Провадження № 11-кп/4820/129/19
Справа № 607/5504/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000676 від 08 березня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 20 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 05 жовтня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.185 КК України на 80 годин громадських робіт;
2) 08 листопада 2012 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70, п.3 ст.76, ст.72 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
3) 04 березня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України на 2 роки позбавлення волі та 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з обов`язками, передбаченими п.3 ст.76 КК України за вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 листопада 2012 року, які виконувати самостійно;
4) 19 липня 2013 року Зборівським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.307, ст.69, ч.1 ст.71 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі;
5) 24 вересня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.309, ч.1 ст.71 КК України на 3 роки позбавлення волі;
6) 31 березня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ухвали Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2014 року скорочено на не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі згідно ст.ст. 6, 9, 10 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільненого 08 квітня 2015 року по відбуттю строку покарання;
7) 18 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 07 березня 2018 року по відбуттю строку покарання;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахується з 08 березня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 1 144 гривень.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін та продовжено строк дії вказаного запобіжного заходу до 18 листопада 2018 року.

Вирішено питання речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 07 березня 2018 року близько 22 год. в обвинуваченого ОСОБА_7 , коли він перебував разом із потерпілим ОСОБА_9 біля будинку №5, по вул.Чорновола, в м.Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, реалізовуючи який він тоді ж і там же, побачивши у руках даного потерпілого, належний останньому мобільний телефон торгової марки «Самсунг А310 Ф Гелексі А3», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, повторно, шляхом ривка, відкрито викрав з рук ОСОБА_9 вищенаведений мобільний телефон, вартістю 3 200 грн., в якому знаходились 2 сім-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю по 25 грн. кожна, після чого із викраденим майном з місця вчинення даного кримінального правопорушення втік, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3 250 грн.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити, а у разі доведення наявності вказаного складу кримінального правопорушення, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України. Посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Вказує, що стороною обвинувачення не надано доказів вчинення злочину саме обвинуваченим ОСОБА_7 , обвинувачення ґрунтується на заяві неповнолітнього потерпілого, відсутні свідки вчинення кримінального правопорушення, інші докази, які підтверджували б причетність ОСОБА_7 до вказаного кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи захисника обвинуваченого про непричетність ОСОБА_7 до вчинення грабежу не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так, сам обвинувачений не заперечував, що 07 березня 2018 року у вечірній час, прибувши із місць позбавлення волі, перебуваючи на залізничному вокзалі ст.Тернопіль, познайомився з потерпілим ОСОБА_9 , з яким розмовляв та прогулювався центром м.Тернополя. Крім того вказав, що дійшовши до вул.Чорновола, попросив у потерпілого мобільний телефон, щоб зателефонувати, на що ОСОБА_9 добровільно дав йому та він здійснив дзвінок. Потерпілого біля нього вже не було, тому він, пішов по своїх справах, а в подальшому був затриманий працівниками поліції.
Потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що 07 березня 2018 року близько 22 год., разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебував на території залізничного вокзалу ст.Тернопіль, де до них підійшов обвинувачений та розпочав розмову про те, що тільки-но вийшов із в`язниці. Коли ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , пішли ОСОБА_7 запропонував йому піти із залізничного вокзалу ст.Тернопіль у напрямку площі та запитав у нього котра година. Коли він витягнув свій мобільний телефон марки Самсунг А3 з 2 сім-карками, ОСОБА_7 одразу висмикнув його з руки і пішов в напрямку першої школи. На прохання віддати телефон, останній, відмовився.
За показаннями свідка ОСОБА_11 , у вказаний день та час ОСОБА_9 перебував разом з ОСОБА_7 на території залізничного вокзалу, в подальшому кудись пішли. Повертаючись ОСОБА_9 повідомив йому, що ОСОБА_7 викрав у нього телефон.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні цього злочину, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме:
-протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08 березня 2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 повідомив працівникам поліції про те, що 07 березня 2018 року близько 22 год. невідомий чоловік, перебуваючи по вул.Чорновола в м.Тернополі, шляхом ривка, відкрито викрав мобільний телефон «Самсунг А3»;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08 березня 2018 року, згідно з яким, потерпілий ОСОБА_9 , серед пред`явлених йому для впізнання осіб, впізнав за формою та рисами обличчя, тілобудовою і одягом особу за №1, якою виявився ОСОБА_7 , який 07 березня 2018 року близько 22 год., перебуваючи біля будинку №5 по вул.Чорновола в м.Тернополі, без застосування насильства, відкрито викрав у нього мобільний телефон марки «Самсунг А3».
За фотознімками від 12 березня 2018 року пред`явлення особи для впізнання, свідок ОСОБА_11 , впізнав за зовнішніми рисами обличчя, зачіскою та формою носа особу на фото за №2, якою виявився ОСОБА_7 , який 07 березня 2018 року близько 22 год., перебуваючи на залізничному вокзалі ст.Тернопіль, підійшов до ОСОБА_9 , якого повів у невідомому напрямку, після чого, ОСОБА_9 , повернувшись назад, повідомив про те, що вказаний чоловік пограбував останнього, вирвавши з рук його мобільний телефон.
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 березня 2018 року, за яким свідок ОСОБА_12 , серед пред`явлених їй для впізнання осіб за фотознімками, впізнала за зовнішніми рисами обличчя та зачіскою особу на фото за №3, якою виявився ОСОБА_7 , який 07 березня 2018 року близько 22 год., перебуваючи на залізничному вокзалі ст.Тернопіль, підійшов до ОСОБА_9 , якого повів у невідомому напрямку, після чого, ОСОБА_9 , повернувшись назад, повідомив про те, що вказаний чоловік вирвав з рук останнього його мобільний телефон.
-протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 березня 2018 року, відповідно до якого, під час особистого обшуку ОСОБА_7 у нього було виявлено та вилучено, у тому числі, мобільний телефон торгової марки «Самсунг».
- протоколу огляду від 28 березня 2018 року, відповідно до якого, слідчим було оглянуто мобільний телефон торгової марки «Самсунг», зафіксовано ознаки, номери ІМЕІ.
- протоколом огляду від 08 березня 2018 року, згідно з яким, слідчим було оглянуто ДВД-Р диск, де зафіксовано те, що ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 направляються зі сторони залізничного вокзалу ст.Тернопіль, у напрямку Центральної площі. Вказаний ДВД-Р диск також було оглянуто судом в процесі судового розгляду.
- висновку судової товарознавчої експертизи №348/18-22 від 21 березня 2018 року, згідно з яким, ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Самсунг А310 Ф Гелексі А3» станом на 07 березня 2018 року становить 3 200 грн.
Зазначені докази узгоджуються з іншими наведеними письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_7 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, є правильною.

