Справа № 478/1501/18 Провадження № 1-кп/478/110/2018
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
18 грудня 2018 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.129 КК України,-
Судом визнається доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 червня 2018 року близько 14 год. 30 хв. на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір на завдання тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_4 не менше одного удару дерев`яною палицею (топорищем) в область лівої частини голови, в результаті чого ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді забійних ран голови, лівої вушної раковини.
Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Суду пояснив, що 1 червня 2018 року до своєї матері в с. Новолазарівка, Миколаївської області Казанківського району приїхала його колишня дружина ОСОБА_6 з якою вони мають спільну дитину на ім`я - ОСОБА_7 . Їх спільна донька, проживає з ним. Перебуваючи в домоволодінні своєї матері (яка є бабусею ОСОБА_7 ), ОСОБА_6 зателефонувала Єлизаветі та запропонувала прийти в гості до бабусі та отримати гостинці. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_5 вирішив поїхати разом із донькою ОСОБА_7 та вони обидва поїхали на власному автотранспорті під керуванням обвинуваченого до домоволодіння ОСОБА_7 бабусі.
По приїзду до домоволодіння матері ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_5 залишився в машині, а донька пішла до будинку бабусі. Через деякий час, до машини підійшов потерпілий ОСОБА_4 та почав ображати його. Не витримавши образ, обвинувачений ОСОБА_5 вийшов з машини, підійшов до багажного відділення та діставши з нього дерев`яне топорище, наніс ОСОБА_4 одного удару по голові.
На уточнюючи запитання, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що дане топорище він придбав в магазині приблизно за тиждень до наведених обставин з метою його використання в господарстві. Ним було нанесено одного удару по голові потерпілого ОСОБА_4 . Більше він ударів не наносив та його заспокоїли ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 , які прибігли з будинку до нього. При цьому, будь-яких погроз вбити на адресу потерпілого ОСОБА_4 він не висловлював. Після цього, вони з донькою поїхали на своєму автомобілі додому.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , повідомив, що 1 червня 2018 року він разом із своєю дружиною ОСОБА_6 приїхали до смт. Казанка отримати новий паспорт дружини. Після того, вони поїхали до його тещі, матері ОСОБА_6 в с. Новолазарівка, Миколаївської області Казанківського району. Звідти, його дружина подзвонила своїй доньці Єлизаветі та запропонувала їй прийти до бабусі в гості та отримати гостинці.
Потім, обвинувачений ОСОБА_5 привіз Єлизавету, сам залишився в машині, а ОСОБА_7 зайшла до будинку. Після цього, він вийшов з будинку та підійшов до автомобіля обвинуваченого ОСОБА_5 звернувшись до останнього з пропозицією вийти з машини переговорити. На пропозицію потерпілого, обвинувачений з машини відчинив багажне відділення та вийшов з автомобіля. Потім обвинувачений взяв у багажному відділенні дерев`яну палицю (топорище) приблизної довжини в 60-80 см. Він запропонував обвинуваченому разом відійти від машини та коли потерпілий повернувся до обвинуваченого спиною, для того щоб відійти, він отримав удар від обвинуваченого топорищем по голові.
Як пояснив потерпілий ОСОБА_4 , від отриманого удару він впав на коліно та майже втратив свідомість. Обвинувачений ОСОБА_5 продовжував наносити йому удари. Скільки їх було, він точно не пам`ятає, але більше одного удару. В результаті потерпілий отримав рани голови та лівого вуха. Також, намагаючись прикрити голову від ударів, потерпілий отримав ушкодження на правій руці. У зв`язку з отриманими ушкодженнями він був змушений звернутись до лікарні. Де йому проводили операцію зшиваючи рани.
На уточнюючи запитання суду, потерпілий пояснив, що обвинувачений перестав наносити йому удари через те, що його було зупинено донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_4 зайшов до території домоволодіння матері ОСОБА_6 та почав промивати отримані рани, намагався зупинити кровотечу. Обвинувачений ОСОБА_5 постійно викрикував образи та звинувачення. Зайшов також на територію домоволодіння матері ОСОБА_6 й обвинувачений, висловлював погрози щодо їх знищення. Щодо погроз вбивством з боку обвинуваченого на адресу потерпілого, ОСОБА_4 пояснив, що обвинуваченим висловлювались загальні погрози щодо знищення його та його дружини, а також матері дружини. Особисто у нього, такі погрози не викликали побоювань у їх здійсненні.
При цьому, з показів потерпілого судом встановлено, що він зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 в лютому 2018 року. Разом вони проживають з листопада 2017 року. Почали спільне проживання після того, як вона пішла від свого цивільного чоловіка - ОСОБА_5 з яким вони мають двох спільних дітей. Старший син навчається в м. Кривому Розі. Молодша донька до 1 травня 2018 року проживала із матір`ю та потерпілим. З 1 травня 2018 року за бажанням дитини, вона проживає разом з батьком ОСОБА_5 .
З моменту розлучення ОСОБА_5 із ОСОБА_6 , обвинувачений постійно висловлює образи та погрози на їх адресу. Телефонує колишній цивільній дружині, висловлює претензії.
За наведених обставин, потерпілий ОСОБА_4 вирішив переговорити з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, 1 червня 2018 року, коли обвинувачений привіз доньку до бабусі, він підійшов до його машини та запропонував розмову.
Також потерпілий зазначив, що обвинувачений в той день був в стані алкогольного сп`яніння.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю дружини потерпілого - ОСОБА_6 пояснила суду, що 1 червня 2018 року до неї додому приїхала її донька ОСОБА_6 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 . Вони привезли гостинці для доньки ОСОБА_6 Єлизавети. Її донька зателефонувала Єлизаветі та запропонувала прийти в гості за гостинцями. Потім Єлизавету привіз на автомобілі ОСОБА_5 .
Перебуваючи в будинку разом із своєю донькою ОСОБА_6 та онукою ОСОБА_7 , вона почула шум на вулиці, куди вибігли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Коли вийшла на вулицю свідок, то побачила як її зять ОСОБА_4 стояв на коліні та у нього текла кров з голови. Потім ОСОБА_4 зайшов на територію домоволодіння та почав змивати кров водою. На її територію домоволодіння також забіг обвинувачений ОСОБА_5 та погрожував всіх знищити.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є дружиною потерпілого, повідомила суд, що 1 червня 2018 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 приїхали до смт. Казанка, де вона отримала новий паспорт, виготовлений після зміни дошлюбного прізвища. Потім вони поїхали до її матері в с. Новолазарівка, Миколаївської області Казанківського району. Оскільки вони з чоловіком привезли гостинці, то вона зателефонувала своїй дочці Єлизаветі, запропонувавши прийти за гостинцями. Її донька приїхала разом із батьком ОСОБА_5 . Коли донька зайшла до будинку, то її чоловік ОСОБА_4 вийшов з будинку та вирушив до ОСОБА_5 , який перебував в машині, з метою переговорити.
Через деякий час, вона вийшла з будинку та побачила як обвинувачений ОСОБА_5 дістав з багажного відділення машини топорище, та коли її чоловік ОСОБА_4 повернувся спиною, вдарив його палицею по голові. Загалом вона побачила близько трьох ударів. Також, свідок чула від обвинуваченого погрози, що він всіх дістане та уриє.
Проаналізувавши пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд вважає, що факт відмови обвинуваченого ОСОБА_5 від висловлень погроз вбити потерпілого свідчить про визнання ним своєї вини лише частково. Не залежно від наведеного, суд вважає, що його вина доведена показами потерпілого та свідків, покази яких є послідовними та логічними та узгоджуються із дослідженими судом доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.06.2018 року, згідно якого ОСОБА_4 повідомив відділ поліції, що 01.06.2018 року близько 14 год. 30 хв., громадянин ОСОБА_5 на території подвір`я в с. Новолазарівка, Казанківського району Миколаївської області наніс дерев`яною палицею три удари по голові потерпілому;
- постановою про визнання речовим доказом від 13.08.2018 року, яким дерев`яне топорище визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів. Згідно з квитанцією № Р-45 від 13.08.2018 року дерев`яне топорище прийнято на зберігання;
- висновком судово-медичного експерта від 22.06.2018 року № 848 та фототаблицею до нього, де за результатами обстеження ОСОБА_4 у нього були виявлені ушкодження у вигляді: забійних ран голови, лівої вушної раковини, правої кисті які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів). Характер виявлених ушкоджень, при первинному обстеженні, а саме, ступінь його загоєння свідчать, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером виявлені пошкодження, як в сукупності так і окремо одне від одного, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (більше 6 діб але менше 21 доби).
Оцінюючи встановлені судом обставини кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а досліджені докази в їх сукупності з точки зору, достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_4 та погоджується із правовою кваліфікацією органу досудового розслідування даного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України.
При цьому суд виключає можливість використання як доказу - протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2018 року та таблицями фотозображень до нього, за участю свідка ОСОБА_8 з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , свідок розповіла як бачила та показала, яким чином ОСОБА_5 наніс удар ОСОБА_4 та як погрожував останньому вбивством.
Відповідно до ст.ст. 23, 94 КПК України, суд оцінює докази безпосередньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно із ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
В ході судового провадження, суд в ході безпосередньої участі в допиті свідка ОСОБА_8 встановив ту обставину, що вона особисто не бачила завдання обвинуваченим ударів потерпілому та не чула погроз потерпілому щодо його вбивства.
Враховуючи наведене, суд відхиляє доказ сторони обвинувачення щодо проведеного слідчого експерименту зі свідком.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесено до злочину невеликої тяжкості та дані про особу обвинуваченого.
