Справа № 463/1065/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/129/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2019 року,

з участю захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 , прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2019 року клопотання слідчого СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 задоволено.
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Львівській установі виконання покарань (№ 19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області.
Строк дії ухвали становить шістдесят днів з моменту затримання ОСОБА_8 о 13:50 години 14 лютого 2019 року до 13:50 години 15 квітня 2019 року.
На ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2019 року подали апеляційні скаргизахисник ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, що полягає у невідповідності висновків обставинам справи, у порушенні принципу пропорційності. Посилається на те, що подане старшим слідчим СВ Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 клопотання, а також оскаржувана ухвала містять істотні суперечності, що викликає сумнів в наявності події злочину. Крім того, виникає сумнів наявність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки в клопотанні старшого слідчого СВ Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 вказується заподіяння легких тілесних ушкоджень, однак таке твердження є голослівним і нічим не підтверджується. Вважає маніпулюванням твердження в ухвалі слідчого судді про те, що своєю відмовою від надання показів при проведенні першочергових слідчих дій ОСОБА_8 перешкоджав кримінальному провадженню. Зокрема, стверджує, що ОСОБА_8 під час затримання не було надано правову допомогу, що є порушенням прав затриманого на захист. Також зазначає, що старша слідча СВ Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 до 14.02.2019 19:19:59 (дата і час внесення відомосте до ЄРДР) мала право лише провести огляд місця події, доказів перешкоджання в проведені такої слідчої дії з боку ОСОБА_8 не наведено, навпаки з клопотання та ухвали можна зробити припущення перевищення влади та службових повноважень через спробу слідчою проведення слідчих дій до внесення відомостей до ЄРДР, а також порушення прав ОСОБА_8 на захист. Постановляючи ухвалу про взяття ОСОБА_8 під варту, судом не взято до уваги, що всі ризики, вказані в клопотанні слідчої, є нікчемними. Зазначає, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, є батьком трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, постійно на волонтерських засадах здійснює правозахисну діяльність, постійно, системно та систематично допомагає громадянам в реалізації захисту своїх прав, має високий авторитет та бездоганну репутацію. Звертає увагу на те, що ухвалюючи рішення про взяття під варту ОСОБА_8 суд грубо порушив статтю 5 Конвенції про захист прав людини. Посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Де Вілде, Оомс і Версип проти Бельгії» та справу «Луценко проти України» (п. 62-74 рішення), в якій ЄСПЛ наголосив, що навіть законне позбавлення свободи може бути свавільним і, отже, порушувати Конвенцію. Просить ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2019 року скасувати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Сторона обвинувачення, окрім доводів, якими підтверджує обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, не наводить жодної обставини, якою би підтверджувалась наявність хоча би одного із передбачених ст. 177 КПК України ризиків. Вважає, що досліджуючи наявні в матеріалах справи докази та переглядаючи в залі судового засідання відеозапис наданий потерпілим, на якому чітко видно, що ОСОБА_8 не наносив удар кулаком в голову потерпілому ОСОБА_12 , суд зробив помилковий висновок про те, що слідчим доведено наявність обґрунтованої підозри та передбачених ст. 177 КПК України ризиків. В мотивувальній частині ухвали слідчий суддя зазначає, що сторона захисту просить врахувати те, що ОСОБА_8 є одруженим, багатодітним батьком, має на утриманні троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми, а найменша є інвалідом дитинства, так як ця обставина має істотне значення для оцінки ступеня міцності соціальних зв`язків підозрюваного, однак на підтвердження не було надано підтверджуючих документів. З огляду на зазначене, звертає увагу, що підтверджуючі документи були отримані стороною захисту після постановлення оскаржуваної ухвали, а тому такі документи додаються до апеляційної скарги. Здійснюючи допит свідків, суд привів таких до присяги, однак не встановив їхніх осіб відповідно до документів, аналогічно заслухавши і пояснення потерпілих, що є грубим порушенням, а відтак, такі покази і пояснення не можна брати до уваги. Наведений в мотивувальній частині ухвали суду момент нанесення ОСОБА_8 удару потерпілому ОСОБА_12 кулаком в голову спростовується показами потерпілого ОСОБА_12 , так як потерпілий зазначає, що ОСОБА_8 схопив його за шию, заламавши руку і на відеозаписі нагнув під турнікетом та знявши його шапку наніс удар по голові, а шапку кинув в обличчя, однак, про те, що удар був нанесений кулаком, потерпілий ОСОБА_12 не вказує, а також і на відеозаписі можна зауважити, що такий удар відбувся не кулаком, а саме шапкою, що не могло спричинити легке тілесне ушкодження потерпілого. Задовольняючи клопотання, слідчий суддя не вказав доводів, які б виключали можливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу. Слідчий суддя, обираючи запобіжний захід ОСОБА_8 , керувався тим, що його дії носять систематичний характер, однак суд не вказує, що такі дії були викликані постійними провокаціями, створеними у Львівському апеляційному суді. Твердження в ухвалі суду про те, що ОСОБА_8 постійно проявляв свою зневагу до представників правоохоронних органів при виконанні ними службових обов`язків, висловлювався до них в грубій образливій формі, а також, що схожа поведінка підозрюваного продовжувалась в судовому засіданні та проявлялась в зневажливому ставленні до інших учасників процесу, зокрема, представників правоохоронних органів, не відповідає дійсності, оскільки суддею не було зроблено підозрюваному ОСОБА_8 з цього приводу жодного зауваження, така поведінка мала місце, однак з боку вільних слухачів. Посилання слідчого судді на те, що підозрюваний ОСОБА_8 при проведенні першочергових слідчих дій перешкоджав кримінальному провадженню, зокрема, разом з іншими особами закрився в службовому приміщенні Львівського апеляційного суду та на вимоги слідчої відчинити двері не реагував, спростовується показами свідків, які стверджували, що стан підозрюваного ОСОБА_8 був слабкий і він фізично не міг перешкоджати слідчій відчинити двері вказаного приміщення, яке з середини ніхто не закривав. Крім того, вважає, що посилання слідчого судді на вказану обставину, як на перешкоджання кримінальному провадженню №0000372 є незаконним, оскільки самі відомості про дане кримінальне провадження внесені до ЄРДР відповідно до витягу 14.02.2019р. о 19:23:03, а описані події відбулись до початку проведення досудового розслідування. Стверджує, що з боку підозрюваного ОСОБА_8 жодного переховування від органу досудового розслідування чи суду не було, як не було і перешкоджання кримінальному провадженню, це просто фізично не могло бути вчинено ОСОБА_8 через постійне перебування під наглядом конвою. Крім того, повідомлення про підозру у вчиненні іншого злочину немає. Просить ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2019 року скасувати та відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 стверджує, що ухвала суду постановлена з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, є незаконною і завідомо неправосудною. Посилається на те, що за висновками рішення ЄСПЛ у справі «Мерітт проти України» прокуратура є неналежним органом юридичного захисту та неналежним учасником в судовому розгляді. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі до початку досудового розслідування в мотивувальній частині прийнято рішення вже по суті обвинувачення. Також зазначає, що він є державним та релігійним діячем, сином репресованого онука соратника ОСОБА_13 і одного з перших офіцерів першого в УНР правоохоронного органу міліції. Вважає, що саме звинувачення є епізодом події злочину, вчиненого 14.02.2019р. проти нього, ОСОБА_14 та життя сім`ї в інтересах якої в Львівському апеляційному суді було призначено на 13:50 14.02.2019р. судове засідання. Не погоджується із діями слідчої ОСОБА_15 , яка очолювала слідчу оперативну групу, що прибула за його та ОСОБА_14 викликом, та почала складати протокол про обстеження місця злочину як нападу ОСОБА_8 на солдатів. Вважає, що звинувачення його в нападі на солдатів є продовженням триваючого в часі переслідування його та його батьків з часу тоталітарного режиму. Посилається також на те, що ні прокуратурою ні поліцією не розслідується належним чином вбивство сина ОСОБА_14 . Зазначає, що 26.01.2018р. солдати НГУ на вході до приміщення апеляційного суду вчинили напад на державних діячів/журналістів ОСОБА_14 та ОСОБА_8 . Так, 02.08.2018р. в судове засідання в цивільній справі з метою залякування представників апелянта ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 викликано чотирьох озброєних солдат НГУ. Також 08.08.2018р. солдати НГУ, інспектори УПП м. Львова здійснювали перешкоди у вільному проході до ЛААС по вул. Саксаганського, 13. Так, 28.11.2018р. солдати НГУ на вході до приміщення вестибюлю АСЛО вчинили фізичне насильство до 68 річного громадського діяча ОСОБА_17 . Бохняка і лише оперативним приходом ОСОБА_8 попередив і запобіг імовірному вбивству людини, за даним випадком ОСОБА_14 подав заяву про злочин, однак відомості із заяви про злочин не внесені в ЄРДР. Вважає, що при розгляді справи суддя для прийняття обґрунтованого, вмотивованого і законного рішення мав розглянути не лише матеріали надані стороною обвинувачення, досудовим слідством слідчою ОСОБА_11 , а також і матеріали від слідчої ОСОБА_15 в частині отриманого на зберігання від потерпілого ОСОБА_8 військового квитка солдата ОСОБА_18 з ознаками підробки і умисно прихованого від слідства. Посилається на те, що суддя не встановив факту законності перебування військовослужбовців НГУ у АСЛО та ЛАС. Не погоджується з твердженням суду про те, що солдати Національної гвардії є правоохоронцями, та вважає, що військовий квиток не може бути посвідченням правоохоронця, а лише військовослужбовця, а тому військовослужбовці не мають права зупиняти ОСОБА_8 чи іншу людину та вимагати документи, які містять персональні дані. Відтак, солдати зі зброєю та засобами перешкод вільного доступу до правосуддя, примушували до надання суб`єкта персональних даних ОСОБА_8 без його доброї волі. Вважає, що суд ще до початку розгляду справи по суті виявив прихильність до солдатів, назвавши їх дітьми, що є прямою ознакою конфлікту інтересів, доказом відсутності у судді безсторонності. Суддя не звернув увагу на відсутність в клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доводів з підстав обрання більш м`якого покарання для людини, яка не була раніше судимою, і яку рекомендовано суду передати на поруки. Стверджує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті. Відповідно до ст. ст. 4, 6 Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 61 Конституції України, ст.ст. 370, 371, 392, 393, 395, 396, 400, 405, 407, 409, 410 КПК України просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2019 року про обрання запобіжного заходу тримання під вартою та ухвалити нову, за якою відмовити досудовому органу в задоволенні клопотання. Також просить суд забезпечити право доступу до інформативного поля чинного законодавства, літератури, електронних носіїв законів України, інтернет простору, на не обмеження в часі кількості побачень, зустрічей в місці несвободи з фахівцями сфери права, представниками, представниками інститутів громадянського суспільства, громадських організацій, зокрема представником Єврейського культурного товариства, на необмежені в часі, кількості побачень, зустрічей з членами сім`ї, отримувати за кошти держави харчування за вимогами релігійного обряду.

