Справа № 489/989/18
Номер провадження 1-кп/489/372/18

У Х В А Л А

26 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До теперішнього часу судове слідство по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, не закінчено.

Строк тримання ОСОБА_4 під вартою закінчується 02.12.2018 року.

Прокурор заявив суду клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 діб.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, мотивуючи тим, що докази всі досліджені, обвинувачений не зможе впливати на хід слідства, має на утриманні малолітню дитину, буде являтись до суду.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що в клопотанні захисника та обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно відмовити, а клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993 р., "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого корисливого злочину, який вчинив в період притягнення його до кримінальної відповідальності за тяжкий корисливий злочин, не працює та не має постійного джерела доходу, а отже ризик, який було враховано при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду - не зменшився. Таким чином, суд вважає, що інший менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до 24.01.2019 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1