ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/497/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1117/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федотова, Вологодського району області РФ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого останній раз: вироком Жовтневого районного суду від 21.11.2017 за ч. 1 ст. 309 КК України, до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч .3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислюється з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 .
До набрання вироком суду законної сили вважати продовженим дію запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2018 року у вигляді домашнього арешту.
Після набрання вироком законної сили запобіжний захід змінити на тримання під вартою, взяти ОСОБА_7 під варту.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 800 гривень за проведення судових експертиз.
Згідно вироку, в один із днів кінця листопада - початку грудня 2017 року, у вечірній час доби (більш точний час та дату встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Саме в той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел щодо таємного викрадення боксерської груші, належної раніше йому знайомому ОСОБА_9 , з проникненням у сховище, яким слід вважати господарську будівлю, розташовану на території домоволодіння АДРЕСА_3 . Факт попередньої змови щодо вчинення крадіжки між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 об`єктивно встановити не виявилось за можливе.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 прибув за вищевказаною адресою, а потім, будучи обізнаним про відповідні цифри коду замка на хвіртці паркану, яким огороджено територію зазначеного домоволодіння, зміг її відчинити та разом з ОСОБА_8 пройти на територію домоволодіння, належного ОСОБА_9 , а потім через незачинені вхідні двері проник всередину господарської будівлі, де висіла боксерська груша.
Після цього, ОСОБА_7 , перебуваючи всередині господарської будівлі, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність свого діяння, шляхом вільного доступу, таємно заволодів боксерською грушею.
Таким чином, він виконав всі дії, які вважав за необхідне для заволодіння майном потерпілого, поєднаного з проникненням до сховища, яким є зазначена господарська будівля.
Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно за допомогою ОСОБА_8 , причетність якого до скоєння вказаного злочину у групі осіб і обізнаність про протиправність умислу та дій ОСОБА_7 об`єктивно встановити не виявилось за можливе, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 800 гривень, що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 25918-25923 від 21.12.2017 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши до нього вимоги ст.75 КК України.
Посилаючись на те, що він не оспорює факт скоєного злочину, повністю визнав вину, щиро розкаявся, надав свої вибачення потерпілому та повністю відшкодував завдані йому збитки. Також зазначає, що він має сім`ю, малолітню дитину і хворого брата, які потребують його допомоги та піклування.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції зазначених вимог дотримано.
Обираючи міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, визнано щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, не встановлено.
Що стосується можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, про що він просить в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
Інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинене під час дії іспитового строку, встановленого вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у вигляді позбавлення волі звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання»

Частиною 2 статті 75 КК ( 2341-14 ) передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення прозвільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК ( 2341-14 ), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК ( 2341-14 ). У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За таких обставин вимога ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання є необґрунтованою, а відтак у задоволенні його апеляційної скарги належить відмовити.
Керуючись ст.ст.404, 405,407, 418, 419 КПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді -