справа №274/5562/17 провадження №1-кс/0274/62/19
У Х В А Л А
09.04.2019 року м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
В с т а н о в и в :
28.12.2017 р. до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей за заявою ОСОБА_3 від 01.11.2017 р. про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
В зазначеній скарзі скаржник просить визнати протиправною бездіяльність першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 щодо невнесення його заяви від 01.11.2017 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 190, 191, 358, 364, 365, 366, 367 КК України, працівниками Бердичівського РС УДМС України, до ЄРДР. Зобов"язати першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 внести відомості за заявою ОСОБА_3 від 01.11.2017 року про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.
Скаргу обґрунтовує тим, що 01.11.2017 р. на адресу Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 було направлено повідомлення про вчинення працівниками Бердичівського РС УДМС України кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.ст. 190, 191, 358, 364, 365, 366, 367 КК України.
На що, 26.12.2017 р. на адресу ОСОБА_3 надійшов лист за підписом першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , відповідно до якого зазначена заява була розглянута відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Також зазначена заява не була внесена до ЄРДР у зв"язку з відсутністю у діях працівників Бердичівського РС УДМС України у Житомирській області ознак кримінального правопорушення. На підставі чого, ОСОБА_3 було відмовлено у внесенні її до ЄРДР. Такі дії першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 скаржник вважає незаконними, а тому просить внести його заяву від 01.11.2017 року про злочин до ЄРДР.
В судове засідання, призначене на 09.04.2019 р., скаржник ОСОБА_3 не з"явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду невідомі.
Суб"єкт оскарження в судове засідання не з"явився. Причини неявки суду не повідомлено. Відсутність слідчого чи прокурора відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 107 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд скарги без фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів.
Так, слідчий суддя, дослідивши скаргу з додатками, встановив наступне.
Згідно ч. 2 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п"яти днів з моменту надходження скарги.
Так, з матеріалів скарги вбачається, що 28.12.2017 р. до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Однак, скаржник ОСОБА_3 на протязі тривалого часу не цікавився станом розгляду скарги, не подавав суду заяви про зміну його місця проживання. Окрім того, не з"явився в призначене судове засідання та не повідомив суд про причини неявки.
При цьому надавав заяви про зупинення провадження по справі, відкладення розгляду справи, які документально належними доказами не були підтверджені.
Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Також вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).
У відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов"язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Разом з тим, слідчий суддя, дослідивши скаргу з доданими до неї матеріалами, встановив, що 01.11.2017 року ОСОБА_3 на адресу Бердичівської місцевої прокуратури була направлена заява про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 190, 191, 358, 364, 365, 366, 367 КК України, працівниками Бердичівського РС УДМС України в Житомирській області.
На що, 14.12.2017 року за підписом першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_3 була направлена відповідь, згідно якої зазначена заява була розглянута відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Також зазначена заява не була внесена до ЄРДР у зв"язку з відсутністю у діях працівників Бердичівського РС ДМС України у Житомирській області ознак кримінального правопорушення. На підставі чого, ОСОБА_3 було відмовлено у внесенні її до ЄРДР.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні, окрім іншого, можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Згідно статті 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Системний аналіз положень статей 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Таким чином, судом встановлено, що заяви про внесення відомостей до ЄРДР за статтями 190, 191, 358, 364, 365, 366, 367 КК України, про вчинення кримінальних правопорушень працівниками Бердичівського РС УДМС України в Житомирській області від ОСОБА_3 на адресу Бердичівської місцевої прокуратури не надходило.
Також зі змісту поданої скарги ОСОБА_3 не вбачається ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 190, 191, 358, 364, 365, 366, 367 КК України.
Так, стаття 190 КК України зазначає заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
Стаття 191 КК України передбачає відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.
З об`єктивної сторони даний злочин може бути вчинений у формі: 1) привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; 2) розтрати такого майна зазначеною особою (ч. 1 ст. 191); 3) привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (ч. 2 ст. 191).
Стаття 358 КК України зазначає - підроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
Об`єктивна сторона злочину виражається у таких формах: 1) підроблення посвідчення або іншого документа з метою використання його як самим підроблювачем, так і іншою особою; 2) збут підробленого документа; 3) виготовлення підроблених печатки, штампу або бланку; 4) збут таких штампів, печаток, бланків (ч. 1 ст. 358); 5) використання завідомо підробленого документа (ч. 3 ст. 358).
Статтею 364 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення дій, а саме: зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, а також обіймають постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним повноваженням.
Зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності:
1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364.
Таким чином, з об`єктивної сторони цей злочин може мати такі форми: 1) зловживання владою, що завдало істотної шкоди; 2) зловживання службовим становищем, що завдало істотної шкоди.
