Ухвала
Іменем України
02 січня 2019 року
м. Київ
справа № 742/4165/17
провадження № 51-10584ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу законного представника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 вересня 2018 року,
встановив:
У касаційній скарзі законний представник ставить вимогу про скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі зазначається, серед іншого, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте всупереч вищевказаному законний представник у касаційній скарзі не обґрунтував допущення апеляційним судом таких порушень норм процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваного рішення на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 412, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку. Натомість законний представник, як убачається зі змісту касаційної скарги, посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, законний представник у мотивувальній частині касаційної скарги зазначає про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання як окремої підстави для скасування оскаржуваної ухвали з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, однак переконливих доводів на обґрунтування зазначеної позиції не наводить.
При тому, що законний представник, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:
Касаційну скаргу законного представника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 вересня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3