Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/4442/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000700 від 25.11.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Моквин Березнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2018 року близько 18 години ОСОБА_4 перебував разом з своїми знайомими ОСОБА_5 та співмешканцем останньої ОСОБА_6 в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по вул. Б.Хмельницького, 41-а, в м. Овруч, де, діючи умисно, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме офіційного документу, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, заздалегідь знаючи місце знаходження пластикової картки ПАТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з барсетки ОСОБА_6 , яка знаходились на вішалці в приміщенні кафе, таємно викрав вищевказану пластикову картку, яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 є офіційним документом, та належить потерпілій ОСОБА_5 з метою її подальшого використання у злочинних цілях, а саме з метою заволодіння грошовими коштами.

Реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення належних ОСОБА_5 грошових коштів з відкритого на її ім`я рахунку, відкритого в ПАТ «ПУМБ», усвідомлюючи протиправність та караність своїх злочинних дій, розуміючи, що банківська картка є офіційним документом, з метою власного збагачення, отримавши можливість розпоряджатися карткою на власний розсуд, цього ж дня ОСОБА_4 , перебуваючи в магазині «Світоч», що знаходиться в м. Овруч по вул. Тараса Шевченка, 50, використовуючи вказану вище платіжну картку поза волею ОСОБА_5 за чотири спроби здійснив банківські операції, а саме: о 18 годині 55 хвилин, 19 годині 13 хвилин, 19 годині 59 хвилин та 20 годині 10 хвилин розрахувався за придбані товари, тим самим зняв з рахунку в ПАТ «ПУМБ» належні ОСОБА_5 грошові кошти в загальній сумі 642,9 грн. і таким чином таємно їх викрав, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю і показав, що 22 листопада цього року він відпочивав в кафе «Тропік» в м. Овручі з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_8 з ОСОБА_9 вийшли на вулицю покурити, він з барсетки ОСОБА_6 , яка висіла на вішалці, витягнув банківську картку «ПУМБ». Даною карткою він раніше користувався, ОСОБА_6 давав йому картку розраховуватися на заправці. Потім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли додому, а він пішов до магазину «Світоч», що знаходиться в центрі м. Овруча, купив продукти харчування, за які розрахувався викраденою карткою. Пін-код для цього був не потрібен. В подальшому він цього ж вечора ще тричі приходив до магазину, купляв продукти і розраховувався вказаною карткою. Після цього картку викинув. Йому телефонувала ОСОБА_5 , питала про картку, він збрехав, що не знає, де вона. Шкоду потерпілій відшкодував, кається, просить застосувати покарання у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_5 підтвердила, що обставини обвинувачення викладені вірно, показання суду давати відмовилася. В судових дебатах просила призначити покарання у виді штрафу, претензій не має, шкоду їй відшкодовано.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вище вказане, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у викраденні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), а його дії правильно кваліфіковані відповідно за ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 185 КК України.

Обираючи ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, також дані про його особу. Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України до злочинів середньої тяжкості. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, береться до уваги обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи позитивну характеристику, щире каяття обвинуваченого та усвідомлення ним протиправності своєї поведінки, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілої, яка просить ОСОБА_4 суворо не карати, будь-яких претензій до нього не має, суд вважає за можливе призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкціями ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_4 положень ст. 69, 75 КК України судом не вбачається.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами, а тому призначене ОСОБА_4 покарання буде відповідати його особі і вчиненим ним кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід до ОСОБА_4 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановлені вироку не застосовує до нього запобіжного заходу.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;

визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: SMS-повідомлення руху коштів по кредитному рахунку та відеозапис з камери відеоспостереження в магазині «Світоч» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручається обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1