Справа №590/318/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/70/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 590/318/18 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,3 ст.191, ч.ч.1,3,4 ст.358 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла змінена апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 , в якій він просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_7 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання та пом`якшити ОСОБА_7 покарання і вважати ОСОБА_7 засудженою: за ч.3 ст.191 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з повною матеріальною відповідальністю на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.; за ч. 3 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно ОСОБА_7 вважати засудженою до призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади з повною матеріальною відповідальністю на строк 2 роки. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 3 ст.191, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України і призначено покарання:

за ч.1 ст.191 КК України - 1 рік обмеження волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

за ч.3 ст.191 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з повною матеріальною відповідальністю на строк 2 роки;

за ч.1 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі;

за ч.3 ст.358 КК України - 1 рік 6 місяців обмеження волі;

за ч.4 ст.358 КК України - 1 рік 3 місяці обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади з повною матеріальною відповідальністю на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованих злочинів, посилається на допущення судом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, зазначає, що суд вказуючи у вироку, що ОСОБА_7 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, однак суд призначив їй покарання у виді обмеження волі, яке до неї не може бути застосовано, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона, займаючи посаду листоноші 2 класу відділення поштового зв`язку «Дружба» Цеху обслуговування споживачів №5 Центру поштового зв`язку №5 Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», будучи матеріально відповідальною особою, в порушення вимог робочої інструкції листоноші, затвердженої начальником ЦПЗ № 5 СД УДППЗ «Укрпошта» від 17.05.2013, «Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальної допомоги національним оператором поштового зв`язку», у 2017 році шляхом підроблення та використання офіційних документів, повторно, привласнила чуже майно, яке їй було ввірене в силу службових обов`язків, а саме: 14.06.2017 шляхом підроблення підпису ОСОБА_9 у відомості на виплату субсидій привласнила кошти, належні останній, в сумі 3016,07 грн.; повторно, в такий же спосіб, 14.06.2017 привласнила кошти, призначені для виплати ОСОБА_10 в сумі 3654, 39 грн.; 16.06.2017 привласнила кошти в сумі 2362,96 грн. та 3866,08 грн., призначені для виплати ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ; 17.10.2017 привласнила грошові кошти в розмірі 1790,94 грн., призначені для виплати ОСОБА_13 ; 17.11.2017 привласнила грошові кошти в розмірі 3609,93 грн. та 3452,62 грн., призначені для виплати ОСОБА_14 і ОСОБА_15 ; 12.12.2017 привласнила грошові кошти в розмірі 1452 грн., призначені для виплати ОСОБА_16 ; 15.12.2017 привласнила грошові кошти в розмірі 248 грн., призначені до виплати ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; 22.12.2017 привласнила грошові кошти в розмірі 695,79 грн., призначені до виплати ОСОБА_17 .

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури учасників провадження було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а їх участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала змінену апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув вказане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, і вирок суду в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оскаржується.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1,3 ст.191, частинами 1,3,4 ст.358 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом в порядку ст. 404 КПК України не перевіряється.

Дії ОСОБА_7 за частинами 1,3 ст.191, частинами 1,3,4 ст.358 КК України кваліфіковані вірно.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції при призначенні покарання за ч.1 ст.191 , ч.1 ст. 358 , ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 має на вихованні трьох неповнолітніх дітей, із яких дочка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто їй на час винесення вироку не виповнилось 14 років.

Таким чином, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, не врахував при цьому вимоги ч.3 ст.61 КК України, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню.

В силу ст.409 ч.1 п.4 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В силу ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що доводи зміненої апеляційної скарги прокурора про зміну вироку у цій частині призначеного судом першої інстанції покарання заслуговують на увагу, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в частині призначення обвинувачені покарання за ст.ст. 191 ч. 1, 358 ч. 4, 358 ч. 1 КК України, та за ст. ст. 358 3.4 КК України, із застосуванням вимог ст. 69 КК України покарання у виді штрафу.

При призначенні покарання, колегія суддів враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України належать до злочинів невеликої, середньої тяжкості, та тяжкого злочину, кількість епізодів злочинної діяльності, те, що тяжких наслідків не настало, претензії від потерпілих до обвинуваченої відсутні, шкода відшкодована, особу винної, яка раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, має статус одинокої матері, а також наявність обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання., а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування завданого збитку. При цьому, виходячи з викладеного, враховуючи позицію обвинувача, який прохав застосувати вимоги ст.. 69 КК України, колегія суддів вважає вказані обставини такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винної, вважає за можливе застосувати вимоги ст. 69 КК України, пом`якшивши покарання за ст.. 358 ч. 3 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, у виді штрафу.

Також береться до уваги досудова доповідь про обвинувачену у кримінальному провадженні, якою встановлено, що виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення або обмеження волі, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання обвинуваченій за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши останню від відбуття покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України та визначивши їй обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В решті вирок суду є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Змінену апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року відносно ОСОБА_19 в частині призначення покарання змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_7 засудженою: за ч.3 ст.191 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з повною матеріальною відповідальністю на строк 2 роки;

за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.;

за ч. 3 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;

за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно ОСОБА_7 вважати засудженою до призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади з повною матеріальною відповідальністю на строк 2 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4