Провадження № 1-кс/761/9677/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши матеріали клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000545 від 21.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України -
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту з майна, накладеного 26 січня 2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва.
Клопотання обгрунтовано тим, що слідчими СУ ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у №0000 від 21.09.2018р., за фактом ДТП, яке мало місце 21.09.2018 року на 35 км. автодороги «Київ-Чернігів», за участю автомобілів, сідлового тягача марки «Renauit Magnum» номерний знак НОМЕР_1 із бортовим тентованим напівпричепом марки «Schmitz SPR24L», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , та автомобіля «Geely JL7162», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського райнного суду м. Києва від 26.09.2018 року накладено арешт на сідловий тягач марки «Renault Magnum» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 із бортовим тентованим напівпричепом марки «Schmitz SPR24L» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності Християнському фермерському господарству «Єдем С.Г.А.».
Крім того, заявник зазначає, що на даний час усі необхідні слідчі та процесуальні дії з речовим доказом по кримінальному провадженні, яким є автопоїзд - сідловий тягач марки «Renauit Magnum» номерний знак НОМЕР_1 із бортовим тентованим напівпричепом марки «Schmitz SPR24L», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , як то його огляд, проведення відповідних технічних експертиз, виконані, а отже відпала потреба у його утриманні на штрафмайданчику.
У зв`язку з цим, підстав для подальшого обмеження права володіння майном немає.
Представник власника майна у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання.
Слідчий у судовому засіданні щодо задоволення клопотання не заперечував.

Слідчий суддя, заслухавши сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.
Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000 від 21.09.2018р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського райнного суду м. Києва від 26.09.2018 року накладено арешт на сідловий тягач марки «Renault Magnum» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 із бортовим тентованим напівпричепом марки «Schmitz SPR24L» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності Християнському фермерському господарству «Єдем С.Г.А.».
Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження,серед яких є арешт майна.
Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява №31107/96,п.58, ЕСНR 1999-ІІ.) Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series A №296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).
Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, має бути дотримано вищенаведені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.
Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту зазначеного у клопотанні майна, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання представником власника, тоді як слідчим, прокурором не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, юридичної особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_5 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки судовим розглядом доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
У зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського райнного суду м. Києва від 26.09.2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
Разом з цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Отже в даному випадку враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеженого права та наслідки застосованого заходу з фабулою кримінального правопорушення, яке розслідується, слід дійти висновку про необхідність скасування застосованого заходу.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000545 від 21.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України - задовольнити.

Арешт на сідловий тягач марки Magnum» номерний знак НОМЕР_1 із бортовим тентованим напівпричепом марки «Schmitz SPR24L», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності Християнському фермерському господарству «Єдем С.Г.А.», накладений 26 вересня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні № 0000545 від 21 вересня 2018 року скасувати.
Зобов`язати слідчого СУГУ Національної поліції у Київській області, у провадженні якого перебуває дане провадження, негайно повернути представнику власника майна сідловий тягач марки Magnum» номерний знак НОМЕР_1 із бортовим тентованим напівпричепом марки «Schmitz SPR24L», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який утримується на територію закритого спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області, розташованого за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Семенівка вул. Кірова 15.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1