Справа № 445/1854/16-к
УХВАЛА

05 лютого 2019 року Золочівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт,

в с т а н о в и в:

в провадженні Золочівського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10.03.2016 за №0000152, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 05.02.2019 подав клопотання про продовження раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного у виді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема показаннями свідків, протоколами слідчих дій та висновками судових експертиз, а також вказує, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_4 подала клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 із тримання під вартою на нічний домашній арешт. В клопотанні, посилаючись на висновок екпертизи №264 від 12.12.2018, зазначає про наявність двох різних травмуючих поверхонь, якими наносились тілесні ушкодження ОСОБА_8 , до чого обвинувачений не причетний, оскільки йому не висувалися обвинувачення про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень в результаті дії з тупим предметом. Наголошує на неправильній правовій кваліфікації дій обвинуваченого, які слід кваліфікувати за ст.125 КК України. Вказує на недопустимість доказів, зокрема висновків судово-медичної та судової медико-криміналістичної експертиз, протоколу огляду місця події. Акцентує увагу також на тому, що ні в ході досудового розслідуванні, ні судом не перевірено версію про можливість побиття обвинуваченого у парку "Гуси-Лебеді", про що вказував свідок ОСОБА_9 , а також про можливість отримання ним травм в результаті падіння внаслідок епілептичного нападу. Звертає увагу на покази свідка ОСОБА_10 про те, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяв ОСОБА_11 , а також наголошує на недопустимості показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Зазначає також про відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, позбавлений можливості знищити сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не має потреби впливати на потерпілих, свідків, експертів, так як всіх їх уже допитано в суді. Також, наголошує на тому, що ОСОБА_6 постійно проживає із своїми батьками та має постійне місце реєстрації, має вищу освіту та стійкі соціальні зв`язки, хворіє, а тому просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт з 21:00 год. до 07:00 год.

Заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, ознайомившись із доводами клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою суду від 13.12.2018 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 11 лютого 2019 року включно.

Судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершено.

За приписами ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує, що у відповідності до положень ст.177 Кримінального процесуального кодексу України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальшого продовження терміну дії цього запобіжного заходу, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід. Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися. Окремо суд звертає увагу, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у своїх показах вказували на спроби сторони захисту незаконно вплинути на них, а свідок ОСОБА_12 просив суд застосувати щодо нього заходи безпеки.

З приводу твердження сторони захисту про необгрутованість оголошеної ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України суд наголошує, що «обґрунтована підозра», відповідно до п.175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 «Нечипорук і Йонкало проти України», означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Таким чином, на обгрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, вказують досліджені в ході судового розгляду докази, зокрема покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , висновки експертиз, інформація операторів телекомунікаційних послуг та інші матеріали кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на недопустимість доказів поданих стороною обвинувачення суд вважає передчасним, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено очевидної недопустимості таких доказів, а відповідно до ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Щодо твердження сторони захисту про можливість побиття потерпілого у парку "Гуси-Лебеді", судом було вжито заходів щодо перевірки показів свідка, зокрема ухвалою від 19.10.2018 зобов`язано керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у відповідності до вимог ст. 214 КПК України, за повідомленими свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 фактами, проте станом на 05.02.2019 судом не здобуто доказів, які б підтверджували вказані факти.

Щодо припущення захисника ОСОБА_4 про можливість отримання ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень в результаті падіння внаслідок епілептичного нападу, судом з метою перевірки вказаної версії, за клопотанням сторони захисту, було призначено додаткову судово-медичну експертизу (ухвала від 29.10.2018), за результатами якої такі припущення не знайшли свого підтвердження.

Твердження сторони захисту щодо наявних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_6 вже попередньо враховувались судом, зокрема, з даного приводу суд вважає, що спільне проживання обвинуваченого із батьками-пенсіонерами, його позитивна характеристика та наявність у нього вищої освіти не може бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

За вказаних обставин, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а вищевикладені обставини, на думку суду, свідчать про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 днів, до 06 квітня 2019 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1