Заслухавши суддю-доповідача,захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 , на підтримання доводів апеляційних скарг, та посилання на порушення судом положень ст.183 КПК України, на необґрунтованість підозри, на недопустимість доказів, порушення права на захист, прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про заперечення доводів апеляційних скарг, та посилання на те, що оскаржувана ухвала відповідає положенням закону, колегія суддів враховує таке.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Так, Личаківським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000372 від 14.02.2019 року.

ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 14 лютого 2019 року о 13:50 год. спільно із ОСОБА_14 , перебуваючи в приміщенні Львівського апеляційного суду, що на пл.Соборній,7 в м. Львові, вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, а саме на законну вимогу начальника військового наряду з охорони судових установ 2-го відділення 1-го взводу 4-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдата ОСОБА_12 , а в подальшому на законну вимогу постового військового наряду з охорони судових установ стрільця 2-го відділення 3-го взводу 4-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону ОСОБА_18 пред`явити документи, що посвідчують особу, таких документів не пред`явив, чинив фізичний спротив, намагався пройти через зачинений турнікет, погрожував фізичною розправою та вирвав у ОСОБА_18 військовий квиток, тобто підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 14 лютого 2019 року о 13:50 год. спільно із ОСОБА_14 , перебуваючи в приміщенні Львівського апеляційного суду, що на пл.Соборній,7 в м. Львові, заподіяв працівникові правоохоронного органу легке тілесне ушкодження, а саме здійснив загин правої руки за спину начальника військового наряду з охорони судових установ 2-го відділення 1-го взводу 4-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України солдата ОСОБА_12 , та притиснув його до турнікету, після чого зняв головний убір з голови та умисно наніс кулаком удар в праву частину голови. В подальшому правою ногою наніс удар в область задньої частини лівого стегна постовому військового наряду з охорони судових установ стрільцю 2-го відділення 3-го взводу 4-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону ОСОБА_18 , а також правою рукою наніс удар по шиї останнього, тобто підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_8 повідомлено 15 лютого 2019 року.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_8 встановив, що підозра у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

При цьому слідчим суддею підставно взято до уваги зібрані у кримінальному провадженні докази, які були досліджені під час судового розгляду, - покази потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , протоколи допиту свідків, які підтвердили зазначені в повідомлені про підозру обставини, а також наданий потерпілим відеозапис камер спостереження з місця події, на якому зафіксовано насильницькі дії підозрюваного щодо потерпілих.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри спростовуються вказаними доказами у кримінальному провадженні
Крім того, з врахуванням положень ч.5 ст. 9 КПК України при встановленні факту наявності (чи відсутності) обґрунтованої підозри слідчий суддя керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28 жовтня 1994 року) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

А відтак, оскільки факти, встановлені органом досудового слідства, є такими, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити правопорушення, передбачені ч.2 ст.342 КК України та ч.2 ст.345 КК України, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри визнаються колегією суддів безпідставними.