Згідно характеристики Новолазарівської сільської ради, обвинувачений ОСОБА_5 проживає в селі з 1999 року та проявив себе виключно з позитивного боку. Проживає по АДРЕСА_2 з дітьми: сином ОСОБА_9 , який навчається в Криворізькому медичному коледжі, та донькою ОСОБА_10 , 2008 року народження, яка навчається в Новолазарівській ЗОШ І-ІІІ ступнею у 5 класі. Діти знаходяться на утриманні батька. ОСОБА_5 у побуті завжди ввічливий, тактовний, працелюбний, займається бджільництвом, вирощуванням овочевих культур, має 1 га землі особистого селянського господарства. Доброзичливий батько та голова родини. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий. В конфліктних ситуаціях із сусідами не помічений та навпаки дружелюбний та по можливості надає допомогу.
Відповідно до довідки Казанківської ЦРЛ ОСОБА_5 на «Д» обліку у лікарів нарколога, психіатра та невропатолога не перебуває.
З довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 проходив строкову військову службу в період з 20.05.1989 року по 21.10.1993 рік.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. При цьому, заявлений прокурором факт активного сприяння обвинуваченим у розкритті кримінального провадження судом не встановлено.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.
Згідно досудової доповіді складеної 14.12.2018 року Казанківським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» вбачається, що загальний рівень ризику скоєння ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення середній. Ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, в тому числі для окремих осіб, є також середнім.
З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, щодо необхідності призначити обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання, визначену санкцією ч.2 ст.125 КК України.
Посилання потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6 , на перебування обвинуваченим ОСОБА_5 під час скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не приймаються до уваги.
Згідно обвинувального акта у ОСОБА_5 не виявлено обставин, які обтяжують покарання. Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З огляду на ч. 3 ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Виходячи з наведеного, суд не вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, а саме кваліфікувати обтяжуючу обставину, як перебування в стані алкогольного сп`яніння, так як це погіршує становище обвинуваченого і вказану обставину йому не вставлять в провину. Крім того будь-яких доказів на вказану обставину стороною обвинувачення не надано.
Крім того, згідно обвинувального акта, ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що 01 червня 2018 року близько 14 год. 30 хв. на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на погрозу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбивством, почав висловлювати намір вбити його, після чого наніс останньому не менше одного удару дерев`яною палицею (топорищем) в область лівої частини голови, чим своїми діями викликав у останнього впевненість в тому, що його погроза є реальною.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 129 КК України.
В обґрунтування даного обвинувачення, стороною обвинувачення надано суду письмові докази:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.08.2018 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 звернувся до відділу поліції, повідомивши про те, що 01.06.2018 року близько 14 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_5 на території подвір`я в с. Новолазарівка, Казанківського району Миколаївської області погрожував вбивством потерпілому;
- протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2018 року та таблицями фотозображень до нього, за участю свідка ОСОБА_8 з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , де свідок розповіла як обвинувачений погрожував потерпілому вбивством, оцінка якого судом наведена вище;
- покази свідків та покази потерпілого, які судом дослідженні вище.
Оцінюючи наведені докази, суд прийшов до переконання, що обвинувачення відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129 КК України, будується на припущеннях, виходячи з наступного.
Суд зауважує, що погроза повинна бути реальною, тобто сприйматися потерпілим як така, що може здійснитися.
В судовому провадженні встановлено, що до вчинення дій з нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 не висловлював погроз потерпілому. Погрози урити та знищити, на адресу присутніх ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникли після нанесення ударів потерпілому. В цей час, обвинувачений вже позбувся дерев`яного топорища.
Даний висновок суду зроблено на підставі отриманих показань від потерпілого та свідків. З пояснень потерпілого та свідків, реального побоювання дій та висловлювань обвинуваченого на їх адресу у них не виникало. Погрози обвинуваченого не були виражені діями жестів, демонстрації зброї тощо, та не виявляли зовнішнього наміру позбавити життя потерпілого.
За наведених обставин, суд не має можливості дійти до остаточного висновку щодо заявлених намірів обвинуваченого урити або знищити потерпілого та його сім`ю шляхом їх фізичного знищення, знищення їх існування, вважаючи тим самим синонімом та ототожнюючи таке поняття як знищення чи уривання - із вбивством.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому у відповідності до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Також, за результатами проведеного судового розгляду прокурором було підтримано обвинувачення в частині 2 ст. 125 КК України, як таке, що доведено перед судом. По іншому обвинуваченню, прокурор вважав недоведеним ч. 1 ст. 129 КК України, у зв`язку з чим вважав необхідним виправдати обвинуваченого.
Потерпілий в ході судового розгляду обвинувачення проти ОСОБА_5 підтримав в повному обсязі, під час судових дебатів просив суд стягнути з обвинуваченого компенсацію за нанесену шкоду та заборонити обвинуваченому наближатися до нього та його сім`ї.
Враховуючи вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що вину ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, стороною обвинувачення не доведено належними доказами поза розумним сумнівом, що є підставою для його виправдання.
Оскільки цивільний позов під час судового розгляду справи не заявлявся, питання щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого компенсації за завдану шкоду не розглядалось.
Процесуальних витрат також немає.
Речові докази, а саме: дерев`яне топорище слід знищити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, та виправдати обвинуваченого за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Речові докази, а саме: дерев`яне топорище слід знищити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1