КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005601, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент, Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 січня 2017 року за ч. 1 ст. 187, ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого 05 грудня 2017 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме 10 червня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року виправлено описку у вступній частині вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року, та вказано дату народження ОСОБА_6 05 квітня 1974 року.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 185 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

10 червня 2018 року, приблизно о 03 годині 05 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу ринку «Березняки», що розташований за адресою: м. Київ, вулиця Миколайчука, 8, звернув увагу на кіоск з продажу мобільних аксесуарів, при цьому у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням в інше приміщення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 підійшов до вказаного кіоску та використовуючи заздалегідь підготовлену для вчинення кримінального правопорушення металеву фомку, шляхом віджиму металопластикових дверей кіоску, проник в приміщення кіоску, звідки таємно повторно викрав комп`ютерний монітор «Фуджитсу», від`єднавши дроти від даного монітору, вартістю 1420 гривень 00 копійок, що належав потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму, після чого, з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та викраденим розпорядився на власний розсуд.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати, та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, посилаючись на те, що він визнає винуватість у вчиненому, має на утриманні малолітнього сина та хвору матір, має ряд хронічних хвороб.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора ОСОБА_5 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши у порядку ст. 404 КПК України дані, які характеризують особу обвинуваченого, у тому числі надані захисником характеристику та виписку з історії хвороби ОСОБА_6 , провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим, не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію дій, вчинених останнім за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, та застосування щодо нього положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, судом першої інстанції фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, одружений, не працює, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Враховуючи, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за умисний корисливий злочин проти власності, а відтак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, та призначення покарання, нижчого від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, а також застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки по справі не встановлено будь-яких обставин, що можуть вказувати на можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання або істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував усі обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, у тому числі і дані про особу обвинуваченого, визнання ним винуватості та наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини.

Доводи обвинуваченого про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував наявність у нього на утриманні хворої матері, та незадовільний стан його здоров`я, обумовлений наявністю хронічних хвороб, на переконання колегії суддів, не є достатніми підставами для пом`якшення йому покарання, оскільки такі дані, з урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву, ступеню суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_6 , - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2