Справа № 711/8265/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора: ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0008658 від 02.11.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, працюючого помічником начальника варти ПАТ «Азот», перебуваю чого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину, учасником бойових дій, депутатом, інвалідом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 , 02.11.2016 близько 00 годин 01 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Форд Фієста», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чехова в м. Черкаси, зі сторони вул. Благовісна в напрямку вул. Петровського, на перехресті з вул. Надпільна, порушив вимоги пунктів 2.9.а, 12.4, 16.11 Правил дорожнього руху України та пункт 2.1 дорожнього знаку «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306;

Під час руху, ОСОБА_7 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг не надав дорогу автомобілю ЗАЗ TF 69 YP р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі - вул. Надпільній у м. Черкаси, зі сторони вул. Горького в напрямку вул. Вербовецького, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ЗАЗ TF 69 YP р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 30.11.2016 № 02-01/2356 отримав тілесні ушкодження у вигляді підвивиху першого шийного хребця без ушкоджень спинного мозку, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травми голови з забоєм головного мозку легкого ступеню, саднами голови, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Форд Фієста», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , а саме вимог п.п. 12.4 та 16.12. Правил дорожнього руху України, вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 26.09.2018 № 862/964/18-23 знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за що передбачена відповідальність згідно вимог ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 винним себе в межах пред`явленого обвинувачення визнав повністю, та пояснив, що дійсно керував автомобілем, порушив Правила дорожнього руху, не надав перевагу автомобілю ЗАЗ і внаслідок чого сталась ДТП. Більше нічого доповнювати не став. Цивільний позов визнав частково, а частині матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, в частині завданої моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 02.11.2016 року він рухався по головній дорозі - вул. Надпільній у м. Черкаси, зі сторони вул. Горького в напрямку вул. Вербовецького. На перехресті вул. Чехова та вул. Надпільна автомобіль «Форд» не надав йому перевагу у русі і внаслідок чого сталась ДТП. Коли він підійшов до автомобіля «Форд» бачив, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння і на його думку, хотів залишити місце ДТП, оскільки завів двигун в автомобілі. Після ДТП він більше 21 дня лежав в лікарні, але наслідки травми по даний час продовжує лікувати. Цивільний позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України суд, з`ясувавши що учасники судового провадження не оспорюють обставин пред`явленого обвинувачення, правильно розуміють їх зміст, та переконавшись в добровільності їх позиції, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, зібраних під час досудового слідства на підтвердження тих обставин, що ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини що ніким не заперечувались.

Частина четверта даної статті вказує, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань. Однак дана стаття не зобов`язує сторону обвинувачення надавати докази в кримінальному провадженні, якщо суд за згодою всіх учасників кримінального провадження визнав недоцільним дослідження наявних доказів, які таким чином повністю визнаються в судовому засіданні сторонами провадження. Тому визнання вини та відмова обвинуваченого від детальних показів в судовому засіданні не перешкоджає розглядати дане кримінальне провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, що чітко узгоджується із нормами вказаної статті та позбавляє необхідності доведення фактичних обставин посилаючись на зібрані в справі докази. Дане положення виключно стосується необхідності та порядку дослідження доказів, іншого тлумачення та поняття не містить.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін судового засідання, не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які обвинувачений визнав у судовому засіданні в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення доведено і дії обвинуваченого кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України.

Обставини, передбачені ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання та встановлені судом: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання є перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_7 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.3 ст.12 КК України є злочином середнього ступеня тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не маючого судимість, не перебуває на обліках, маючого на утримання неповнолітню дитину, характеризується за місце проживання та роботи виключно з позитивної сторони та відповідну санкцію інкримінованої статті, думку сторони обвинувачення щодо застосування до обвинуваченого покарання непов`язаного із позбавленням його волі, а призначенням покарання у виді штрафу, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_7 до покарання у вигляді штрафу без застосування додаткового покарання, тобто без позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, обтяжуючу обставину та відношення останнього до вчиненого.

Беручи до уваги встановлені фактичні дані в судовому засіданні, визнання вини та розкаяння обвинуваченого, поведінку після вчинення злочину, що значно знижує рівень суспільної небезпечності винного та вказує на повне усвідомлення вчиненого, суд обґрунтовує необхідне, обираючи міру покарання, застосувати штраф, наближений до максимального розміру, передбаченого санкцією статті.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення мінімального розміру покарання для виховання обвинуваченого.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Цивільний позов ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що є обґрунтованим та підтверджений належними та допустимими доказами заявлений цивільний позов в частині завданої матеріальної шкоди в сумі 4192 грн. 99 коп., тому суд прийшов до висновку про його задоволення.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

При вирішенні питання про часткове задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_8 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 було заподіяно моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку, що сума моральної шкоди в розмірі 15000 грн. є співрозмірною, справедливою і розумною.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Судові витрати покласти на обвинуваченого, а саме:

?3432 грн. за проведення судової автотехнічної експертизи;

?1407 грн. 36 коп. за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу;

?703 грн. 68 коп. грн. за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу;

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

У х в а л и в :

ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп., без позбавлення права керуванням транспортними засобами;

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 за завдану матеріальну шкоду 4192 грн. 99 коп. та завдану моральну шкоду 15000 грн., всього 19192 грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5543,04 грн.

Речові докази:

-Автомобіль «Форд Фієста» р.н. НОМЕР_1 залишити в розпорядженні ОСОБА_7 ;

-Автомобіль ЗАЗ TF 69 YP р.н. НОМЕР_2 залишити в розпорядженні ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1