Дата документу 07.02.2019 Справа№ 310/5854/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5854/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/156/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Бердянська Запорізької області, громадянки України, яка не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів в розмірі 989,60 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на те, що судом помилково, в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України, призначено обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, в той час коли ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину 2007 року народження, тобто до неї покарання у виді обмеження волі не застосовується.

Згідно з вироком суду, 02 червня 2017 року приблизно о 19-00 годині, знаходячись біля дитячого садочка № НОМЕР_1 «Червона шапочка», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ вул. Софієвська буд. 3, ОСОБА_6 знайшла медичний шприц об`ємом 5,0 мл, заповнений прозорою рідиною. Визначивши за зовнішнім виглядом, що дана речовина є наркотичним засобом метадоном, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту взяла вказаний шприц з наркотичним засобом та поклала в свою жіночу сумку, тим самим незаконно придбала наркотичний засіб метадон для подальшого власного вживання та почала зберігати його при собі.

Після чого ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно зберігаючи при собі медичний шприц з метадоном у своїй жіночій сумці, перенесла його на дитячий майданчик, що розташований на території КП «ТМО» «Бердянська міська дитяча лікарня та пологовий будинок» за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ вул.Правди, буд.6, де в той же день, в період часу з 21 години 35 хвилин до 22-00 години, в ході проведення огляду місця події працівниками поліції у ОСОБА_6 в жіночій сумці виявлено та вилучено, згідно висновку експерта № 7-1166 від 08 серпня 2017 року, безбарвну рідину об`ємом 1,2 мл, яка містить у своєму складі наркотичний засіб метадон масою 0, 0327 г (в перерахунку на основу), який ОСОБА_6 діючи умисно, незаконно зберігала при собі без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність є слушними, виходячи з наступного.

Санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується в т.ч. жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, а тому з огляду на зазначені вище вимоги закону, до неї не могло бути застосоване покарання у виді обмеження волі, що суд першої інстанції до уваги не взяв.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує, що остання раніше не судима, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, вчинила злочин середньої тяжкості, сприяла органу досудового розслідування у розкритті злочину, а суду - у встановленні істини у провадженні, що колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Крім того, колегією суддів враховується висновок судової доповіді органу пробації, згідно з яким, виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк - 1 рік, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченої, обставин, що пом`якшують покарання, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Покарання у виді штрафу, як про це просить сторона захисту, обвинуваченій призначене бути не може з огляду на положення ч.ч.1,2 ст.404 КПК України, оскільки це б погіршило становище обвинуваченої, т.я. покарання у виді штрафу підлягає реальному відбуванню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4