ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2018 року

м. Київ

справа 740/4676/15-к

провадження № 51-2733 км 18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 6 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001837, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піддубців Славутського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Короткий зміст вироку, оскарженого судового рішення та встановлені обставини
За вироком Ніжинського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 : на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 2 974,06 грн та 50 000 грн відповідно; на користь держави у рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого 1 571 грн та 1 500 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні в м. Ніжині за обставин, викладених у вироку, умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Як установив суд, 20 грудня 2014 року о 4:45 біля клубу, розташованого на території парку відпочинку ім. Т. Г. Шевченка, ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_7 здійснив у напрямку останнього сім пострілів із вогнепальної зброї калібру 9 мм невстановленої моделі, чим спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді трьох наскрізних та одного сліпого вогнепального поранення лівого стегна, а також сліпого такого поранення правого стегна. Після цього ОСОБА_6 ударив ногою ОСОБА_7 по голові, заподіявши йому легкого тілесного ушкодження у вигляді садна обличчя правої надбрівної ділянки.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 6 березня 2017 року залишив без змін зазначений вирок.
Згідно з повідомленням Райківської виправної колонії № 73 засудженого ОСОБА_6 на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» 29 листопада 2017 року було звільнено з місць позбавлення волі відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від цієї ж дати.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі засуджений просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть аргументів скаржника зводиться до того, що місцевий суд, неправильно оцінивши зібрані у справі докази, незаконно засудив ОСОБА_6 , однак суд апеляційної інстанції належно не перевірив доводів сторони захисту про допущені порушення норм права, невмотивоване призначення покарання у максимальних межах санкції ч. 1 ст. 122 КК та наявність підстав для закриття провадження, не дав на них вичерпних відповідей і постановив рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 вказаного Кодексу.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор заперечив обґрунтованість касаційних вимог.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статей 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою; у ній має бути зазначено мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення, а також положення закону, яким він керувався; при залишенні апеляційної скарги без задоволення зазначаються підстави, на яких її було визнано необґрунтованою.
Суд касаційної інстанції, керуючись ст. 433 КПК, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин, дійшов висновку, що при постановленні оспорюваної ухвали істотних порушень вимог закону допущено не було.
Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , встановив, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у справі й безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказах, оцінених відповідно до ст. 94 КПК.
Усупереч твердженням у касаційній скарзі апеляційний суд, спростовуючи доводи сторони захисту щодо незаконності засудження ОСОБА_6 , у своєму рішенні навів і проаналізував зміст конкретних доказів, покладених в основу обвинувального вироку, зокрема: показань потерпілого ОСОБА_7 , в яких останній наполягав на заподіянні йому саме засудженим тілесних ушкоджень шляхом здійснення пострілів із пістолета; показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 щодо обставин провадження, а також проаналізував фактичні дані, що містяться у протоколах огляду місця події, на оптичному диску з відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження, у протоколах проведення слідчого експерименту, пред`явлення особи для впізнання, в експертних висновках (судово-медичні, балістичні, медико-криміналістичні експертизи). Переконавшись у тому, що місцевий суд упродовж проведення слідства виконав вимоги ст. 91 КПК і правильно встановив фактичні обставини справи, апеляційний суд відповідно до цих обставин обґрунтовано погодився з кваліфікацією діяння за ч. 1 ст. 122 КК. З огляду на доведеність обвинувачення та відсутність порушень при формуванні доказів суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність постановленого обвинувального вироку та відсутність правових підстав для закриття кримінального провадження.
Не залишилися без оцінки та відповіді апеляційного суду доводи захисника щодо процесуального статусу ОСОБА_7 . Як правильно зазначив згаданий суд, у цьому провадженні встановлено, що ОСОБА_7 є особою, котрій злочином завдано моральної та фізичної шкоди. Отже, він є потерпілим у силу ст. 55 КК.
Крім того, суд розглянув й інші доводи захисника в апеляційній скарзі, які за суттю аналогічні викладеним у касаційній скарзі, і вмотивовано з наведенням аргументів, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, визнав ці доводи неспроможними. Посилання засудженого на протилежне є непереконливими, не викликають сумнівів у законності оспорюваної ухвали та їх не можна вважати достатніми для скасування вказаного рішення.
Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування оскарженої ухвали і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, про що йдеться в касаційній скарзі, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 6 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3