Номер провадження: 11-кп/785/1326/18
Номер справи місцевого суду: 521/8000/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2018 року, відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Городківки Крижопільского району Вінницької області, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, не заміжньої, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 18.09.2015 року Вінницьким міськсудом Вінницької області за ст. 115 ч. 1 КК України до 9 років позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2016 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення 2 роки 2 місяці і 23 дні; ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 06.03.2017 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення 4 місяці і 17 днів,

- звільненої умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої задоволено клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції пославшись в ухвалі на приписи ст. 81 КК України та ст. 6 КВК України, зазначив, що засуджена, за період відбування покарання в установі, має два стягнення, малолітню дитину 2015 року народження, позитивно характеризується з місця проживання та місця роботи, має стійкі соціальні зв`язки та матір інваліда другої групи.

Оцінивши у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженої такою, що свідчить про її виправлення, суд зважив на те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Судом першої інстанції встановлено також, що засуджена ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України скоїла особливо тяжкий злочин, відбула 3/4 строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці, довела своє виправлення.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.

У апеляційній скарзі прокурор зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам кримінально-виконавчого законодавства з таких підстав:

1) суд першої інстанції не врахував, що факт працевлаштування засудженої не свідчить про сумлінне ставлення до роботи, адже з матеріалів справи видно, що вона мала порушення внутрішньо-цехового режиму, а за безвідповідальне ставлення до роботи, заслуховувалася на засіданнях дисциплінарної комісії де з нею проводилися бесіди профілактичного характеру. Встановлено також, що засуджена відмовлялася від обов`язку брати участь у роботах з благоустрою території установи;

2) суд першої інстанції не дав об`єктивної оцінки тій обставині, що ОСОБА_7 мала два стягнення та не мала заохочень, не приймала активної участі у роботі самодіяльних організацій;

3) засуджена не завжди коректна по відношенню до співробітників установи, не стримано реагує на критику, тому комісія ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)» з розгляду матеріалів про умовно дострокове звільнення, 27.04.2018 року прийняла рішення про відмову у направленні до суду клопотання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з тієї причини, що вона не довела своє виправлення.

Посилаючись на зазначені доводи, прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженої про умовно дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, засуджену ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною третьою ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Як видно з матеріалів справи, засуджена звернулась до суду першої інстанції з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави.

З характеристики на засуджену, яка надана адміністрацією Чорноморської виправної колонії УДПтСУ в Одеській області (№74) (а.с. 8-9) випливає, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, внаслідок чого адміністративною комісією їй було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми за ст. 101 КВК України та у застосуванні пільги за ст. 82 КК України, як такій, що не стала на шлях виправлення.

З довідки (а.п. 10) видно, що за період відбування покарання, засуджена не мала заохочень та мала два стягнення, які на теперішній час погашені, але відповідним чином характеризують її особу.

Відповідно до приписів ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_7 була засуджена за умисний особливо тяжкий злочин і на день подачі клопотання відбула 3/4 строку покарання, тобто вона формально має право, за законом, на умовно дострокове звільнення.

Згідно з приписами ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків.

Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

У зв`язку з чим, в ході апеляційного розгляду скарги, дослідженням матеріалів справи ОСОБА_7 встановлено, що засуджена за весь період відбування покарання порушила режим утримання два рази у зв`язку з невиконанням команди «відбій» та порушення внутрішньо цехового режиму, які на теперішній час погашені, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що дані обставини можуть свідчити про безвідповідальне ставлення до роботи, оскільки ніяким чином це не підтверджують.

Окрім того, протягом всього часу ОСОБА_7 постійно була задіяна на виробництві, проявляла старанність, поводила себе коректно та тактовно, та не зважаючи на її характеристику як емоційну та конфлікту особу, не мала жодних стягнень за неналежну ставлення до співробітників колонії та інших засуджених, що може розцінюватись апеляційним судом навпаки, як бажання емоційно перевиховатись.

З метою соціалізації у суспільстві та самовиховання, засуджена приймає участь у програмі «Освіта». Дбайливо ставиться до майна, яким користується та підтримує його в належному стані, а наявність двох стягнень за дворічне перебування в ДУ «Чорноморська ВК (№74)», може свідчити про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою довела своє перевиховання та стала на шлях виправлення.

Більш того, у засудженої ОСОБА_7 є чотирирічна дитина, яка на даний час перебуває на піклуванні її батьків, та яка залишилась без материнської опіки і догляду, а відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою і є основоположними правами і свободами людини і громадянина, які забезпечуються та підтримуються державою.

Отже, суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 6 КВК України, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, і обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, адже з матеріалів справи випливає, що вона, своїм ставленням до роботи та режиму відбування покарання, довела своє виправлення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зважає також на те, що у ОСОБА_7 є малолітня дитина, матір-інвалід та існують міцні соціальні зв`язки, що також є достатньою підставою для застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Натомість, судом першої інстанції не виконані вимоги закону щодо зазначення в резолютивній частині строку, на який має бути звільнена особа умовно-достроково..
Відповідно до припису п. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з підстав, наведених вище, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 419, 534, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2018 року, якою задоволено клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі змінити.

Доповнити резолютивну частину ухвали вказівкою про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 7 (сім) місяців 28 (двадцять вісім) днів.
В решті ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Засуджену ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4