Ухвала
Іменем України
11 березня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-1137 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у провадженні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 06 липня 2018 року, близько 17:45 год., діючи повторно, перебуваючи в приміщенні магазину «Шафран», що розташований по вул. Нова, 19-Б в с. Смолин Чернігівського району Чернігівської області, шляхом вільного доступу, з торгівельної полиці таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі Redmi 4a 2/16 GB, що належить ОСОБА_6 , вартість якого складає 2413 гривень, чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 та звільнити останнього від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Адвокат зазначає, що суд апеляційної інстанції не навів в ухвалі достатніх мотивів на спростування доводів сторони захисту щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, неврахування місцевим судом обставин, що його пом`якшують, та усіх даних про його особу.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновки суду в частині доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій за ч.2 ст.185 КК України.
Адвокат не погоджується з висновком суду про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання у виді арешту.
На думку колегії суддів ці доводи сторони захисту є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_5 покарання судами дотримано вимоги статей 50, 65 КК України, оскільки враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, дані про особу винного. Зокрема, враховано його молодий вік, стан здоров`я, матеріальний стан, те , що він не працює, склад сім`ї, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, позицію потерпілої, наявність судимості, досудову доповідь. Тому місцевий суд обгрунтовано призначив ОСОБА_5 найм`якший вид покарання (арешт) визначений санкцією ч.2 ст.185 КК України.

При цьому суд чітко слідував вимогам ч.2 ст. 65 КК України відповідно до яких більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції розглянув у повному обсязі апеляційну скаргу захисника, в якій останній вказував на суворість призначеного ОСОБА_5 покарання та просив звільнити його від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України. Апеляційний суд погодився із рішенням місцевого суду, навів в ухвалі обґрунтовані мотиви на спростування доводів захисника, які є аналогічними доводам, наведеним у його касаційній скарзі та дійшов аргументованого висновку про можливість виправлення винного лише в умовах ізоляції від суспільства. З наведеними в ухвалі апеляційного суду мотивами погоджується і суд касаційної інстанції.
Що стосується звільнення від відбування покарання з випробуванням, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається тільки при наявності двох обов`язкових умов : 1) при призначенні покарання , вичерпний перелік яких містить ст. 75 КК України; 2) з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.
Отже, цей вид звільнення від відбування покарання не може бути застосований, якщо особі призначено основне покарання у виді арешту.
Таким чином, Суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України .
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Ураховуючи викладене, та беручи до уваги те, що із касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, Суд дійшов висновку, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3