Справа № 206/928/19
Провадження № 1-кп/206/173/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2019 р.Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000065 від 10.12.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, тимчасово не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх та інших осіб не маючий, місця реєстрації не маючий, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.07.1998 року Орджонікідзевським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.212 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 14 КК України додатково призначено лікування від наркоманії;
- 02.03.2000 року Орджонікідзевським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.229-6 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст. 45 КК України вважати засудженим з іспитовим строком 2 роки;
- 23.04.2004 року Орджонікідзевським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 07.07.2004 року Орджонікідзевським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 30.11.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 28.01.2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 06.10.2017 року по відбуттю строку покарання,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння умисних злочинів, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив умисний злочин, пов`язаний з незаконним поводженням з бойовими припасами.

Так, 02 грудня 2018 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись поблизу центрального ринку «Озерка» в м. Дніпро, на землі знайшов поліетиленовий пакет, в середині якого знаходився предмет, за своїми ознаками схожий на гранату «Ф-1». Усвідомлюючи, що знайшов бойовий припас, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на придбання, зберігання та носіння бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

В цей же день та час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_3 підняв вказаний поліетиленовий пакет, в середині якого знаходився предмет, схожий гранату «Ф-1» та привласнив його, тим самим незаконно придбав бойові припаси, після чого поклав зазначений предмет до правої задньої зовнішньої кишені належних йому брюк, та почав носити бойовий припас, без передбаченого законом дозволу по вулицям м. Дніпра. У подальшому, ОСОБА_3 приніс раніше знайдений ним предмет схожий на бойову гранату «Ф-1» за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де став незаконно зберігати в своїй одежі, чим порушив положення ст. 39 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576.

У подальшому, 10 грудня 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння бойового припасу без передбаченого законом дозволу, знаходячись за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 взяв предмет, що за своїми зовнішніми ознаками, схожий на бойовий припас, а саме гранату «Ф-1» та незаконно носячи його прослідував до пішохідного мосту через залізничну станцію Нижньодніпровськ-Вузол, що розташована в м. Дніпро (Самарського району), де біля електроопори №286 був помічений працівником воєнізованої охорони РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». На запитання працівника воєнізованої охорони чи має ОСОБА_3 заборонені для зберігання предмети, останній відповів, що він має при собі предмет за своїми зовнішніми ознаками, схожий на гранату «Ф-1», після чого працівником воєнізованої охорони було викликано слідчо-оперативну групу.

10 грудня 2018 року о 15 год. 10 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи біля пішохідного мосту, що розташований на території залізничної станції «Нижньодніпровськ-Вузол» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» в м. Дніпро (Самарського району), біля електроопори №286 в присутності двох понятих, надав слідчому для огляду та подальшого вилучення предмет, що за своїми зовнішніми ознаками, схожий на бойовий припас, а саме гранату «Ф-1», який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № 33/5.2/532 від 26.12.2018 «1. Предмет зовні схожий на гранату Ф1 та предмет зовні схожий на запал гранати вилучений у ОСОБА_3 , є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної осколкової, оборонної гранати Ф-1 та уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ. 2. Конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної осколкової, оборонної гранати Ф-1 відноситься до категорії вибухових речовин. Уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ відноситься до категорії вибухових пристроїв. Корпус бойової ручної гранати Ф-1 та запал типу УЗРГМ у поєднанні (штатним способом) утворюють бойову осколкову, оборонну ручну гранату Ф-1, промислового виготовлення яка відноситься до категорії бойових припасів. 3. Конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної осколкової, оборонної гранати Ф-1 та уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ придатні для виробництва вибуху».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 наведене обвинувачення визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, які вказані у обвинувальному акті, просив суворо не карати. Разом з тим суду пояснив, що 02 грудня 2018 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу центрального ринку «Озерка» в м. Дніпро, на землі знайшов поліетиленовий пакет, в середині якого знаходилась граната. Вказаний поліетиленовий пакет з гранатою поклав до правої задньої кишені брюк, та носив його з собою. Потім вказану гранату приніс до будинку де проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав її. Надалі 10 грудня 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин взяв гранату, яку зберігав за місцем мешкання та пішов до пішохідного мосту через залізничну станцію Нижньодніпровськ-Вузол, що розташована в м. Дніпро (Самарського району), де біля електроопори був затриманий працівниками поліції, яким добровільно видав вказану гранату.

Окрім, того обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи.
Судом з`ясована думка всіх учасників судового провадження стосовно подальшого розгляду відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоцілістність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та можливості обмежитись допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, що містяться в матеріалах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000065 від 10.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, які були надані прокурором у судовому засіданні.
За вказаних обставин, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 , доведеною і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Суд оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 та ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
При призначенні покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 51, т.2 а.п. 29), за місцем мешкання характеризується посередньо (т. 1 а.п. 52), офіційно не працевлаштованого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , є вчинення злочину повторно та рецидив злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи викладене, приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства з призначенням обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, в зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. .
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Керуючись ст.ст.50,65,66,67, 75, 76, 124 КК України,ст. 342-380 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`яти) років;
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати у розмірі 858,00 гривень на користь Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України (УДКСУ у Шевченковському районі м. Дніпро Дніпропетровській області) номер рахунку: 4004, МФО:899998, , найменування установи банку: Казначейство України (ЕАП), призначення платежу: за експертизу від 26.12.2018 № 33/5.2/532.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1