Єдиний унікальний номер справи 202/7100/18
У Х В А Л А
іменем України
28 лютого 2019 року м.Павлоград

Колегія Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання : ОСОБА_4
розглянувши у відкритому підготовчому судовомузасіданні матеріали справи за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000319 від 10 жовтня 2017 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311, частиною третьою статті 357, частиною четвертою статті 358, частиною четвертою статті 369 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311, частиною четвертою статті 369 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Тернівка Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Красний Луч, Лозівського району, Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Павлограда Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_10
обвинувачених: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисників обвинувачених: ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14
ОСОБА_15

встановила:

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 2018 року матеріали кримінального за № № 0000319 від 10 жовтня 2017року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були направлені до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для здійснення судового розгляду.

Прокурор просить суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи,що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПКУкраїни, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, кожен окремо, посилюючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просили повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України. Вказують, що під час досудового розслідування слідчим за його клопотанням та сторони захисту, відповідно до ст.290 КПК України не було надано доступу до матеріалів досудового розслідування, не відкрито речові докази.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник просили повернути обвинувальний акт.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, кожен окремо не заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник кожен окремо не заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник кожен окремо не заперечували.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підлягає поверненню прокурору.

Частиною третьою статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення прокурору обвинувального акту у разі невідповідності останнього вимогам КПК України.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту.

Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.

Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікації; формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Разом з тим, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні вказаним вимогам не відповідає.

Як вбачається з обвинувального акту, викладаючи обвинувачення, сторона обвинувачення лише зазначає що діючи у складі злочинної організації ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 307 КК України, систематично, кожного разу повторно, незаконно придбали, зберігали, перевозили з метою збуту особливо небезпечні наркотичні засоби «метадон», «канабіс», «макову солому», «концентрат з маковою соломи» у великих та в особливо великих розмірах, а також незаконно придбали, перевозили та зберігали з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін» в особливо великих розмірах, незаконно виготовляли з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», а також щоденно у період з 2016 року до 28.03.2018 року здійснювали не менш як 150 фактів незаконного збуту наркозалежним громадянам особливо небезпечного наркотичного засобу «опію ацетильованого», отримуючи щоденно близько 50 тис грн., при цьому не вказуючи дату, час та місце вчинення. Зазначивши в обвинувальному акті лише шість епізодів незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів «метадон», «канабіс», «макову солому», «концентрат з маковою соломи» у великих та в особливо великих розмірах, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, що на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 311 та ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 311 КК України, то сторона обвинувачення лише зазначає, що у період з 2016 року до 28.03.2018 року, на території м.Павлограда та Павлоградського району Дніпропетровської області, і також інших невстановлених адміністративно-територіальних одиницях України, систематично, кожного разу повторно, здійснювали незаконне придбання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут таблеток «Acatar Acti-Tabs», вмістом яких є прекурсор «псевдоефедрин», обіг якого обмежено і стосовно якого встановлено заходи контролю. При цьому не вказуючи дату, час та місце вчинення, зазначивши в обвинувальному акті лише два епізоди незаконного придбання, зберігання, перевезення «Acatar Acti-Tabs», вмістом яких є прекурсор «псевдоефедрин». Також, у період часу період з 2016 року до 28.03.2018 року, на території м.Павлограда та Павлоградського району Дніпропетровської області, і також інших невстановлених адміністративно-територіальних одиницях України, систематично, кожного разу повторно, здійснювали незаконне придбання, зберігання, перевезення прекурсору «ангідрид оцтова кислота», однак зазначають лише один епізод, а саме у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 28.03.2018 року, за невстановлених обставин, незаконно придбали з метою його використання для виготовлення наркотичного засобу «опій оцетильованого прекурсор «ангідрид оцтова кислота», масою 364,3 г, що також свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, що на думку колегії суддів є істотним порушенням права на захист.

Тобто обвинувальному акті взагалі відсутні посилання на дату, час місце вчинення, за яких фактичних обставин з якою метою були вчиненні вищевказані кримінальні правопорушення у складі злочинної організації.

Таке формулювання обвинувачення є неконкретизованим, узагальненим та незрозумілим для обвинувачених, які вправі знати, в чому вони обвинувачуються.

Позбавлення чи обмеження права на захист є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне бузумовне скасування рішення суду.

Суд звертає увагу на зауваження обвинуваченного ОСОБА_6 щодо невідкриття матеріалів стороні захисту та зазначає наступне.

Так, стаття 290 КПК України, визначає процесуальний порядок відкриття матеріалів кримінального провадження, яке здійснюється з урахуванням наступних умов, а саме прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання; прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді;

Так, на необхідності надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються НСРД, як гарантії справедливого судового розгляду, йдеться у рішенні Європейського суду «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства» від 27 жовтня 2004 року, в якому зазначено, що, відповідно до вимоги справедливості, передбаченої статтею 6 Конвенції, прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, і те, що у вказаній справі цього не було зроблено, призвело до недоліків судового розгляду.

Також, відповідно до принципу рівності сторін, сторона обвинувачення не вправі приховувати, не надавати обвинуваченому матеріали, що перебувають у неї або доступні їй, які можуть допомогти обвинуваченому звільнитися від кримінальної відповідальності чи отримати менш суворий вирок. Це право (і, відповідно, обов`язок держави) було підтверджено у справі «Джасперс проти Сполученого Королівства» від 16 лютого 2000 року. Таке правило стосується й матеріалів, які можуть викликати сумнів щодо доказів, наданих обвинувачем.

У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що принципово визначати, чи можуть певні види доказів, наприклад, докази, здобуті в незаконний спосіб, бути допустимими, і чи справді заявник був винним, не є завданням Суду. Він повинен вирішити питання про те, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були здобуті докази (див. рішення у справі «Аллан проти Сполученого Королівства»). Водночас Європейський суд зауважив, що у цьому контексті необхідно, зокрема, враховувати й питання про те, чи було надано заявникові можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності (див. рішення у справі «Ялох проти Німеччини»), (п.п. 273-274).

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як встановлено у ст. 290 КПК, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У постановах Верховного Суду України від 16 березня 2017 року № 5-364кс16 та від 12 жовтня 2017 року № 5-237кс17 сформульовано правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 12 ст. 290 КПК, що полягає в наступному.

Невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. Водночас відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

При цьому зазначено, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який, згідно з ч. 12 ст. 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.

Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи під час судвого розгляду не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.

Частина 12 ст. 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів. Вона полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах.

Таким чином, судом встановлено, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні зокрема підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та враховуючи, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, таким як презумпція невинуватості та забезпечення права на захист, суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прокурору для усунення недоліків.

Оскільки під час підготовчого судового засідання були встановленні підстави для прийняття рішення, передбаченого п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд не проводить підготовку до судового розгляду відповідно до ч. 2 ст. 315 КПК України та не ставить на обговорення клопотання, які надійшли до канцелярії суду від обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 314, 315 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів-

постановила:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 0000319 від 10 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311, частиною третьою статті 357, частиною четвертою статті 358, частиною четвертою статті 369 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311, частиною четвертою статті 369 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 307, частиною четвертою статті 28 - частиною другою статті 311, частиною четвертою статті 28 - частиною третьою статті 311 Кримінального кодексу України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3