Справа № 569/373/19

УХВАЛА

29 січня 2019 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000005 від 07.01.2019, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду з клопотанням, яке погоджено прокурором прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000005 від 07.01.2019.

В обґрунтування клопотання вказав, в що 06.01.2019 року, близько 22 год. 40 хв., на 73 км. + 600 м. автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, в межах с.Немовичі, Сарненського району, Рівненської області, відбулося зіткнення автобуса БАЗ А079.24, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони м.Рівне у напрямку м. Сарни, Рівненської області та автомобіля ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- водій автомобіля ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в КЗ «Сарненська ЦРЛ»;

- пасажир автомобіля ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

07.01.2019 року у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди було вилучено автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , з механічними пошкодженнями, котрий поміщено на територію Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, що в м.Сарни по вул. Технічна, 1, Рівненської області.

07.01.2019 року автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , являється ДП «Арсенал СТ-2»ТЗОВ`Арсенал СТ», юридична адреса: вул.Залізнична,6, м.Луцьк.

Враховуючи те, що автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , являється речовим доказом у кримінальному провадженні, тому є необхідність у встановленні заборони власнику автомобіля будь-яким чином розпоряджатися та використовувати даний автобус з метою уникнення ризиків продажу чи вчинення будь-яких інших дій із даним автомобілем (ремонт, переобладнання, вивіз за межі території України), які можуть призвести до втрати чи пошкодження даного автомобіля та знищення слідів вчинення даного кримінального правопорушення.

У ході досудового розслідування встановлено, що автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , зберіг на собі сліди злочину, а тому, відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України, це є підставою тимчасового його вилучення.

У разі повернення вказаного автомобіля ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , його власнику, останній може вчинити дії, пов`язані з відчуженням вказаного транспортного засобу, чим створить перешкоду для проведення досудового розслідування.

Окрім того слідчий вказує, що що під час розслідування виникне необхідність для призначення ряду судових експертиз автомобіля ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 та проведення слідчих (розшукових) дій з використанням вказаного транспортного засобу.

У разі повернення вказаного автомобіля ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , його власнику, останній може вчинити дії, пов`язані з відчуженням вказаного транспортного засобу, чим створить перешкоду для проведення досудового розслідування.

В судове засідання слідчий не з`явився, подав суду клопотання про розгляд клопотання без його участі.
Представник ДП «Арсенал СТ-2»ТЗОВ`Арсенал СТ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задоволити частково.
В судовому засіданні встановлено, що СВУ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000005 від 07.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

07.01.2019 автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майно є речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Згідно вимог ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Згідно вимог ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням пор арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як встановлено в судовому засіданні усі необхідні слідчі (розшукові) дії стосовно технічного стану транспортного засобу уже проведені та зафіксовані працівниками поліції, експертами, тому суд вваажає за необхідне накласти арешт на транспортний засіб та повернути його власнику у користування, оскільки це не перешкодить подальшому досудовому розслідуванні кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За наведених обставин, та у відповідності з чинним законодавством, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 175, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити частково.
Накласти арешт автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , встановивши заборону власнику автомобіля чи будь-якій іншій особі відчужувати, розпоряджатися даним автомобілем до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні №0000005 від 07.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Повернути у користування автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 його власнику ДП «Арсенал СТ-2»ТЗОВ`Арсенал СТ» під розписку про забезпечення його схоронності.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1