Справа № 296/4832/18
Вирок
Іменем України

29 січня 2019 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0001620 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.05.2018р. Корольовським районним судом м.Житомира за ч.1 ст.296 КК України до 6 місяців арешту- ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2018 року близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_6 перебував біля квартири АДРЕСА_2 , де на подвір`ї вказаного будинку помітив велосипед марки «Ardis Maxus MTB 24», червоно - білого кольору, що належить ОСОБА_5 .

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення велосипеда з подвір`я будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непомітними для сторонніх осіб, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу взяв з подвір`я будинку АДРЕСА_3 велосипед марки «Ardis Maxus MTB 24», червоно - білого кольору та вийшов з ним за територію подвір`я. В подальшому, ОСОБА_6 утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився вказаним майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 2000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні даного злочину визнав, запевнив суд, що визнання вини є добровільним, фізичний або психічний примус на нього не здійснювався. Зазначає, що між ним, його знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в той день стався конфлікт з приводу спільно зароблених коштів, які потерпілий і свідок витратили на власні потреби. Виникла сварка, він навіть вдарив ОСОБА_9 скейтом по голові, віддав ключі від будинку і пішов з хати. Викрадений ним велосипед в той час стояв на подвір`ї.

Вина обвинуваченого підтверджується і сукупністю наступних належних та допустимих доказів, які досліджені в судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що з обвинуваченим перебуває в приятельських стосунках. Зазначив, що особисто не бачив, щоб ОСОБА_6 брав його велосипед. В той день він приїхав до ОСОБА_10 додому на велосипеді, де вже був присутній ОСОБА_6 . Велосипед залишив біля веранди будинку, біля прибудови. Вони випили пляшку горілки. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 виникла сварка, ОСОБА_6 образився та пішов, а він залишився. Вони покурили, порозмовляли та через 5 хвилин після того як пішов ОСОБА_6 , вийшли на вулицю, велосипеда вже не було на місці. Помітивши відсутність велосипеда, він побіг в правий провулок його шукати, а ОСОБА_11 побіг шукати велосипед до вул. Магазинної. Після того як зустрілися, ОСОБА_11 повідомив йому про те, що бачив ОСОБА_6 на велосипеді ( марки «Ардіс», червоно білого кольору), намагався його наздогнати. Він звернувся до поліції із заявою про викрадення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що раніше спілкувалися із обвинуваченим, на даний час в них неприязні стосунки. 18.04.2018 року він, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у нього вдома та вживали спиртне. Спочатку був з ОСОБА_6 вдома, близько 15 години приїхав до нього ОСОБА_5 , велосипед Ардіс він залишив всередині будинку, на веранді. Близько 15 хвилин перебували за столом. В ході виникнення безпричинного конфлікту, ОСОБА_6 почав бити його скейтом по голові, ОСОБА_5 почав його захищати і поки він його заспокоював, ОСОБА_6 вийшов покурити та через 2 хвилини зник велосипед потерпілого. ОСОБА_5 викликав працівників поліції. Коли приїхали поліцейські, особа, схожа на ОСОБА_6 (був одягнутий так само як і ОСОБА_6 ) під`їжджав з повороту на велосипеді, щоб подивитися що відбувається. Свідок побіг за ним з цеглиною і на відстані 50 метрів розгледів велосипед марки Ардіс, велосипед ОСОБА_5 . Особу, схожу на ОСОБА_6 , не наздогнав. Коли повернувся, казав ОСОБА_5 про те, що бачив ОСОБА_6 на велосипеді, оскільки припускав, що то був він. Зазначив, що крім спиртного, він разом з Сидорчуком вранці вживали наркотичний засіб, катропін. ОСОБА_6 з ними наркотик не вживав, втрьох лише випили горілку.

- згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.04.2018 року, за номером кримінального провадження 0001620 внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 по факту крадіжки велосипеду марки «Ardis Maxus MTB 24» за адресою у м. Житомирі, вул. Магазинній, 26 в період часу з 15 год. по 15 год. 30 хв. 18.04.2018 року невідомою особою, шляхом вільного доступу, чим завдала матеріальної шкоди на суму 3000 гривень.

