Дата документу 23.04.2019 Справа № 334/4850/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/4850/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/593/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єреван, громадянина України, освіта середня, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, працюючого у ФОП ОСОБА_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

захисник адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.263 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України та кримінальне провадження закрити.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження і на які посилається суд першої інстанції у своєму вироку, у їх сукупності свідчать про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та у їх сукупності свідчив би про вину обвинуваченого.

Суд першої інстанції однобічно та неповно дослідив обставини кримінального провадження, обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, належним чином не з`ясовані.

Докази, надані стороною обвинувачення, є недопустимими, оскільки зібрані з порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Так, речові докази по кримінальному провадженню були отримані слідчим в рамках кримінального провадження №0000327 від 21 січня 2017 року та приєднані до матеріалів кримінального провадження №0002844 від 28 червня 2017 року, що є грубим порушенням вимог процесуального закону, а саме ст.171 КПК України. Крім того, слідчий використовував докази без ухвал слідчого судді про тимчасовий доступ до цих доказів, хоча вони є доказами в іншому кримінальному провадженні. Також в порушення вимог ч.9 ст.290 КПК України стороні захисту не було надано доступ до речових доказів, також ці докази не були оглянуті в жодному із судових засідань, тобто стороні захисту не були відкриті речові докази, що порушує право на захист обвинуваченого. З огляду на зазначене, речові докази є недопустимими доказами.

Протокол обшуку від 18 лютого 2017 року, проведеного в рамках кримінального провадження №0000327, використано в кримінальному провадженні №0002844 без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до цього доказу. Крім того, слідчим при складанні даного протоколу були допущені процесуальні порушення, а саме у даній слідчій дії приймало участь значно більша кількість осіб, ніж зазначено в протоколі, в протоколі не зазначені ПІБ тих осіб, які проводили обшук та перевіряли речі під час обшуку, протокол не містить їх підписів, а також учасником обшуку зазначено прокурора ОСОБА_10 , який не був присутній при проведенні обшуку. З огляду на зазначені обставини, протокол обшуку є також недопустимим доказом.

Експертизи, на підставі яких складено висновки №2-186 від 27 березня 2017 року та №12-37 від 22 червня 2017 року, були призначені, проведені та відповідно отримані фактично в рамках кримінального провадження за фактом заволодіння майном у ОСОБА_11 , яке було внесено до ЄРДР 21 січня 2017 року, тобто не у рамках кримінального провадження за ч.1 ст.263 КК України. Ухвали про тимчасовий доступ до цих висновків, які є доказами у рамках іншого кримінального провадження, під час судового розгляду надані не були. Отже, вказані висновки експертів не можуть бути визнані допустимими доказами.

Також захисник зазначає, що досудове розслідування за ст.263 КК України фактично було здійснено в рамках іншого кримінального провадження, й після того як слідство здобуло певні відомості по цим фактам було внесено відомості до ЄРДР лише 28 червня 2017 року, тобто досудове розслідування за ст.263 КК України було здійснено до внесення відповідних відомостей до ЄРДР та зазначені докази отримано з порушенням установленого порядку отримання доказів.

Обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 , є неконкретним, незрозумілим, а відтак порушує право обвинуваченого на захист. Матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого прямого умислу, що свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення. При цьому органами досудового розслідування не вжито заходів щодо перевірки фактів, про які повідомив обвинувачений стосовно зустрічі біля свого під`їзду свого знайомого, який залишив у нього свої речі.

Суд у вироку самостійно перефразував показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Крім того, суд не врахував показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та самого обвинуваченого, які повністю підтверджують покази понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в тій частині, що обвинувачений під час обшуку добровільно та з власної волі видав пістолет, набої і гранату, виніс зі своєї кімнати пакет з незаконними предметами та віддав їх працівнику поліції. Також факт добровільної видачі обвинуваченим підтверджується протоколом обшуку від 18 лютого 2017 року, де слідчий зазначив, що ОСОБА_6 добровільно видав заборонені предмети.

Також захисник зазначила, що стороною захисту було заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України, проте суд не оголосив про надходження такого клопотання, не заслухав думку учасників процесу з приводу даного клопотання та не виніс ані ухвали про відмову в задоволенні такого клопотання, ані ухвали про його задоволення.

