У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника представника ОСОБА_4 ,- адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.06. 2015р. задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження №0000097 про накладення арешту на майно, що належало громадянину Російської Федерації ОСОБА_7 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000097 прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 від 14.09.2015 року, матеріали стосовно ОСОБА_7 , у тому числі Ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 18.06.2015 року по кримінальній справі № 522/12445/15-к, були виділені в кримінальне провадження № 0000250.

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_6 від 14 вересня 2015 року досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000097 зупинене у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органів слідства та його місцезнаходження невідомо.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2018р. задоволено позов ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2 ) про розірвання договору купівлі-продажу, зобов`язання повернення майна, скасування права власності, визнання права власності.

Розірвано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрований в реєстрі №70, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Зобов`язано ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2 ) повернути ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувано право власності ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 8800,00 ( вісім тисяч вісімсот гривень 00 коп.) гривень.

Отже, з урахуванням того факту, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладувався як на власність ОСОБА_7 - підозрюваного в кримінальному провадженні, з метою забезпечення можливої конфіскації майна або забезпечення позову, а в даний час право власності на квартиру за ОСОБА_7 скасовано Рішенням суду та визнано за ОСОБА_4 , подальший арешт, як на думку адвоката ОСОБА_5 , квартири не є доцільним, у зв`язку з чим просять суд скасувати арешт з вилученого майна.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 ,- адвокат ОСОБА_5 підтримала вимоги, викладені у клопотанні про скасування арешту майна та просила їх задовольнити.

Прокурор заперечував щодо задоволення вимог, викладенних у клопотанні адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту, пояснюючи тим, що арешт накладався на майно підозрюваного з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Заслухавши думку прокурора, заявника, дослідивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

В судовому засіданні з пояснень представника власника майна та досліджених матеріалів встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2015р. в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000097 стосовно ОСОБА_7 задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно, що належало ОСОБА_7 а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області від 14.09.2015 року, матеріали, стосовно ОСОБА_7 виділені в кримінальне провадження № 0000250.

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_6 від 14 вересня 2015 року досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000097 зупинене у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органів досудового слідства та його місцезнаходження невідомо.

Арешт від 18.06.2018р. накладено обгрунтовано, однак, на цей час правові підстави для подальшого арешту вказаного майна відпали.

Так, встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2018р. задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про розірвання договору купівлі продажу, зобов`язання повернення майна, скасування права власності, визнання права власності. Розірвано договір купівлі- продажу квартир АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Зобов`язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Скасувано право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.11.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 29 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про розірвання договору купівлі-продажу, зобов`язання повернення майна, скасування права власності, визнання права власності постановлено вважати неподаною та повернути скаржнику.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 не повідомлено про підозру, ОСОБА_4 не визнано цивільним відповідачем та не заявлено до нього цивільних позовів.

Тому суд вважає, що при зазначених обставинах, під час подачі до суду представником ОСОБА_4 , - адвокатом ОСОБА_5 клопотання про скасування арешту, відповідно до ст. 170,174 КПК України, майно зазначено у клопотанні, не є належним об`єктом заходів забезпечення кримінального провадження.

З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

З огляду на викладене суд приймає клопотання представника ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 до розгляду та приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наведених підстав.

Керуючись ст.ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2015р., - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2015р. в межах кримінального провадження №0000097 на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належало громадянину Російської Федерації ОСОБА_7 , власником якого на даний час є ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1
27.11.2018