КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 28 листопада 2018 року апеляційні скарги прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Костянтинівка Арбузинського р-ну Миколаївської обл., громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого (зі слів),

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України,
за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до 17 грудня 2018 року, заборонивши йому в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступної доби залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя зазначив, що під час судового розгляду не було доведено наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Поряд з цим, враховуючи дані про особу підозрюваного, зокрема, наявність місця реєстрації, відсутність судимостей і міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, її оскаржили в апеляційному порядку прокурор першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_6 і його захисник ОСОБА_7 , і в кожній апеляційній скарзі міститься прохання про скасування ухвали слідчого судді Голосіївського 22 жовтня 2018 року.

При цьому прокурор просить постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з одночасним визначенням застави у розмірі завданих збитків у кримінальному провадженні.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що слідчим суддею не прийнято до уваги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо неналежного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, перешкоджання встановлення істини у справі, що може виразитись у тиску на свідків, потерпілих, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, матеріальна та соціальна репутація підозрюваного, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному при винесені обвинувального вироку, та характер протиправних дій. На переконання прокурора, з урахуванням раніше наведеного жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Також, прокурор наголошує на тому, що обвинувачений фактично не мешкає за адресою реєстрації в м. Миколаєві, а проживає на території гаражного кооперативу в місті Києві, а тому є усі підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності та відшкодування завданих збитків, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду за межами України та на тимчасово окупованих територіях АР Крим та Донецької області.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 просять ухвалити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Також просять поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію повного тексту ухвали слідчого судді отримали лише 30 жовтня 2018 року.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 з урахуванням усіх обставин провадження та даних про його особу, обрано занадто суворий вид запобіжного заходу. Підозрюваний наголошує, що не причетний до вчинення кримінальних правопорушень, і особисто зацікавлений у сприянні слідству у з`ясуванні всіх обставин даного провадження, у зв`язку з чим не збирається переховуватись від слідства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, пояснення підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Матеріалами провадження підтверджується, що захисник ОСОБА_8 отримав повний текст копії оскаржуваної ухвали 30 жовтня 2018 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження захиснику та підозрюваному необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 12 жовтня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000981, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.
19 жовтня 2018 року ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
20 жовтня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у використанні завідомо підробленого документу, заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.
Того ж дня, старший слідчий відділу розслідування тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступної доби залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні старшого слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, не встановлено підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки органом досудового розслідування не доведена неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, а тому до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, органами досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які оцінені слідчим суддею в межах КПК України наданих на даній стадії кримінального провадження, що дає законні підстави для обмеження свободи підозрюваного, а тому відповідні доводи сторони обвинувачення та захисту з цього приводу є безпідставними.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Так, оцінюючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати останнього у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника і підозрюваного.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, і колегія суддів всупереч доводам апеляційних скарг вважає, що такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, враховуючи всі обставини у їх сукупності, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт в певний період доби, не встановлено.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких прокурор, захисник та підозрюваний просять скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі справи не вбачається.

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характеризуючих даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181,194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_8 і підозрюваному ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1232/2018 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1