Згідно з вироком суду, 17 лютого 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи в м.Запоріжжі, у невстановленої слідством особи, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, взяв на зберігання, тим самим незаконно придбав, та у подальшому переніс до місця свого мешкання за адресою АДРЕСА_2 , де почав зберігати: 7 патронів (з маркуванням «270х05»), які є боєприпасами патронами калібру 9х18 мм, промислового виготовлення, до пістолета Макарова (ПМ); пістолет «ZORAKImod.914», заводський № НОМЕР_1 , калібру 7 мм, який є гладкоствольною переробленою вогнепальною зброєю роздільного спорядження: патронник споряджається холостим патроном калібру 9 мм Р.А.К., картеч досилається шомполом з боку дульної частини (можливе використання допрацьованих холостих патронів калібру 9 мм Р.А.К., споряджених картеччю саморобним способом), виготовлений промисловим способом зі слідами саморобної переробки, придатний для виробництва пострілів; корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати РГО промислового виготовлення, який до боєприпасів не відноситься, бойовий ударно-дистанційний запал УДЗ промислового виготовлення, який до боєприпасів не відноситься. Корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати РГО в сукупності з бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ являються бойовою ручною оборонною осколковою гранатою РГО, яка відноситься до боєприпасів.

Після чого, 18 лютого 2017 року, в період часу з 08-00 год. до 09-10 год. під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за вказаною адресою працівниками поліції виявлено та вилучено у приміщенні спальної кімнати зазначені боєприпаси та вогнепальну зброю, які він, діючи умисно, зберігав без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, не визнав та пояснив, що приблизно о 01-00 годині 17 лютого 2017 року він зустрів знайомого, який попросив до ранку залишити в себе його пакет. Він заніс пакет до своєї квартири, розгорнув його і побачив в ньому пістолетні патрони. При цьому його ніхто не бачив. Він заніс пакет до своєї кімнати та мав намір вранці позбавитися його. Однак, вранці до квартири прийшли працівники поліції, пред`явили ухвалу суду і сказали, що будуть проводити обшук з метою відшукання якогось телефону, запитали, чи є заборонені предмети і запропонували їх видати, на що він добровільно видав їм пістолет і боєприпаси, після чого в квартирі проводився обшук, в ході обшуку більше нічого знайдено не було. В той же день у відділенні поліції він пояснив, що вилучені пістолет і боєприпаси йому не належать, проте щодо нього було розпочато кримінальне провадження за ч.1 ст.263 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні, свідок ОСОБА_12 пояснив, що він був понятим під час проведення обшуку у квартирі, де проживав обвинувачений. Працівники поліції розпочали обшук, на запитання про наявність заборонених предметів, обвинувачений видав пістолет. Також були вилучені граната, патрони, які винесли в коробці з його кімнати. Після проведення огляду був складений протокол та опечатано вилучені речі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він був присутнім у якості понятого під час проведення обшуку в квартирі обвинуваченого. Обвинувачений спочатку сказав, що немає заборонених предметів, але потім видав пістолет, гранату, з кімнати також винесли коробку з патронами. Все було упаковано, по закінченню обшуку він та інший понятий поставили свої підписи.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що у квартирі, де проживає він з дружиною ОСОБА_15 , сином ОСОБА_6 , невісткою ОСОБА_16 , вранці 18 лютого 2017 року проводився обшук, шукали якийсь телефон. Син перед початком обшуку добровільно видав пакет, у якому знаходились заборонені предмети. При цьому пояснив, що ці речі йому не належать, він приніс їх додому вночі на прохання друга.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вранці 18 лютого 2017 року до них у квартиру прийшли поліцейські для проведення обшуку, шукали вкрадений телефон. До них вийшов син ОСОБА_6 , запропонували йому видати телефон і заборонені предмети. Син видав їм пакет, який знаходився в його кімнаті. Звідки він взявся у квартирі і що в ньому знаходилось, їй не відомо. Поліцейські ще деякий нетривалий час проводили обшук у всіх кімнатах, потім на кухні щось писали. Крім працівників поліції під час обшуку в квартирі були поняті.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_2 , з сім`єю ОСОБА_6 , з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах. У лютому 2017 року, суботнього ранку, до квартири з обшуком прийшли двоє поліцейських, двоє людей в масках зі зброєю, двоє понятих, зачитали ухвалу суду. Шукали телефон, запитали, чи є заборонені предмети. Чоловік з кімнати виніс пакет з такими речами і видав їх добровільно. Раніше вона не бачила того пакета у квартирі.

