Постанова
Іменем України

20 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 456/86/15-к
провадження № 51-195 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні касаційне провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Баня Лисовицька Львівської області, проживає у АДРЕСА_1 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року з урахуванням ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто з ТзДВ «СК «Київ-Ре» на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14616 грн, моральної шкоди 14616 грн, на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 75419,44 грн, моральної шкоди 590,17 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14529 грн, моральної шкоди 81512 грн, на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 75713 грн, моральної шкоди 126 376 грн.
Судом вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 07 серпня 2014 приблизно о 04 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «OPEL VIVARO», під час руху автошляхом Київ-Чоп у напрямку м. Києва, поблизу с. П`ятничани Стрийського району Львівської області, порушуючи вимоги п.п. 1.5, 1.10, п.п. 2.3 (б), (д), 2.9 (а); п. 11.3; п. 12.1; п. 13.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «PEUGEOT EXPERT» під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у його зустрічному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «PEUGEOT EXPERT» ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер. Водій автомобіля «PEUGEOT EXPERT» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову змінено. Пом`якшено ОСОБА_7 призначене покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 237 000 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 05 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , просить переглянути судові рішення щодо ОСОБА_7 у касаційному порядку, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й даним, що характеризують особу засудженого через м`якість. Зазначає, що засуджений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, внаслідокякої потерпілий ОСОБА_9 помер, а він отримав ІІІ групу інвалідності. Також вважає, що суд неналежно врахував той факт, що ОСОБА_7 вчинив ДТП в стані алкогольного сп`яніння. Просить стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.
На касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 надійшли заперечення від захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , у яких він просить касаційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав свою касаційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.
Прокурор у судовому засіданні просив вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Твердження потерпілого ОСОБА_6 у касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, є обґрунтованими.
Як убачається з матеріалів провадження, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 оскаржувався засудженим та його захисником в апеляційному порядку із підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості призначеного покарання.
Суд апеляційної інстанції при ухваленні нового судового рішення задовольнив вказані апеляційні скарги частково та призначив більш м`яке покарання. При цьому, всупереч вимогам ч. 2 ст. 420 КПК, апеляційний суд не навів переконливих мотивів своїх висновків щодо обраного виду покарання, які би ґрунтувалися на визначених у ст. ст. 50, 65 КК загальних засадах.
При визначенні міри покарання згідно зі ст. 65 цього Кодексу підлягають урахуванню обставини, що його пом`якшують і обтяжують, а також дані, які характеризують особу винного. Без належного аналізу й оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обраний захід примусу не може вважатися справедливим.
Згідно зі ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, згідно зі ст. 65 цього Кодексу повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для досягнення вказаної мети.
Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання апеляційний суду виходив із того, що в судовому засіданні ОСОБА_11 вину у вчиненні злочину визнав, розкаявся, висловив жаль з приводу своїх дій, розповів про обставини скоєного злочину, частково відшкодував заподіяну потерпілим шкоду та висловив готовність відшкодовувати таку в повному обсязі. Крім того, апеляційний суд послався на щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження, як під час досудового слідства, так і в суді ОСОБА_7 не визнавав те, що за кермом він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, як вбачається з висновку експерта № 3329/2014-т від 20 жовтня 2014 року, згідно з яким при судово-токсологічній експертизі крові ОСОБА_7 (взята на аналіз о 07 год. 20 хв. 07.08.214 після ДТП у Стрийській ЦРЛ) було виявлено етиловий спирт в кількості 1,78 %.
Виходячи з системного аналізу кримінального закону, колегія суддів звертає увагу на те, що призначаючи покарання суд повинен враховувати ступень тяжкості вчиненого злочину, обставини цього злочину, його наслідки і дані про особу, крім того суду належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, тощо.
Доводи про те, що ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння належним чином перевірялись, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, та не знайшли свого підтвердження.
Зважаючи на наведене, висновки апеляційного суду про щире каяття засудженого є неспроможними.
Окрім того, як правильно зазначено у касаційній скарзі потерпілого, при призначенні засудженому більш м`якого покарання, апеляційним судом фактично не враховано ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Також суд залишив поза увагою те, що внаслідок ДТП настала смерть однієї особи, а інша особа отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Таким чином, рішення апеляційного суду не можна визнати законним і обґрунтованим, а призначене покарання, на думку колегії суддів, за своїм видом є явно несправедливим унаслідок м`якості.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційну скаргу потерпілого слід задовольнити частково.
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно розглянути подані на вирок апеляційні скарги, звернувши при цьому увагу й на інші доводи, наведені у касаційній скарзі потерпілого, і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене йому апеляційним судом покарання слід вважати м`яким.
Керуючись статтями 434, 436 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12