ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/438/19 Справа № 183/685/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

апелянта ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21104», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , ключі від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 .

Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчим доведено, що накладення арешту на зазначене майно відповідає завданню арешту майна, визначеного ст. 170 КПК України, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі:

- апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити частково, накласти арешт на майно шляхом позбавлення ОСОБА_6 права відчуження та розпорядження автомобілем ВАЗ 21104, ключами від вказаного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу повернути ОСОБА_6 .

Вказує, що на даний час вона є власником вказаного автомобіля, та оскільки мешкає в сільській місцевості, їй необхідно щодня возити дітей до дитячого садка, до лікарів, своєчасно добиратись до місця роботи.

Вважає, що після вилучення в ході обшуку автомобіля, у працівників поліції, на її думку, було достатньо часу для проведення додаткового огляду або проведення інших необхідних слідчих дій, що стосуються автомобіля, а всі необхідні речові докази, які знаходились в автомобілі, були вилучені та зафіксовані належним чином в протоколі обшуку 31.01.2019 року. Вважає, що ці обставини спростовують вказані в оскаржуваній ухвалі ризики у вигляді можливості зникнення, втрати, пошкодження речових доказів, а позбавлення її права користуватися автомобілем, - є незаконним.

Зазначає, що в ухвалі слідчого судді відсутня інформація щодо того, яким чином вказаний автомобіль має відношення до скоєних кримінальних правопорушень, що він є доказом вчинення злочину та підлягає спеціальній конфіскації.

Та обставина, що її цивільний чоловік ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 перевозили на її автомобілі, як виявилося, викрадене майно, на думку апелянта, не може вказувати на її винуватість у вчиненні цього злочину.

Також вказує, що матеріали провадження не містять доказів, що існує потреба у подальшому застосуванні арешту автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, думку апелянта ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досдових розслідувань за № 0000191 від 31.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

31.01.2019 року старший слідчий Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 звернуся до суду з клопотанням про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні. Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що в ході оперативно-розшукових заходів при виїзді з м. Новомосковська по вул. Сучкова біля стели «Новомосковськ» 31.01.2019 року був зупинений автомобіль «ВАЗ 21104», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 . В салоні автомобіля також знаходився ОСОБА_10 . В ході проведення обшуку вказаного автомобіля було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з викраденим майном. Також в ході обшуку був вилучений автомобіль «ВАЗ 21104», зеленого кольору, державний номер НОМЕР_1 , та доставлений на територію Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, який розташований за адресою: по вул. Гетьманській, 7, м. Новомосковська, разом із ключами та свідоцтвом про реєстрація вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 .
Відповідно до постанови слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 31.01.2019 року, автомобіль марки «ВАЗ 21104», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , ключі від вказаного автомобіля та свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 , - визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим було доведено, що вищевказане майно, вилучене в ході обшуку, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою його збереження та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та знищення, як арешт майна, зокрема, до проведення ряду слідчих дій у рамках кримінального провадження, спрямованих на встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення або відсутності його події, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону.
Отже доводи апеляційної скарги не можуть бути задоволені, оскільки не спростовують правильності вищенаведених висновків районного суду.

Колегія суддів зазначає, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх доказів вчинення особою чи особами кримінального правопорушення та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту, після проведення відповідних процесуальних дій.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 21104», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , ключі від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4