З протоколу обшуку від 18 лютого 2017 року (з фототаблицею), проведеного у кримінальному провадженні №0000327 від 21 січня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року, вбачається, що обшук проводився в період часу з 08-00 год. до 09-10 год., за участі прокурора, у присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з протоколом, у ході обшуку речей та предметів, зазначених в ухвалі слідчого судді не виявлено. Однак в ході обшуку ОСОБА_6 усно повідомив і видав: предмет, схожий на пістолет з маркуванням «ZORAKI mod. НОМЕР_2 ». В рукоятці знаходився предмет, схожий на магазин, в якому знаходяться патрони у кількості 10 штук, жовтого кольору з маркуванням «СОВА П 9 мм»; металевий предмет круглої форми, в верхній частині якого є отвір з наявною різьбою, предмет пластмасової форми з обладнаною металевою пластиною з маркуванням «УДЗ ЫЦ-12-89», та металевим кільцем з металевим кріпленням; картонну коробку, в якій знаходилися предмети, схожі на набої 19 штук, з металу жовтого кольору з маркуванням «СОВА П 9 мм», 7 штук з металу темно зеленого кольору з маркуванням «270 0,5».

Відповідно до висновку експерта №2-186 від 27 березня 2017 року: 1) пістолет, вилучений 18 лютого 2017 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , є гладкоствольною переробленою вогнепальною зброєю. Наданий пістолет є пістолетом «ZORAKI mod.914», заводський № НОМЕР_1 , калібру 7 мм, роздільного спорядження: патронник споряджається холостим патроном калібру 9мм Р.А.К., картеч досилається шомполом з боку дульної частини (можливе використання допрацьованих холостих патронів калібру 9 мм Р.А.К., споряджених картеччю саморобним способом). Виготовлений промисловим способом зі слідами саморобної переробки, придатний для виробництва пострілів. 2) 7 патронів (з маркуванням «270х05»), вилучені 18 лютого 2017 року під час обшуку за адресою АДРЕСА_2 , є боєприпасами патронами калібру 9х18 мм, промислового виготовлення, до пістолета Макарова (ПМ).

З протоколу огляду за участі судових експертів від 01 березня 2017 року у кримінальному провадженні №0000327, вбачається, що в приміщенні Запорізького НДЕКЦ МВС України при відкритті картонної коробки було виявлено бойовий запал з маркуванням «УДЗ ЫЦ-12-89», корпус гранати РГО зі слідами іржі.

Відповідно до висновку експерта №12-37 від 22 червня 2017 року, надані на дослідження предмети, вилучені 18 лютого 2017 року під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , являються: корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранати РГО промислового виготовлення, який до боєприпасів не відноситься, бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ промислового виготовлення, який до боєприпасів не відноситься. Корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати РГО в сукупності з бойовим ударно-дистанційним запалом УДЗ являються бойовою ручною оборонною осколковою гранатою РГО, яка відноситься до боєприпасів. Корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати РГО містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії, бойовий ударно-дистанційний запалУДЗ містить в собі ініціюючу вибухову речовину. Корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати РГО придатний для здійснення вибуху при наявності засобу ініціювання вибуху, або утворенні необхідних для цього умов. Ударно-дистанційний запалУДЗ придатний для здійснення вибуху в якості засобу ініціювання вибуху;

Отже, дослідивши зазначені докази та визнавши їх достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Перевіряючи доводи сторони захисту про недопустимість доказів у провадженні, колегією суддів встановлено наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходилися матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000327 від 21 січня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , що відповідає вимогам ст.234 КПК України.

В ході проведення даного обшуку виявлено предмети, щодо яких були підстави вважати, що вони є предметами, які вилучені законом з обігу, у зв`язку з чим було призначено проведення відповідних експертиз.

Після отримання органом досудового розслідування висновків судових експертиз постановою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 від 28 червня 2017 року з матеріалів кримінального провадження за №0000327 від 21 січня 2017 року було виділено матеріали щодо ОСОБА_6 та в цей же день до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, що відповідає положенням ст.217 КПК України.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів не вбачає підстав вважати надані стороною обвинувачення докази недопустимими, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про те, що докази у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , в тому числі і протокол обшуку від 18 лютого 2017 року, висновки експертів №2-186 від 27 березня 2017 року та №12-37 від 22 червня 2017 року були отримані не у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, є безпідставними.

