справа № 489/5005/17
кримінальне провадження
№1-кп/489/113/19
УХВАЛА
Іменем України

25 березня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Миколаєва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 ,
встановив:

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме переховування від органів досудового розслідування і суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, не зменшилися та не змінилися.

На підтвердження вказаних ризиків прокурором вказано на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів середньої тяжкості по чотирьом епізодам та тяжкому злочині. Також притягується до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів в декілька епізодів у Вітовському районі Миколаївської області, обвинувальний акт по яким знаходиться на розгляді в Жовтневому районному суді міста Миколаєва. Після оголошення підозри ОСОБА_3 переховувався від органів досудового розслідування, через що оголошувався в розшук. Крім того, ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.04.2018 обраний слідчим суддею відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було змінено на домашній арешт із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Проте, ОСОБА_3 не виправдав довіру суду, порушив умови домашнього арешту, не виконав обов`язки покладені на нього судовим рішення щодо знаходження під домашнім арештом в певний період доби та без повідомлення прокурора і суду самостійно змінив місце свого проживання. Також в цей період був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП, а саме за те, що в період часу дії домашнього арешту, 08.09.2018 близько 22:10 годині перебував у стані алкогольного сп`яніння на зупинці громадського транспорту, ображаючи людську гідність та громадську мораль. Окрім того, 20.06.2018 знову встановлений факт порушення умов домашнього арешту, а саме непроживання за адресою зазначеною в ухвалі суду. Також, обвинувачений зловживає алкогольними напоями, не працює, має негативну характеристику та може далі продовжувати свою протиправну суспільно небезпечну діяльність, а також знову вчинити кримінальні правопорушення.
За таких обставин, на думку прокурора, обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу не забезпечить ним належної поведінки з виконання процесуальних обов`язків та не наддасть можливості запобігти вказаним ризикам.
Захисник та обвинувачений в задоволенні клопотання прокурора просили відмовити та задовольнити їхнє клопотання про застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить матері обвинуваченого, вказуючи на недоведеність заявлених прокурором ризиків та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тривалість судового розгляду, а також відсутність вини обвинуваченого в злочинах в яких він обвинувачується.
Заслухавши думку сторін, дослідивши клопотання прокурора та сторони захисту ОСОБА_3 , а також заслухавши думку інших учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч.1ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився.
Тримання під вартою, згідно ст. 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).
Як зазначив Європейського суду з прав людини у п. 74 рішення від 01.07.2006 у справі «Мамедова проти Росії» хоча вид та розмір покарання, що загрожує заявнику мають значення для оцінки того, що він ухилятиметься від слідства та суду або продовжить займатися злочинною діяльністю, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися лише з абстрактної точки зору, коли до уваги приймається лише тяжкість вчиненого злочину; продовження строку тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі. У пункті 20 рішення Європейського суду з прав людини від 12.02.2015 у справі «Подвезько проти України» вказано, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Отже, абстрактна можливість втечі обвинуваченого та переховування його від правоохоронних органів та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншими чином не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини (які ж або можуть підтвердити наявність вказаних ризиків або ж зробити їх незначними).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Адам`як проти Польщі» від 19.12.2006, доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі, на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в даному випадку має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підтвердженням цьому є те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні ряду корисливих злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину. Крім того, на розгляді у Жовтневому районному суді міста Миколаєва відносно нього знаходиться інше кримінальне провадження, в якому він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів. Згідно довідки-характеристики дільничного інспектора за місцем проживання характеризується негативно. Офіційного місця роботи та постійного джерела доходів не має. У період дії запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту у певний час доби, на який було змінено тримання під вартою, грубо порушив умови його виконання та самостійно змінив своє місце проживання, не повідомивши про це прокурора та суд. Інший ризик переховування від суду прокурором не доведено, про що судом було вказано у попередніх увалах при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також прокурором не доведено обставину, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, з яких підтверджено лише один.
Так, наведений прокурором ризик, хоча і має місце, але з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, поведінку під час судового розгляду, часу перебування обвинуваченого під вартою, з урахуванням усвідомлення та негативного ставлення обвинуваченого до дій під час раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а також наявність постійного місця проживання, практику Європейського суду з прав людини у питаннях розумності продовження строку тримання під вартою, значно зменшилися і не дають достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, суд вважає, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України є підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді виді цілодобового домашнього арешту, що з урахуванням доведеного прокурором ризику, забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.4 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_4 , із застосуванням електронних засобів контролю, строком на два місяця.
Строк дії ухвали закінчується 25.05.2019.
Покласти на обвинуваченого обов`язки:
- прибувати до суду за кожною вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту (м. Миколаєва), в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти прокурора і суд про зміну місця проживання;
- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженні, в ч.ч. через своїх рідних та знайомих;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
У разі невиконання вказаних обов`язків, до обвинуваченого може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд роз`яснює, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється

з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Копію ухвали направити на виконання до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, для постановки обвинуваченого на облік, про що негайно повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1