печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8037/19-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 16.02.2017 року в рамках кримінального провадження № 0006084 від 22.06.2015 року, а саме автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

Своє клопотання адвокат ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 придбав зазначений вище автомобіль з використанням банківського кредиту на підставі кредитного договору № 0273/08/01-Anew від 17.06.2008 року та договору поруки від 17.06.2008 року, поручителем при укладенні якого виступила дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . 11.06.2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 в користування автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , умовою передачі було повне погашення суми заборгованості.

06.01.2017 року ОСОБА_4 було надано довіреність на ім`я ОСОБА_6 , посвідчену нотаріусом КМНО ОСОБА_7 з правом управління та розпорядження належним йому майном, а саме автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER», в підтвердження цього ОСОБА_6 було вислано на електронну пошту квитанції щодо початку виплат згідно виконавчого провадження. Через деякий час ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_8 намагається зняти автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER» з обліку, використовуючи при цьому доручення.

24.02.2017 року ОСОБА_4 стало відомо, що згідно його доручення від 06.01.2017 року, 10.01.2017 року ОСОБА_6 було здійснено передоручення на ОСОБА_8 , посвідчене приватним нотаріусом ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, з метою протиправного заволодіння належного ОСОБА_4 автомобіля, на підставі заяви останнього, дію довіреності від 06.01.2017 року, виданої на ОСОБА_6 було припинено.

Так, заявник зазначає, що у кримінальному провадженні № 0006084 органом досудового розслідування ОСОБА_4 або будь-якій особі про підозру не повідомлено та останній не є особо, що несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, ОСОБА_4 жодного разу не викликали для допиту в якості свідка або іншої процесуальної особи та є добросовісним набувачем зазначеного автомобіля та на даний час з метою остаточного оформлення права власності на автомобіль сплачуються установлені платежі згідно рішення суду, що зумовлює скасування арешту на майно.

В судове засіданні заявник не з`явився та надав клопотання, в якому підтримав клопотання про скасування арешту майна з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду клопотання без його участі на адресу суду не наддав та слідчим суддю визнано можливим проводити розгляд клопотання у відсутності осіб, що не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фіксація вказаної процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду слідчим суддею зазначеного клопотання про скасування арешту не проводилась, оскільки клопотань про це від учасників процесу не надійшло та за ініціативою суду така фіксація не здійснювалось у відповідності до вимог ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006084 від 22.06.2015 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 КК України.

В ході даного кримінального провадження розслідуються наступні обставини. Так, невстановлені особи, направили на поштові скриньки приватних нотаріусів електронні листи нібито від Міністерства юстиції України. У даних листах містились електронні файли до яких було приховано прикріплене шкідливе програмне забезпечення. При відкритті вказаних електронних листів на комп`ютери приватних нотаріусів, приховано, без їх відома, встановлено шкідливе програмне забезпечення, основними функціями якого є віддалене управління комп`ютером, викрадення даних облікових записів користувачів, передача файлів на сервер в мережі Інтернет, а також програмне забезпечення, яке має функцію реєстрації натискань клавіш на клавіатурі (кейлоггер). З використанням встановленого програмного забезпечення для віддаленого доступу, було викрадено файли сертифікатів ключів доступу до Державних реєстрів та паролі доступу приватних нотаріусів. В подальшому отримавши замовлення від третіх осіб, за грошову винагороду, невстановлені особи незаконно знімають арешти, іпотеки та обтяження з об`єктів рухомого та нерухомого майна, від імені приватних нотаріусів.

08.02.2017 року невстановлені особи від імені приватного нотаріуса Чортківського нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_10 , були внесені зміни до державного реєстру обтяжень рухомого майна та державного реєстру нерухомого майна, а саме незаконно знято обтяження та арешти на майно громадянина ОСОБА_11 . В період з 17.12.2016 по 18.01.2017 року невстановленими особами від імені приватного нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_12 , незаконно внесено зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на все майно ОСОБА_13 .

В рамках означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року накладено арешт на майно, з яким проведено незаконні реєстраційні дії у вищевказаний спосіб та яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0006084, - з метою збереження речових доказів, зокрема автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 170 ч. 2 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Однак, жодного доказу того, що не накладення арешту може призвести до вказаних наслідків на адресу суду не надано.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016р. № 5, за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Слідчим суддею встановлено, що автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 з 12.06.2008, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Отже, ОСОБА_4 є власником автомобіля, на який накладено арешт, а тому вправі звернутись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються його прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зазначений автомобіль не перебуває у власності інших фізичних чи юридичних осіб, та щодо яких здійснюється кримінальне провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову в даному кримінальному провадженні. Відтак, жодних підстав вважати, що не застосування арешту та заборони використовувати автомобіль може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, немає.

Згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Крім того, при розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на транспортний засіб та те, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_11 , обтяження та арешти на майно якого було незаконно знято та ОСОБА_13 щодо рухоого майна якого незаконно внесено зміни до Державного реєстру обтяжень.

Отже, накладення арешту на зазначений транспортний засіб порушує права і законні інтереси власника автомобіля.

З урахуванням наведеного клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2017 у справі № 757/9305/17-к на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», номер шасі/кузова НОМЕР_3 .

Повернути транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», номер шасі/кузова НОМЕР_3 , його власнику - ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1