З цих же підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, було здійснено до внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування, після отримання відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, 28 червня 2017 року до ЄРДР було внесено відповідні відомості і вже після внесення таких відомостей було допитано свідків, повідомлено про підозру та допитано ОСОБА_6 та вчинено інші процесуальні дії.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника про те, що речові докази у кримінальному провадженні є недопустимими доказами через порушення вимог ст.171 КПК України, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, предмети, які були вилучені під час обшуку за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_6 , вилучені законом з обігу, а тому відповідно до ч.7 ст.236 КПК України, вони підлягали вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження і такі предмети не вважаються тимчасово вилученим майном, а тому і не було необхідності у накладенні на них арешту.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що слідчий використовував речові докази без ухвал слідчого судді про тимчасовий доступ до цих доказів, хоча вони є доказами в іншому кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки відповідно до постанов старшого слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28 червня 2017 року пістолет, патрони та уламки гранати були визнані в якості речових доказів саме у кримінальному провадженні №0002844 від 28 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Доводи захисника про те, що в порушення вимог ч.9 ст.290 КПК України, стороні захисту не було надано доступ до речових доказів, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 26 липня 2017 року стороні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, які включають і речові докази, а протилежного стороною захисту не доведено. Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про заявлення стороною захисту клопотання про огляд цих речових доказів в судовому засіданні, а тому порушень вимог ст.357 КПК України, як про це йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Не вбачає колегія суддів і підстав вважати недопустимим доказом протокол обшуку від 18 лютого 2017 року, оскільки такий обшук було проведено у відповідності до вимог ст.234 КПК України, протокол даної слідчої дії відповідає вимогам ст.104 КПК України, у ньому зазначено особу, яка проводить процесуальну дію, та осіб, які були присутні під час проведення обшуку. Твердження захисника про те, що прокурор ОСОБА_10 не був присутній під час проведення обшуку, спростовується змістом протоколу обшуку, який містить у собі підпис прокурора як учасника даної слідчої дії.

Колегія суддів також не вбачає підстав вважати недопустимими доказами висновки експертів №2-186 від 27 березня 2017 року та №12-37 від 22 червня 2017 року з підстав, зазначених в апеляційній скарзі захисника. При цьому колегією суддів встановлено, що дані експертні дослідження були проведені за встановленою КПК процедурою, зміст висновків відповідає ст.ст.101,102 КПК України, а тому зазначені висновки експертів обґрунтовано визнані судом першої інстанції належними і допустимими доказами.

Ненадання слідчим суддею тимчасового доступу до протоколу обшуку від 18 лютого 2017 року та висновків експертів №2-186 від 27 березня 2017 року та №12-37 від 22 червня 2017 року, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник, не ставить під сумнів допустимість цих доказів.

Не вбачає колегія суддів підстав вважати неконкретним та незрозумілим пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки вказане обвинувачення містить повний виклад встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, і є зрозумілим за змістом.

Доводи захисника про недоведеність наявності у обвинуваченого прямого умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, а, відтак, і про відсутність складу злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже, як пояснив сам обвинувачений ОСОБА_6 , він, принісши до своєї квартири пакет та розгорнувши його, побачив в ньому пістолет і патрони, які залишив в себе вдома до ранку, тобто обвинувачений не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачав його наслідків.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги захисника про те, що орган досудового розслідування не перевірив пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він зустрів біля під`їзду свого знайомого, який залишив у нього свої речі, оскільки сам обвинувачений не заперечував, що саме він взяв пакет на зберігання, а побачивши в пакеті пістолет та патрони, залишив їх на зберігання без передбаченого законом дозволу.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про те, що суд у вироку перефразував показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки колегією суддів встановлено, що показання даних свідків відображені у вироку у відповідності до показань, наданих ними в судовому засіданні. При цьому судом першої інстанції у вироку наведено лише ті показання свідків, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, що, в свою чергу, узгоджується з положеннями ст.374 КПК України.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник посилалася на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та самого обвинуваченого про те, що останній під час обшуку добровільно та з власної волі видав пістолет, набої та гранату, що є підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України.

Колегія суддів не може погодитися із такими доводами захисника, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.263 КК України, звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» N3 від 26 квітня 2002 року, звертає увагу судів на те, що під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч.3 ст.263 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-які із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

Проте, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 , не звертався до відповідних органів влади з метою здати зазначені предмети, а зприніс їх до місця свого проживання та видав їх працівникам поліції вже під час санкціонованого обшуку, не маючи об`єктивної можливості і надалі їх зберігати через наведені обставини. Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували те, що обвинувачений ОСОБА_6 самостійно та добровільно здав органам влади бойові припаси та вогнепальну зброю до моменту проведення обшуку за місцем його проживання та, відповідно, їх вилучення.

З огляду на зазначене, підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України, як про це йде мова в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не оголосив про надходження клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України, не заслухав думку учасників провадження з цього приводу та не виніс будь-якої ухвали по цьому питанню, повністю спростовуються змістом журналу судового засідання від 20 червня 2018 року та відповідною ухвалою суду від 20 червня 2018 року, якою у задоволенні клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України відмовлено.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги захисника про однобічне та неповне дослідження судом першої інстанції обставин кримінального провадження, оскільки зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. При цьому, захисник в апеляційній скарзі не зазначила, які конкретно обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, не були з`ясовані судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначеній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.
Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст.ст.65,75,76 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.263 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4