Під зловживанням владою слід розуміти умисне використання службовою особою, яка має владні повноваження, всупереч інтересам служби своїх прав щодо пред`явлення вимог, а також прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними чи юридичними особами. Зловживати владою може як представник влади, так і службова особа, яка виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, оскільки остання також має владні повноваження, що розповсюджуються на підпорядкованих їй осіб.
Зловживання службовим становищем - це будь-яке умисне використання службовою особою всупереч інтересам служби своїх прав і можливостей, пов`язаних з й посадою. У цілому зловживання, службовим становищем - це більш широке поняття, воно охоплює зловживання владою, оскільки використовувати всупереч інтересам служби службова особа може і владні права та можливості, якщо вона ними наділена.
Зловживання владою або службовим становищем передбачає наявність взаємозв`язку між службовим становищем винного і його поведінкою, яка виражається в незаконних діях або бездіяльності, Службова особа при зловживанні у будь-якій формі прагне скористатися своїм службовим становищем, яке передбачає як наявність Передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами повноважень (прав і обов`язків), так і наявність фактичних можливостей, які надає їй сам авторитет посади (її загальновизнана вага, важливість, впливовість).
Статтею 365 КК України передбачено відповідальність за перевищення влади або службових повноважень.
З об`єктивної сторони злочин може вчинятися у формі: 1) перевищення влади або 2) перевищення службових повноважень, які завдали істотної шкоди.
Злочинний характер дій службової особи при перевищенні влади або службових повноважень виражається у тому, що службова особа вчиняє те чи інше діяння по службі, яке не входить до її компетенції. Саме у цьому полягає принципова відмінність цього злочину від зловживання владою або службовими повноваженнями, при якому службова особа в межах її повноважень, визначених законом, використовує їх всупереч інтересам служби. На відміну від загального складу зловживання владою або службовим становищем (ст. 364) перевищення влади або службових повноважень не може проявлятися у бездіяльності. Його об`єктивну сторону характеризує лише вчинення службовою особою дії.
Перевищення влади проявляється в діях службової особи, яка маючи владні повноваження стосовно підлеглих або більш широкого кола осіб, під час виконання своїх владних чи організаційно-розпорядчих функцій виходять за межі цих повноважень.
Статтею 366 КК України передбачено службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів.
З об`єктивної сторони злочин може полягати у таких формах: 1) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; 2) інше підроблення документів; 3) складання завідомо неправдивих документів; 4) видача завідомо неправдивих документів.
Також стаття 367 КК України передбачає відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб.
З об`єктивної сторони службову недбалість характеризує наявність трьох ознак у їх сукупності: 1) дія або бездіяльність службової особи; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між вказаним діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до переконання, що заява ОСОБА_3 від 01.11.2017 року про вчинення злочину не відповідає вимогам ст. 214 КПК України.
Окрім того, слідчий суддя звертає увагу, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об"єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов"язково внесенні до ЄРДР. Власні міркування та припущення заявника щодо вчинення, на його думку, відносно нього працівниками Бердичівського РС УДМС злочинів, передбачених ст.ст. 190, 191, 358, 364, 365, 366, 367 КК України, не є підставою для реєстрації таких відомостей в ЄРДР.
Крім того, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у заяві необхідно вказати також час, спосіб, місце та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які скаржником не наведено.
Таким чином, чиним КК України передбачено, які саме діяння є правопорушеннями (злочинами), в чому полягає об"єктивна та суб"єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об"єктивні дані, що свідчать дійсно про ознаки того чи іншого злочину, то підстави вважати таку заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомленням про злочини і тільки такі заяви чи повідомлення повинні вноситися до ЄРДР. Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов"язковому внесенню до ЄРДР.
Слідчий суддя враховує те, що вимоги до змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, що підлягає внесенню до ЄРДР, передбачені у ч. 5 ст. 214 КПК України та конкретизовані у підрозділі 2 Розділу 1 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17.02.2012 року № 69, зокрема: внесенню до ЄРДР підлягають не будь-які заяви, а заяви та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зміст яких відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Такі повідомлення відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України повинні містити короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з інших джерел. Положення частин 4, 5 ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв"язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння , яке містить склад злочину, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочину є невід"ємною складовою заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
На підставі вище наведеного, слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_3 від 01.11.2017 року не містить інформації про кримінальні правопорушення за ст.ст. 190, 191, 358, 364, 365, 366, 367 КК України. Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.
Щодо визнання протиправною бездіяльності першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

А отже положення ст. 307 КПК України не наділяє правом слідчого суддю за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, постановляти ухвалу про визнання протиправною бездіяльність заступника керівника прокуратури.

Тому з огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до Бердичівського міськрайонного суду з аналогічними скаргами, що свідчить про зловживання останнім процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

У х в а л и в:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1