Єдиний унікальний номер 341/467/19
Номер провадження 1-кп/341/115/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Галич

Галицький районний суд Івано- Франківської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі кримінальне провадження № 0000076 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козарі, Рогатинського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, згідно ст. 89 КК України не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, суд,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці).

Проведеним досудовим розслідуванням установлено, що 03.02.2019 року близько 10 год. ОСОБА_5 з метою випрошування милостині у громадян прийшов до Української греко-католицької церкви Святого Миколая, яка знаходиться у с. Вікторів, Галицького району по вул. Федика, 760, і у якій на той час проводилось недільне Богослужіння. Дочекавшись його закінчення, обвинувачений безперешкодно зайшов до приміщення храму і під час спілкування зі священиком випросив у нього милостиню. Після чого залишився у приміщенні церкви і став розглядати іконостас та наявні у храмі ікони. При цьому, у нього виник намір зайти за іконостас та оглянути усі приміщення церкви, щоб відшукати і таємно викрасти звідти якісь грошові кошти чи інші цінні речі.

Для проведення свого злочинного наміру до виконання, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, дочекався поки з церкви вийшли усі прихожани, після чого, близько 11 год. 10 хв., скориставшись тим, що паламар ОСОБА_4 молився перед іконостасом і не спостерігав за його діями , непомітно, для останнього, зайшов у святилище церкви (вівтар), яке знаходиться за іконостасом. Там він побачив на столі розпочату пляшку червоного вина, яке відразу ж випив, та через наявні у вівтарі двері пройшов до прибудованої до церкви кімнати паламаря, де почав візуально шукати грошові кошти та цінні речі, які б можна було викрасти. ОСОБА_5 побачив на столі, що справа від входу, мобільний телефон марки «Lenovo А 526» у корпусі чорного кольору і вирішив таємно викрасти вказаний мобільний телефон.

З цією метою ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до вказаного столу і, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно викрав зі столу бувший у використанні та належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Lenovo А 526» у корпусі чорного кольору, виробництва КНР, вартістю 1000 грн., із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Джинс» вартістю 25 грн. та з наявними на її рахунку грошовими коштами у сумі 25 гривень.

Виконавши таким чином усі злочинні дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу, ОСОБА_5 з викраденим мобільним телефоном відразу ж направився до виходу з кімнати паламаря і при цьому на ходу намагався заховати мобільний пристрій у верхню зовнішню кишеню своєї куртки. Однак свій злочинний умисел до кінця не довів з незалежних від його волі причин, оскільки був виявлений у вказаній кімнаті паламарем церкви ОСОБА_4 , який викрив ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки та відібрав у нього свій мобільний телефон.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.
Під час проведення досудового слідства 14 березня 2019 р. в даному кримінальному провадженні між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про примирення відповідно до вимог ч.1 ст. 468, ст. 471 КПК України.
Відповідно до змісту вищезазначеної угоди сторони за спільною ініціативою та обопільною згодою у відповідності до ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження.

Із змісту угоди про примирення вбачається, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України (в обсязі обвинувачення у судовому провадженні) визнає повністю, потерпілий ОСОБА_4 не має та не матиме в подальшому до обвинуваченого ОСОБА_5 жодних претензій на відшкодування моральної шкоди. Також сторони узгодили покарання обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

У судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав повністю, підтвердив суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні угоду про примирення підтримув та просив її затвердити. При цьому пояснив, що укладення угоди є цілком добровільним, наслідки укладення угоди йому зрозумілі.

Прокурор не заперечив проти затвердження угоди про примирення.

Дослідивши угоду про примирення, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що укладена між потерпілим та підозрюаним угода про примирення відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладена угода про примирення підлягає затвердженню.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 не обиралась.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 до ОСОБА_5 не заявлявся.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Затвердити угоду про примирення від 14 березня 2019 року, що укладена між потерпілим ОСОБА_4 , з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_5 , з другої сторони, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Lenovo А 526» із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Джинс», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 - вважати повернутим потерпілому.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- потерпілим виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.6, 7 ст. 474 КПК України;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя:ОСОБА_1