Справа № 5-25/2003
У Х В А Л А
Іменем України

06 травня 2019 року.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі :

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про відміну іспитового строку та направлення засудженої для відбування покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.04.2002 р.,

встановив :

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.04.2002 р. ОСОБА_5 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 17.02.2003 року ОСОБА_5 було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

02.10.2018 р. ОСОБА_5 була затримана працівниками органів прикордонної служби на кордоні Україна-Польща під час легального перетину кордону з метою виїзду на роботу до Польщі.

Підставою затримання стало наявність відомостей на офіційному сайті Міністерства внутрішніх справ України «Розшук» щодо ОСОБА_5 як особи, що переховується від органів влади.

Як виявилось в подальшому, ОСОБА_5 була оголошена у розшук постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.12.2005р.

З моменту набрання вироком Корольовського районного суду від 09.04.2002 р (25.04.2002 р набрав законної сили) по день затримання засудженої ОСОБА_5 пройшло 16 років та 6 місяців.

Статтею 80 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Наявність цієї підстави серед інших пояснюється тим, що зі спливом певних строків, встановлених законом, виконання покарання втрачає свою актуальність та ефективність.

Згідно зі ст. 327 КПК України рішення про застосування строків давності приймає суд, причому вимоги ст. 80 КК України для суду є обов`язковими.

Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Зі спливом указаних строків виконання обвинувального вироку не здійснюється, а засуджений підлягає звільненню від відбування покарання.

При спілкуванні із засудженою захиснику стало відомо, що деякий період часу з 2002 року був дуже важким в її житті, вона була алкогольно залежною особою (хоча не стояла на обліку в диспансері, оскільки не зверталась добровільно, не усвідомлюючи свою хворобу), внаслідок чого ніде не працювала. ОСОБА_5 в той час мала важкі стосунки з батьками, які не хотіли її бачити в себе вдома та навіть позбавили її батьківських прав відносно сина, тому вона не могла реально проживати за адресою: АДРЕСА_1 , хоча це й було єдиним на той час місцем її проживання. Де жила, коли її випустили з-під варти не пам`ятає, оскільки батьки не бажали їх спільного проживання.

В подальшому вона пролікувалася. Після лікування ОСОБА_5 жила звичайним життям, адресу проживання не змінювала, працювала на ринку (неофіційно), отримала вдруге паспорт громадянки України в зв`язку з втратою попереднього. З 2012 р син відновив з нею спілкування. На початку 2018 р. ОСОБА_5 отримала також без будь-яких перешкод паспорт громадянина України для виїзду за кордон. За весь цей час ОСОБА_5 не притягувалась до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Зовнішності, прізвища та імені вона не змінювала.

У матеріалах справи як адреса місця проживання підозрюваної, обвинуваченої, підсудної та засудженої ОСОБА_5 значиться: АДРЕСА_1 . При цьому будь-яка інша адреса органами досудового розслідування та слідства не встановлювалась, не з`ясовувалися обставини життя ОСОБА_5 , через що остання не мала змоги виконати покладені на неї судом обов`язки.

Дані факти не можуть свідчити про ухилення особи від відбування покарання, а свідчать, що ніхто ОСОБА_5 належним чином не викликав, не було проведено відповідних заходів для встановлення місця перебування засудженої, не було забезпечено їй право на захист та не було роз`яснено належним чином порядок відбування призначеного їй судом покарання та наслідки недотримання покладених судом обов`язків.

Фактично ОСОБА_5 зрозуміла, що вона звільнена «умовно» від відбування покарання, тобто не має його відбувати. Копія вироку їй вручена не була і не направлялась поштою. Так само, як з матеріалів справи 5-25/03 не вбачається, що її викликав суд за вказаною навіть у вироці адресою чи намагався встановити її місце реєстрації через інформаційне бюро. Копія постанови про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 також не надсилалось. При цьому, органи міліції взагалі її не шукали, а їх відписки про неможливість встановлення її місця проживання не підтверджені нічим, крім формальних слів про це. Оголошення у розшук ОСОБА_5 є наслідком бездіяльності та халатності органів міліції, органів виконання покарань та суду. Тим більше, що як вбачається з дійсних обставин справи, ОСОБА_5 нікуди і ніде не ховалася, проживала в Житомирі, працювала, проходила лікування тут же, отримувала паспорт.

Відповідно до ч.3 ст.76 КК України (ред. 2001 р. зі змінами станом на 04.04.2002 р ) контроль за поведінкою засуджених із звільненням від відбування покарання з випробуванням здійснюється органами виконання покарань за місцем проживання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

До суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про відміну іспитового строку та направлення засудженої для відбування покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.04.2002 р.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, захисника, приходить до наступного.

На час розгляду провадження по суті суду стало відомо, що відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 02.04.2019 р. звільнено засуджену ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.04.2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України у відповідності до ч.5 ст. 74, п.4 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ст. 284 ч.1 п.6 КПК України кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку із постановленням ухвали суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.

Приймаючи до уваги вище викладене, керуючись ст. 365, 366 КПК України ( в редакції 1960 року), ст. 284 ч.1 п.6 КПК України,-

ухвалив:

Судове провадження за клопотанням захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про відміну іспитового строку та направлення засудженої для відбування покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.04.2002 р. закрити у зв`язку із постановленням ухвали суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.

На ухвалу може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня проголошення ухвали

Головуючий суддя ОСОБА_1