УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого 2-го ВРКП СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 361 КК України,
в с т а н о в и в:
20 червня 2018 року старший слідчий 2-го ВРКП СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , про арешт майна, тимчасово вилученого 05 червня 2018 року під час проведення обшуку приміщень ТОВ «Юридична Фірма Дельта М» (), розташованих на п`ятому поверсі будинку № 11-Б по вул. Марини Раскової в м. Києві, здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 361 КК України, а саме: - системного блоку чорного кольору марки ASUS (AA0126) GAMEMAX; - ноутбуку HP-CND5521NDG; - ноутбуку HP-CND44759SV; - ноутбуку COMPAG 5CB2512XYK; - ноутбуку HP CND42925KD; - ноутбуку HP CND4503J1V; - ноутбуку HP 5CG4070J9Q; - ноутбуку HP 5CB1410FHQ; - ноутбуку COMPAG CNF 0500GM1.
Повноваження слідчого та представників власника майна, які були присутні в судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000090, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 361 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у справі № 761/17988/18 (провадження № 1-кс/761/12208/2018) у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, надано дозвіл на проведення обшуку приміщень ТОВ «Юридична Фірма Дельта М» (), розташованих на п`ятому поверсі будинку № 11-Б по вул. Марини Раскової в м. Києві.

05 червня 2018 року під час проведення вищевказаної слідчої дії було виявлено та вилучено наступне майно: - системний блок чорного кольору марки ASUS (AA0126) GAMEMAX; - ноутбук HP-CND5521NDG; - ноутбук HP-CND44759SV; - ноутбук COMPAG 5CB2512XYK; - ноутбук HP CND42925KD; - ноутбук HP CND4503J1V; - ноутбук HP 5CG4070J9Q; - ноутбук HP 5CB1410FHQ; - ноутбук COMPAG CNF 0500GM1, про що свідчить відповідний протокол.
13 червня 2018 року після внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, визначення прокурором підслідності кримінального провадження та об`єднання матеріалів досудового розслідування зазначена вище комп`ютерна техніка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000090 від 09 жовтня 2017 року.

За таких обставин, на даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного майна, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представники власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого про арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку приміщень ТОВ «Юридична Фірма Дельта М» (), розташованих на п`ятому поверсі будинку № 11-Б по вул. Марини Раскової в м. Києві, посилаючись на те, що органом досудового розслідування під час обшуку були допущені грубі порушення норм кримінального процесуального законодавства України. Крім того, звертали увагу суду на те, що слідчий вже звертався до слідчого судді з аналогічним клопотанням, за результатами розгляду якого йому було відмовлено в накладенні арешту, однак тимчасово вилучене майно, усупереч вимогам ч. 1 ст. 169 КПК України, не було повернуто власнику.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_3 , а також представників власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із цим, у своєму клопотанні слідчий хоча й зазначає, що майно, на яке планується накласти арешт, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, однак, на переконання слідчого судді, майно, тимчасово вилучене 05 червня 2018 року під час проведення обшуку приміщень ТОВ «Юридична Фірма Дельта М» (), розташованих на п`ятому поверсі будинку № 11-Б по вул. Марини Раскової в м. Києві, не може бути використано як доказ у кримінальному провадженні № 0000090 від 09 жовтня 2017 року, виходячи з наступного.

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у справі № 761/17988/18 (провадження № 1-кс/761/12208/2018) у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, було надано дозвіл на проведення обшуку приміщень ТОВ «Юридична Фірма Дельта М» (), розташованих на п`ятому поверсі будинку № 11-Б по вул. Марини Раскової в м. Києві. Разом із цим, у судовому засіданні було встановлено та підтверджено відповідними матеріалами, що вилучена комп`ютерна техніка належить іншій юридичній особі, зокрема ТОВ «Агенція комплексного захисту безпеки «Дельта М» (), дозвіл на проведення обшуку офісних приміщень якої ухвалою слідчого судді наданий не був.

Крім того, усупереч вимогам ч. 1 ст. 169 КПК України, якою встановлено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, в якої воно було вилучено, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна, комп`ютерна техніка, вилучена 05 червня 2018 року під час проведення обшуку, не була повернута власнику після постановлення 08 червня 2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Натомість слідчий, утримуючи в себе таке майно, вчинив з ним ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, та повторно звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу на те, що клопотання слідчого про арешт майна не містить жодного посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, запобігання яких є завданням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Не містить клопотання слідчого і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у господарську діяльність ТОВ «Агенція комплексного захисту безпеки «Дельта М» () виправдовує завдання кримінального провадження.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу № 1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У свою чергу, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 05 червня 2018 року під час проведення обшуку приміщень ТОВ «Юридична Фірма Дельта М» (), розташованих на п`ятому поверсі будинку № 11-Б по вул. Марини Раскової в м. Києві, здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 361 КК України, а саме: - системний блок чорного кольору марки ASUS (AA0126) GAMEMAX; - ноутбук HP-CND5521NDG; - ноутбук HP-CND44759SV; - ноутбук COMPAG 5CB2512XYK; - ноутбук HP CND42925KD; - ноутбук HP CND4503J1V; - ноутбук HP 5CG4070J9Q; - ноутбук HP 5CB1410FHQ; - ноутбук COMPAG CNF 0500GM1.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 98, 131-132, 169-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання старшого слідчого 2-го ВРКП СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 361 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1