Твердження сторони захисту, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення ґрунтується лише на заяві неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 та його показаннях, в якості свідка, є безпідставними, оскільки, сукупність зібраних та досліджених судом доказів підтверджує вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме грабежу.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , на що є посилання в апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України. Доводи захисника про зворотнє позбавлені підстав.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .
Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.
Всупереч твердженням апелянта, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, захисником не наведено.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Необґрунтованими є доводи апелянта і щодо інших, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій і поставити під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду і відповідно до ст. 409 КПК України були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.

Покарання за злочини, у виді 4 років позбавлення волі, ОСОБА_7 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України та у межах санкцій ч.2 ст.186 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, судом враховані фактичні обставини справи, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до тяжких, особу винного, його молодий вік, а також те, що останній неодноразово судимий, є наркозалежною особою та враховано таку пом`якшуючу покарання обставину, як відшкодування заподіяної шкоди і відсутність обтяжуючих покарання обставин.

В силу положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів, не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із звільненням його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком, на що є посилання в апеляційній скарзі.

До такого висновку колегія суддів приходить з огляду на те, що

ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, продовжив злочинну діяльність, вчинив новий злочин після звільнення з місць позбавлення волі, який відносяться до тяжких, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а також про те, що на шлях виправлення він не став.

Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, - п о с т а н о в и л а :
Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 20 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4