Провадження № 1-кп/752/714/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2018 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене 20.09.1917р. до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0008721з обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, працюючого охоронцем в ТОВ «Вишнівська взуттєва фабрика», з неповною базовою середньою освітою, одруженого, що має утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

встановив:
ОСОБА_3 , 19.09.2017 року о 18 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у світлу пору доби по чистому асфальтобетонному покриттю крайньої правої смуги проїзної частини по просп. Голосіївському зі сторони вул. П.Потєхіна у напрямку вул. Голосіївської у м. Києві, наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою горизонтальною розміткою 1.14.1 типу «зебра», та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2, який розташований поблизу буд. №90 по просп. Голосіївському. При цьому, будучи неуважним та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, ОСОБА_7 не вірно обрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, не своєчасно застосував гальмування з метою зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля, аж до повної його зупинки, не врахував те, що перед вищевказаним нерегульованим пішохідним переходом, в крайній лівій смузі попутного напрямку зупинився транспортний засіб, водій якого надавав дорогу пішоходам, в результаті чого ОСОБА_7 передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка маючи перевагу в русі, здійснювала перехід проїзної частини проспекту Голосіївського по пішохідному переходу, з ліва на право по ходу його руху, чим порушив вимоги п. 2.3 б), 12.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1722/Е від 28.11.2017 року у ОСОБА_5 на момент звернення за медичною допомогою мали місце такі тілесні ушкодження як: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням епідуральної гематоми лівої скроневої ділянки, переломи лівої скроневої кістки з переходом на латеральну стінку орбіти, основи черепа, лівої вилицевої кістки, крововилив в клиновидну пазуху, гематоми м`яких тканин правої тім`яної ділянки, лівої лобної ділянки та навколо очної, сукон`юнктивальний крововилив зліва, садни тім`яної та лівої скроневої ділянок, садна в ділянці правого колінного суглоба, садна та гематоми верхніх та нижніх кінцівок. Відкрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості віднесена до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі. Пояснив суду, що дійсно 19.09.2017 року приблизно о 18 год., керував автомобілем марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , і рухався зі швидкістю 50-70 км/годину по просп. Голосіївському зі сторони вул. П.Потєхіна у напрямку вул. Голосіївської у м. Києві. Він не придав уваги тому, що ліворуч від нього почав гальмувати автомобіль, продовжував рух і збив пішохода, коли вона переходила дорогу по пішохідному переходу. Гальмувати почав вже після того, як відбувся удар. Він не відходив від потерпілої, місце ДТП не залишав. Після того, як було проведено оформлення ДТП, він приїхав до лікарні. Відшкодував потерпілій матеріальну шкоду у розмірі, який вона заявляла. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди визнає частково в розмірі 80 тис. грн. Щиро кається у вчиненому, але зазначає, що вчинив це не навмисно.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні зазначив про те, що його підзахисний визнав вину в повному обсязі, матеріальну шкоду на день розгляду провадження сплатив в повному обсязі. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, просив врахувати матеріальний стан обвинуваченого, який працює і отримує заробітну плату менш ніж 1000грн., має на утриманні неповнолітню дитину, а також його бажання укласти контракт військовослужбовця у зоні АТО. Також просив врахувати, що інкриміновані дії вчинені ОСОБА_8 ненавмисно.

Допитана в судовому засіданні потерпіла суду пояснила, по вона рухалася по пішохідному переходу, а ОСОБА_3 збив її автомобілем, який рухався на повному ходу, навіть не пригальмувавши перед пішохідним переходом. Від матеріальних вимог до ОСОБА_3 , які були викладені нею в уточненій позовній заяві від 12.11.2018р., відмовляється у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим понесених нею витрат. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, посилається на те, що в результаті отриманих у ДТП травм, її було визнано інвалідом ІІ групи. Наслідки цих травм призвели до постійних головокружінь, у зв`язку з чим її працездатність знизилася, погіршився як моральний, так і фізичний стан. Вона відчуває моральні страждання у зв`язку з тим, що не може надати допомогу онукам та своєї матері до догляду за ними, оскільки швидко втомлюється. Моральні страждання вона також пов`язує із хвилюваннями та незручностями, яких вона зазнала в період перебування на стаціонарному лікування. Підтримала вимоги позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 700 тис. грн.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою інших учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюють, визнано судом недоцільним. При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин; сумніви у добровільності його позицій - відсутні, наслідки неможливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку - роз`яснені.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті і вироку, є доведеною. Причинно-наслідковий зв`язок між необережними діями ОСОБА_3 і наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_5 , суд вважає доведеною.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке відповідно до ч.4 ст. 12 КК України є тяжким злочином; данні про його особу, згідно яких ОСОБА_3 раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, працює, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, відшкодував матеріальну шкоду в повному обсязі.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування матеріальних збитків, понесених потерпілою.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 та визначені у ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, які є позитивними, його вік, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину ненавмисно, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України. Проте, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Окрім того, до ОСОБА_3 також підлягає застосуванню додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку суду, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно вимог ч.2 ст. 206 ЦПК України, позовна заява в частині відшкодуванням матеріальної шкоди, завданої злочином, підлягає залишенню без розгляду, враховуючи заяву потерпілої про відмові від позову у зазначеній частині, а провадження в цій частині закриттю.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, вимоги потерпілої ОСОБА_5 , про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, що виразилася у душевних та фізичних стражданнях, порушенні звичного ритму життя внаслідок спричинення їй тяжкого ступеня тілесних ушкоджень, ґрунтуються на законі. Причинно-наслідковий зв`язок між необережними діями ОСОБА_3 з наслідками у вигляді вищезазначених моральних страждань, суд вважає доведеним. Враховуючи вищенаведене, данні про особу ОСОБА_3 , суд вважає достатньою та справедливою для відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 тис. грн.

Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 і ст.124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 371, 370, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ч.2,3 ст. 206, п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2(два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.

Позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди залишити без розгляду, закривши провадження в цій частині.
Позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ) 100 000 (Сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати - вартість судово-медичної експертизи в розмірі 1796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн. 90 коп.

Речові докази по справі: автомобілі марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному зберігання у ОСОБА_3 залишити останньому за призначенням.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

На виконання вимог ч.3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, його захиснику, потерпілій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх право на отримання в суді копії вироку, вручити її обвинуваченому - негайно.

Суддя ОСОБА_1