Також, матеріалами справи стверджується, що в клопотанні наведено доводи слідчого щодо наявних ризиків ризик його незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Перевіривши доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, слідчий суддя правильно встановив, що доводи є обґрунтованими.

При цьому, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , розмір покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного та дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам, не пов`язаним з триманням під вартою, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З врахуванням конкретних обставин справи, тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , розміру покарання, яке загрожує останньому у разі доведення його винуватості, наявних ризиків, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він в повному обсязі довів суду, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти існуючим ризикам.

Посилання сторони захисту на те, що слідчим не доведено наявності заявлених ризиків, є безпідставними та спростовуються доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що вказані слідчим ризики існують та в сукупності дають достатні правові підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що відповідає положенням п.1 ч.4 ст.183 КПК України, так як кримінальні правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_8 , вчинені із застосуванням насильства.

Твердження сторони захисту про те, що судом не було взято до уваги всіх обставини справи та необґрунтовано визнано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, так як з наданих суду матеріалів вбачається, що слідчий суддя прийняв рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний є одруженим, має на утриманні неповнолітніх дітей, і є єдиним годувальником сім`ї не може прийматись до уваги, оскільки ці факти не стосуються наявних ризиків - незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Твердження сторони захисту про невідповідність оскаржуваної ухвали положенням п.3 ч. 2 ст. 183 КПК України з посиланням на те, що старша слідча СВ Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 до 14.02.2019 19:19:59 (дата і час внесення відомостей до ЄРДР) мала право лише провести огляд місця події, доказів перешкоджання в проведені такої слідчої дії з боку ОСОБА_8 не наведено, і, навпаки з клопотання та ухвали можна зробити припущення перевищення влади та службових повноважень через спробу слідчою проведення слідчих дій до внесення відомостей до ЄРДР, визнається колегією суддів безпідставним, так як прокурором доведено, що ОСОБА_8 перешкоджав кримінальному провадженню і йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Так, відповідно до п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

А відтак, оскільки кримінальним провадженням, крім досудового розслідування і судового провадження, є також процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і ОСОБА_8 в час таких процесуальних дій у зв`язку із вчиненням ним вищевказаних діянь, ігнорував вимоги слідчої, яка попередньо повідомила про його затримання, чинив протидію іншим представникам поліції разом з іншими особами, закрився в одному із службових приміщень Львівського апеляційного суду, на вимоги слідчої відчинити двері не реагував, внаслідок чого було прийнято рішення про необхідність відчинення дверей, шляхом їх пошкодження, правильним є висновок слідчого судді про доведеність факту, що ОСОБА_8 перешкоджав кримінальному провадженню.

Також матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_8 , крім повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Крім того, безпідставним є твердження сторони захисту, що порушено право ОСОБА_8 на захист, так як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового слідства 14.02.2019 року забезпечено участь в кримінальному провадженні захисника ОСОБА_19 .

Доводи апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_8 про заперечення правомірності охорони приміщення суду підрозділами Національної гвардії не можуть прийматись до уваги, оскільки відповідно до постанови КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ від 1 грудня 2017 р. № 902 «Про затвердження переліків судів, органів та установ системи правосуддя, охорона яких здійснюється підрозділами Національної поліції та Національної гвардії» забезпечення такої охорони покладено на підрозділи Національної гвардії.

Згідно зі ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Оскільки слідчим суддею не встановлено підстав для обрання застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, і таких підстав не встановлено при апеляційному розгляді, колегія суддів вважає, недопустимим застосування особистої поруки відповідно до ст. 180 КПК України.

Також не можуть прийматись до уваги доводи сторони захисту про недопустимість доказів з посиланням на порушення права на перехресний допит, так як згідно ч. 6 ст.223 КПК України слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній. Під час проведення такої слідчої (розшукової) дії присутні особи, що її ініціювали, мають право ставити питання, висловлювати свої пропозиції, зауваження та заперечення щодо порядку проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, які заносяться до протоколу. Однак стороною захисту не надано доказів про подання клопотань щодо проведення перехресного допиту.

А відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вимог чинного кримінального процесуального законодавства, що передбачає порядок розгляду таких клопотань, та діяв відповідно до норм КПК України, у зв`язку з чим не вбачає підстав для скасування ухвали.

За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.376, п.1 ч.3 ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4