№336/2781/18
пр.1-кс/336/281/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, раніше не засудженої, у кримінальному провадженні внесеному 18.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001712 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У клопотанні зазначено, що при невстановлених досудовим розслідування обставинах ОСОБА_6 , маючи умисел на придбання особливо-небезпечного наркотичного засобу канабіс з метою збуту, придбала речовину сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком судового експерта НДЕКЦ МВС України № 7-167 від 04.02.2018 р. є особливо-небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено канабіс, який стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.
30.01.2019 р. приблизно о 13.00 год. ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір на незаконний збут особливо-небезпечного наркотичного засобу канабіс, направилась до території, розташованої біля кафе «Кофейня» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Моторобудівників, 32-Б, де зустрілась з ОСОБА_8 , якому було доручено проведення оперативної закупки особливо-небезпечного наркотичного засобу канабіс, після чого за грошову винагороду від ОСОБА_8 , у розмірі 150 грн., ОСОБА_6 передала останньому зіп-пакет у якому перебувала речовина сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта Запорізького НДЕКЦ при МВС України № 7-167 від 04.02.2019 р. є особливо-небезпечним наркотичним засобом канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,898 г, котрий в подальшому ОСОБА_8 видав співробітникам поліції.
Крім того, при невстановлених досудовим розслідування обставинах ОСОБА_6 , маючи умисел на придбання особливо-небезпечного наркотичного засобу канабіс з метою збуту, придбала речовину сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком судового експерта НДЕКЦ МВС України № 7-195 від 06.02.2018 р. є особливо-небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено канабіс, який стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.
Після чого продовжуючи свій злочинний умисел, 05.02.2019 р. приблизно о 12.00 год. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір на незаконний збут особливо-небезпечного наркотичного засобу канабіс, направилась до території, розташованої біля кафе «Кофейня» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Моторобудівників, 32-Б, де зустрілась з ОСОБА_8 , якому було доручено проведення оперативної закупки особливо-небезпечного наркотичного засобу канабіс, після чого за грошову винагороду від ОСОБА_8 , у розмірі 290 грн., ОСОБА_6 передала останньому зіп-пакет, у якому перебувала речовина сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта Запорізького НДЕКЦ при МВС України № 7-195 від 06.02.2019 р. є особливо-небезпечним наркотичним засобом канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 1,767 г, котрий в подальшому ОСОБА_8 видав співробітникам поліції.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо-небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Дане кримінальне правопорушення внесене до ЄРДР за № 0001712 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Кримінальні провадження № 00001712, № 0000183 та № 0000355 об`єднані в одне провадження.

06.02.2019 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
05.02.2019 р. (час фактичного затримання - 05.02.2019 р. о 12.20 год.) ОСОБА_6 була затримана.
Своє клопотання слідчий обгрунтовує наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливістю продовження підозрюваною займатися злочинною діяльністю, переховування її від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з підстав, викладених у клопотанні. Слідчий вказав, що обгрунтованість підозри, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими документами.
Захисник підозрюваного, думку якого підтримала ОСОБА_6 , заперечували проти задоволення клопотання слідчого. Захисник вказав, що в клопотанні слідчий в порушення вимог ст.184 КПК України, не виклав обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. При винесенні рішення за результатами клопотання просив врахувати, що відносно ОСОБА_6 наразі не обрано жодного запобіжного заходу. Підозрювана хворіє, має на утриманні непрацездатного чоловіка, який є інвалідом та хвору матір. У разі, якщо суддя дійде висновку про доцільність обрання запобіжного заходу, вважав, що цілодобовий домашній арешт буде достатнім для забезпечення запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
ОСОБА_6 просила не обирати їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки має низку захворювань, зобов`язується виконувати обов`язки, які можуть бути покладені на неї судом.
Вислухавши прокурора, слідчого, захисника, підозрювану, перевіривши копії матеріалів, якими обгрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
При постановленні ухвали за результатами розгляду клопотання, суддя констатує порушення стороною обвинувачення вимог п.3 ч.1 ст.184 КПК України, згідно якого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
В порушення даної норми КПК таких обставин клопотання слідчого, яке погоджено з прокурором, не містить.
Разом з тим, при постановленні рішення суддя враховує, що до клопотання додані матеріали, як то протоколи допиту свідків, протоколи огляду предмету, висновки експертів, протоколи про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою), протоколи про результати контролю за вчиненням злочину, протоколи огляду та постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, які підтверджують обгрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлена причетність підозрюваної до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України та наявні ризики того, що підозрювана ОСОБА_6 , відносно якої в суді перебуває кримінальне провадження, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.
Проте, прокурором в судовому засіданні не доведено існування всіх тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, хворіє на гіпертонічну хворобу 2 ст., має постійне місце проживання, яке збігається з місцем її реєстрації, проживає однією сім`єю разом з чоловіком, який є інвалідом третьої групи та непрацездатною матір`ю, що свідчить про міцність її соціальних зв`язків. Свою позицію до пред`явленого обвинувачення не висловила, оскільки не була допитана слідчим у якості підозрюваної. В рамках кримінального провадження, яке вже перебуває на розгляді суду, запобіжний захід ОСОБА_6 не обраний. При цьому прокурором не наведено суду жодних прикладів поведінки підозрюваної, які могли б свідчити про існування такого ризику, як перешкоджання кримінальному провадженю іншим чином.
Аналізуючи обставини справи, дані про особу підозрюваної, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, слідчий суддя приходить до висновку, що в даній конкретній справі, найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваної ОСОБА_6 може бути домашній арешт із покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 132, 177, 178, 179, 181, 184,194,196 КПК України,
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй цілодобово залишати місце проживання квартиру АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрювану ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду з встановленою періодичністю; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Заборонити ОСОБА_6 спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні.
Строк дії ухвали закінчується 07 квітня 2019 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Шевченківське відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1