Ухвала

21 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 504/934/16
провадження № 51-2054ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув заяву засудженого ОСОБА_4 про відвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у межах перегляду ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року.
У заяві ОСОБА_4 порушує питання про відвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при розгляді його клопотання про поновлення строку касаційного оскарження вказаних судових рішень. В обґрунтування заяви посилається на упередженість цих суддів, які, на його думку, підтримують рішення суддів першої та апеляційної інстанцій щодо нього, постановленних з метою приховання факту його незаконного тримання під вартою та незаконного затримання.
Згідно з матеріалами провадження за скаргою, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви

ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 26 квітня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 09 вересня 1999 року щодо нього.
Апеляційний суд Одеської області своєю ухвалою від 12 вересня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
Ухвалою Верховного Суду (далі Суд) у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 29 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків п`ятнадцять днів із дня її отримання. Також було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах цього строку засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції, проте вимог зазначеної статті не дотримався, указаних в ухвалі недоліків не усунув. Тому ухвалою Суду від 23 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 разом із усіма доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка її подала, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, Суд ухвалами від 23 березня, 16 квітня, 18 червня, 18 жовтня 2018 року, 27 листопада 2018 року неодноразово відмовляв ОСОБА_4 у задоволенні його клопотань

про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року, не знайшовши підстав для його поновлення.
Обговоривши наведені у заяві доводи Суд вважає, що заява засудженого про відвід суддів задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Положеннями ст. 75 КПК визначено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Статтею 76 цього Кодексу передбачено недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні.
Заявлений ОСОБА_4 відвід не містить жодних даних, які б свідчили про наявність підстав, які передбачені зазначеними нормами кримінального процесуального закону, та обґрунтованих доводів про упередженість суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 75, 76, 80, 81 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні заяви про відвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3