ОСОБА_7 не зявилась та про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вона засуджена, що визнала сама обвинувачена. І таке в апеляційній скарзі в.о. прокурора Львівської області не оскаржується.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта у частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Як встановлено вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні 2 малолітніх дітей - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Незважаючи на вказані вимоги, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.357 КК України застосував до неї покарання у виді 1 року обмеження волі, тобто не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Разом з тим, згідно із положенням ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд вправі скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Із прохальної частини апеляційної скарги вбачається вимога про застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 менш суворого покарання у межах санкції ч.3 ст.357 КК України, а саме штрафу. Відтак, зважаючи на вищенаведене, є достатня підстава для зміни вироку суду першої інстанції, а не постановлення нового вироку.
Таким чином, апеляційна скарга в.о. прокурора Львівської області ОСОБА_6 заступника прокурора Львівської області в частині зміни вироку суду першої інстанції щодо виду призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягає до часткового задоволення.
Інших істотних порушень, які б тягнули за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу в.о. прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_7 засуджену за ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн., за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
У решті оскаржуваний вирок залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційного суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :
Судді :