справа №176/23/19
провадження №1-м/176/1/19
УХВАЛА
Іменем України

22 січня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовті Води в залі суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно засудженого ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно засудженого ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що 19 грудня 2018 року наказом Міністерством юстиції України №3998/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 02 жовтня 2018 року за №06-129676/18.

ОСОБА_5 засуджено вироком Тушинського районного суду міста Москви від 24 листопада 2017 року до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених пунктом «а» частини 3 статті 158 (крадіжка, вчинена групою осіб за попередньою змовою, з нанесенням значної шкоди громадянину, з незаконним проникненням в житло три епізоди) та пунктами «а», «в» частини 3 статті 158 (крадіжка, вчинена з незаконним проникненням в житло, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є карним діяннями відповідально до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_6 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №29 УФСВП Росії по Архангельській області»; кінець відбуття строку покарання 18 квітня 2020 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні: АДРЕСА_1 .

Міністерство юстиції України подане клопотання підтримало та просило провести його розгляд без участі свого представника.

Прокурор Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та не заперечував щодо приведення вироку суду Російської Федерації відносно засудженої ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 КК України, виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.

Громадянин України ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №29 УФСВП Росії по Архангельській області»; кінець відбуття строку покарання 18 квітня 2020 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні: АДРЕСА_1 .

Засудженим подано заяву, щодо бажання про його переведення для подальшого відбуття покарання в Україні.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Статтею 11 зазначеної Конвенції встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним Законом України.

Документи додані до клопотання, складені за місцем відбування покарання засудженого на території Російської Федерації не свідчать про наявність безумовних обставин, що могли б стати перешкодою для передачі засудженого громадянина України для відбування ним покарання на території України.

За дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами вбачається, що дії ОСОБА_5 по чотирьом епізодам вчинених ним злочинів були кваліфіковані за:

- пунктом «а» частини 3 статті 158 КК Російської Федерації, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, групою осіб за попередньою змовою, з нанесенням значної шкоди громадянину, з незаконним проникненням в житло;

- пунктом «а» частини 3 статті 158 КК Російської Федерації, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, групою осіб за попередньою змовою, з нанесенням значної шкоди громадянину, з незаконним проникненням в житло;

- пунктом «а» частини 3 статті 158 КК Російської Федерації, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, з нанесенням значної шкоди громадянину, з незаконним проникненням в житло;

- пунктами «а», «в» частини 3 статті 158 КК Російської Федерації, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, з незаконним проникненням в житло, у великому розмірі.

Кримінальним кодексом України за аналогічні протиправні діяння передбачена кримінальна відповідальність за:

- ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, що завдала значної шкоди потерпілому;

- ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, що завдала значної шкоди потерпілому;

- ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднана з проникненням у житло, що завдала значної шкоди потерпілому

- ч. 4 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднана з проникненням у житло, вчинена у великих розмірах.

Приводячи вирок у відповідність до законодавства України суд вважає, що вчинені ОСОБА_5 на території РФ діяння визнаються злочинами і на території України.

Водночас призначений ОСОБА_5 строк покарання судом Російської Федерації є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за кожний із вчинених ним злочинів.

У такому випадку слід виходить із положень п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України де сказано, що якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Одночасно судом встановлено, що вироком Тушинського районного суду міста Москви від 24 листопада 2017 року засудженому ОСОБА_5 зараховано в строк відбуття покарання строк утримання його під вартою з 19 жовтня 2016 року по 24 листопада 2017 року.

24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, відповідно до положень якого, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» визначено, що Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Вказана редакція частини п`ятою статті 72 КК України втратила чинність 21 червня 2017 року.

Так, 21 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, відповідно до якого частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року за ініціативою Генеральної прокуратури України надано правовий висновок щодо застосування норми ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

У висновку Верховного Суду зазначено, що правила зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарання, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

З урахуванням викладеного, ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ не застосовується після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми. Попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання із розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі лише на час дії цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Із викладеного слідує, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за період 19 жовтня 2016 року по 24 листопада 2017 року включно має бути зарахований йому у строк відбування покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо виконання вироку Тушинського районного суду міста Москви від 24 листопада 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 22500 рублів, суд вважає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Згідно з ч. 8 ст. 602 КПК України, вирішення питання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави у частині цивільного позову вирішується у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Частиною 1 статті 465 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

За змістом ч. 1 ст. 466 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:

1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;

2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

В той же час, у матеріалах наданих Міністерством юстиції України відсутнє клопотання стягувача про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а також не зазначено всіх передбачених законодавством реквізитів стягувача.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 535 КПК України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено вимоги до виконавчого документу, у якому зазначається. в тому числі, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У зв`язку з чим та враховуючи відсутність необхідних даних, за якими слід проводити стягнення, питання про стягнення матеріальної шкоди слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 609, 610 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Тушинського районного суду міста Москви від 24 листопада 2017 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. «а» ч. 3 ст. 158, п. «а» ч. 3 ст. 158, п. «а» ч. 3 ст. 158 КК РФ, п.п. «а», «в» ч. 3 ст. 158 КК РФ та на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, привести у відповідність до законодавства України.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за:

- ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 24 листопада 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, зарахувати засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання, призначеного вироком Тушинського районного суду міста Москви від 24 листопада 2017 року, строк попереднього ув`язнення за період з 19 жовтня 2016 року по 24 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання про виконання вироку Тушинського районного суду міста Москви від 24 листопада 2017 року в частині відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду,шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Копію ухвали направити Міністерству юстиції України.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1