- згідно рапорту інспектора - чергового Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_13 від 18.04.2018 року, отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 17751 від 18.04.2018 року.

- згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.04.2018 року, ОСОБА_5 повідомив про те, що в період часу з 15.00 год. по 15.30 год. 18.04.2018 року невідома особа за адресою у АДРЕСА_3 викрала велосипед марки Ардіс, що належить ОСОБА_5

- згідно протоколу огляду місця події від 18.04.2018 року та таблиць зображень до нього, проведеного в подвір`ї домоволодіння за адресою у АДРЕСА_3 , вбачається, що встановлено місце скоєння злочину, звідки було викрадено велосипед, належний ОСОБА_5

- згідно довідки вартості ПП ОСОБА_14 , станом на 18.04.2018 року вартість велосипеда марки «Ardis Maxus MTB 24», бувшого у використанні, становить 2000 гривень. Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця за № 654900 серії В01 від 06.02.2001 року, підтверджено реєстрацію ФОП ОСОБА_14 в Єдиному державному реєстрі відомостей про фізичну особу підприємця.

- згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.05.2018 року за участю свідка ОСОБА_15 , останній на фотознімку № 1 впізнав особу ОСОБА_6 , як такого, що пропонував йому купити велосипед червоно білого кольору, за 700 гривень, на перехресті вул. В. Бердичівська Гагаріна у м. Житомирі.

Відповідно до положень процесуального закону недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зазначає наступне. Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , останній на фотознімку № 2 впізнав особу ОСОБА_6 , як такого, що викрав у нього велосипед 18.04.2018 року за адресою у АДРЕСА_3 . Станом на 20.04.2018р. день проведення даної слідчої дії ОСОБА_5 перебував у процесуальному статусі потерпілого. При цьому в протоколі зазначено, що потерпілому роз`яснені права, передбачені ч.3 статті 66 КПК України, яка встановлює права та обов`язки свідка.

Однак потерпілому ОСОБА_5 при проведенні даної слідчої дії безпосередньо не було роз`яснено його прав потерпілого, передбачених статтею 56 КПК України, обов`язків потерпілого, передбачених ст.57 КПК України.

Процесуальним законом визначений обов`язок суду визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права, що у наслідку має визнання таких доказів недопустимими. Право відмовитися давати показання підсилене обов`язками бути про нього повідомленим, оскільки право мовчати і не свідчити проти самого себе вимагає не тільки того, щоб особу не примушували це робити, а й того, щоб її негайно і достатнім чином повідомили про це право; до того ж, існування цього обов`язку належить окремо виділити у контексті права не свідчити проти самого себе і права мовчати.

Отже, суд приходить до висновку про визнання даного доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.04.2018р. недопустимим.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину, і ці умисні дії кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Так, обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено. Пом`якшуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Крім того, суд також враховує і те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в психіатра не перебуває, перебуває на обліку в облнаркодиспансері з 05.04.2018 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, за місцем проживання характеризується негативно, його соціальні зв`язки не одружений, дітей немає, до арешту проживав з братом, враховуючи думку прокурора, потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, просить покарати несуворо, висновок органу пробації про високий рівень небезпеки, високий рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе із призначенням покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді 6 місяців арешту.

При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових злочинів.

Як вбачається з ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 02.05.2018р. ОСОБА_6 був затриманий та до нього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 02.11.2018р. в межах даного кримінального провадження запобіжний захід було змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання з 02.11.2018р.

Відповідно до ст.72 КК України попереднє ув`язнення застосовується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими ч.1 цієї статті. Частиною 1 ст.72 КК України визначено, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту. Таким чином, ОСОБА_6 відбув призначене йому покарання у виді 6 місяців арешту.

Арешт на майно не накладався. Судові витрати відсутні. Речові докази відсутні. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили скасувати.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 6 місяців арешту.

На підставі ст.72 КК України ОСОБА_6 вважати таким, що відбув призначене покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу скасувати.

Арешт на майно не накладався. Судові витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів, починаючи з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілому.

Головуючий суддя ОСОБА_1