Справа № 567/1690/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000396 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, відповідено до ст. 89 КК України є таким, що не має судимості

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

в с т а н о в и в :
19 жовтня 2018 близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на території свого подвір`я по АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин під час словесного конфлікту завдав ОСОБА_4 одну травматичну дію (удар) дерев`яним держаком від граблів у верхню частину голови, чим заподіяв останньому тілесне ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин голови, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України визнав повністю та показав, що проживає в АДРЕСА_1 із своєю сім`єю - дружиною та двома малолітніми синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказує, що по сусідству із ними є дачний будинок, яким користуються ОСОБА_4 зі своєю дружиною.
Пояснив, що раніше у нього з ОСОБА_8 склалися особисті неприязні відносини.
19.10.2018 ближче до обідньої пори почав прибирати на подвір`ї та помітив свого сусіда ОСОБА_9 , який обламував бузок, що росте на межі між їхніми господарствами. Підійшовши до нього, запитав ОСОБА_4 для чого він обламує бузок, на що той відповів, що на своїй території буде робити все, що завгодно і додав, що для того, щоб краще було видно його подвір`я. Дана відповідь його обурила, після чого вихвативши із рук своєї дружини граблі із дерев`яним держаком, через металеву сітку, яка розмежовує їх господарства, він завдав ОСОБА_10 дерев`яним держаком від граблів один удар в верхню ділянку голови.
Пояснив, що у вчиненому розкаюється, на даний час жаліє про таку свою поведінку та обіцяє подібного не вчиняти. Зазначив, що на даний час повністю добровільно відшкодував цивільний позов.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що у власності його дружини є господарство, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , по сусідству з яким проживає сім`я ОСОБА_5 . Вказує, що 19.10.2018 близько 12:30 год. він обрізав гілки бузку, який росте між їхніми господарствами та в той час до паркану підійшов ОСОБА_5 , який висловив невдоволення з приводу обрізання даного бузку. Після цього, він повернувся спиною до огорожі та в цей момент відчув сильний біль в ділянці голови від удару держаком від граблів, який йому наніс ОСОБА_5 . В той час поряд з ними нікого не було.
Пояснив, що в подальшому, у зв`язку з нанесеною травмою, перебував на стаціонарному лікуванні.
Вказує, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має. Щодо призначення покарання просить призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком до 2 років.
Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому йому злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого ним діяння, прокурор вважає недоцільним встановлення всіх фактичних обставин при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити сторона обвинувачення і з чим погодились інші учасники судового провадження.

Заслухавши покази обвинуваченого та потерпілого, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності та взаємозв`язку суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, тобто завдання умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено злочин невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.
Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що він сільською радою по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, згідно довідки КЗ "Острозька ЦРЛ" в наркологічному та психіатричному кабінетах на диспансерному обліку не перебуває.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В той же час, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 немає.

Відповідно до досудової доповіді, складеної 25.01.2019 року Острозьким РС з питань пробації, вбачається що обвинувачений не має постійного місця роботи, однак займається тимчасовими заробітками та забезпечує власну сім`ю, знаходиться в нормальних соціально-побутових умовах, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг та заяв на його поведінку в Оженинську сільську раду Острозького району не надходило. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі та його особа не становить високої небезпеки для суспільства.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Суд, зваживши всі обставини кримінального провадження, враховує, що існують обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , що при позитивній його характеристиці з місця проживання та відсутності обтяжуючих покарання обставин дає можливість прийти до висновку про доцільність призначення йому покарання у виді штрафу в межах санкції передбаченої ч.2 ст.125 КК України, як просить прокурор.

Одночасно суд враховує, що ОСОБА_5 має на утриманні двох малолітніх дітей, та періодично їздить на заробітки за кордон, а тому призначення покарання у виді обмеження волі, як просить потерпілий, позбавить його можливості забезпечувати свою сім`ю та опікуватися дітьми.

Вирішуючи питання щодо заявленого прокурором в інтересах держави цивільного позову суд виходить з наступного.

Прокурором Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі управління бюджету та фінансів виконавчого комітету Рівненської міської ради, для перерахування комунальному некомерційному підприємству «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради подано цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 2901,08 грн.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ході судового розгляду встановлено, що згідно квитанції №14 від 16.01.2019 ОСОБА_5 добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду в сумі 2901,08 грн.

Враховуючи наведені обставини прокурор в судовому засіданні відмовилась від поданого позову.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Оскільки процесуальні відносини, пов`язані із вирішенням питання щодо розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні, нормами КПК України не врегульовані, тому зазначені відносини повинні регулюватись нормами ЦПК України, що не суперечить загальним засадам кримінального судочинства.

В судовому засіданні прокурор відмовилася від позову, в зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданої шкоди.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Підстав для неприйняття відмови позивача від заявлених позовних вимог до ОСОБА_5 судом не встановлено, а тому відмова позивача від позову прийнята судом як така, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Враховуючи викладене, оскільки позивач відмовився від позову і його відмова прийнята судом, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Витрати на залучення експерта та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 368, 369, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530 гривень.

Провадження у справі за позовом прокурора Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі управління бюджету та фінансів виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, закрити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1