Провадження №1-кп/761/1906/2018
В И Р О К
іменем України

21 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006425 від 10.06.2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красноармійськ, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого дитину 2016 р.н. (зі слів), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)26.02.2010 року вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення строком на 3 роки 6 місяців, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2)26.05.2010 року вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. Звільненого 03.05.2012 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбуту частину покарання 2 роки 3 місяці;

3)02.04.2013 року вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення строком на 4 роки 6 місяців;

4)21.05.2013 року вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч. 3 ст. 185; ч. 1 ст. 304, ст.70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільненого 14.09.2016 року умовно достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 17 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

10 червня 2018 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 перебував поряд зі станцією Київського метрополітену «Шулявська», що розташована за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48, разом з ОСОБА_8 , де вживали спиртні напої.

Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 помітив, що ОСОБА_8 через стан сп`яніння заснув, та в цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення повторної крадіжки майна, що перебувало при ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його в подальшому на свою користь, ОСОБА_4 , приблизно о 05 годині 05 хвилин, перебуваючи поряд зі станцією Київського метрополітену «Шулявська», що розташована за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 48, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , який в той момент заснув, з лівої кишені джинсів останнього своєю рукою витягнув грошові кошти в сумі 14 000 гривень та сховав за свій пояс штанів. Однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки в цей час прокинувся потерпілий ОСОБА_8 та, виявивши в себе відсутність грошових коштів в сумі 14 000 гривень, затримав ОСОБА_4 та викликав працівників поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Разом із тим, стороною обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, за фактичних обставин зазначених вище. При цьому вказано про те, що він, викрав грошові кошти в сумі 14 000 грн. та намагався втекти з місця вчинення кримінального правопорушення, після того, як зрозумів, що його дії викриті потерпілим та почали носити відкритий характер, проте в подальшому був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Однак таке обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, зазначивши, що не погоджується із кваліфікацією його дій стороною обвинувачення, вважаючи, що його дії мають кваліфікуватися за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 дав показання згідно з якими він, з потерпілим зустрівся біля станції метро «Шулявка» в залі ігрових автоматів, та розговорившись із останнім вони разом цілу ніч вживали алкогольні напої. Під ранок вони сиділи біля станції метро «Шулявська» на парапеті, і він скориставшись тим, що потерпілий спить, витягнув із кишені штанів останнього грошові кошти. В той час, коли він клав потерпілому до кишені мобільний телефон, який випав, потерпілий прокинувся та, виявивши зникнення грошових коштів, запідозрив його у причетності до їх викрадення, після чого висловив вимогу про повернення грошових кошів. На що він повідомив потерпілому, що грошей не брав. Тоді потерпілий наказав йому залишатись поруч з ним та викликав працівників поліції. Він нікуди не намагався втекти, і залишався поруч із потерпілим до приїзду працівників поліції, які у подальшому у нього із-за поясу штанів вилучили грошові кошти в сумі 14 000 грн., які він намагався викрасти у потерпілого.

Крім показань обвинуваченого ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, повністю доведена дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Так, даними, що містяться у витягу з ЄРДР № 0006425 від 10.06.2018 року, підтверджується те, що розпочато досудове розслідування кримінального провадження 10.06.2018 року о 10 год. 54 хв. за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, з приводу вчинення ОСОБА_4 10 червня 2018 року приблизно о 05 год. за адресою: м.Київ, пр. Перемоги, 48, поряд зі станцією Київського метрополітену «Шулявська» замаху на відкрите викрадення грошових коштів в сумі 14 000 грн. у ОСОБА_8 . Вчинення злочину не закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Згідно з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 10.06.2018 року, ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, заявив про те, що 10.06.2018 року приблизно о 04 год. 30 хв. наглядно знайома особа на ім`я ОСОБА_9 , викрала належні йому грошові кошти в сумі 16000 грн.

Згідно з даними заяви ОСОБА_4 він добровільно видав працівникам поліції грошові кошти в сумі 14 000 грн., які викрав у наглядно знайомого на ім`я ОСОБА_10 .

Згідно з даними протоколу огляду місяця події від 10.06.2018 року, фототаблиці до нього та переглянутого відеозапису, що міститься на CD-R диску Verbatim, в ході огляду місця події а саме земельної ділянки за адресою: м.Київ, вул. Я. Корчака, 4, біля входу до відділу поліції № 3, ОСОБА_4 , добровільно видав працівникам поліції грошові кошти, а саме 60 купюр по 200 грн., на загальну суму 14 000 грн., які в подальшому визнані речовими доказами, згідно постанови слідчого СВ ВП № 3 Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_11 .

Згідно з даними розписки потерпілого ОСОБА_8 від 10.06.2018 року, останній отримав 10.06.2018 року від слідчого належні йому грошові кошти в сумі 14 000 грн., які в нього викрав ОСОБА_4 .

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 10.06.2018 року, фототаблиці до нього, в ході огляду місця події, а саме ділянки 2 на 2 м, яка знаходиться за адресою: м.Київ, пр.-кт Перемоги, 48, біля станції метро «Шулявська», а саме між входом та виходом до метро, ОСОБА_4 вказав на парапет, де він сидів із потерпілим, та викрав грошові кошти із кишені останнього, тобто конкретне місце вчинення ним крадіжки, що зафіксовано у фототаблиці.

Відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

А тому, оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, розглядаючи кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, доказами зміст яких розкрито вище, які суд визнає допустимими, належними, достовірними та вцілому достатніми для такого висновку.

У зв`язку із чим, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації правопорушення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, оскільки це покращує його становище

Так, допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 давав послідовні, логічні показання, які повністю узгоджуються з даними протоколів слідчих дій та іншими доказами зміст яких розкрито вище.

При цьому, на підставі п.3 ч.3 ст.97 КПК України судом визнано неможливим допит потерпілого ОСОБА_8 , оскільки він не прибуває на виклики до суду, а його місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку.

Разом із тим, як убачається зі змісту постанови слідчого СВ ВП № 3 Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_11 дії ОСОБА_4 з ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України перекваліфіковані на ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, оскільки ОСОБА_8 , будучи допитаним в якості потерпілого повідомив, що після викрадення грошових коштів та вимоги про їх повернення ОСОБА_4 , утримуючи їх при собі намагався втекти від нього.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України ґрунтується виключно на показаннях потерпілого ОСОБА_8 , які він надав слідчому під час досудового розслідування.

Разом із тим, як убачається із досліджених в судовому засіданні доказів, зміст яких розкрито вище, обвинувачений та потерпілий цілу ніч вживали алкогольні напої, і потерпілий під ранок заснув, що свідчить про те, що потерпілий під час допиту слідчим, надавав останньому показання у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, як виявилося під час судового розгляду даного кримінального провадження, органом досудового розслідування не було належним чином встановлено анкетні дані потерпілого та засоби зв`язку з ним, зокрема місце його проживання, номер мобільного телефону, оскільки згідно поштових довідок судові виклики повернуті до суду, у зв`язку із не повною та невірною адресою, а на дзвінки на номер мобільного телефону зазначений в матеріалах кримінального провадження потерпілий не відповідає, в подальшому телефон був вимкнений.

Також органом досудового розслідування, за результатами виконання ухвали суду від 25 жовтня 2018 року, якою було доручено провести розшукові дії для встановлення місцезнаходження потерпілого ОСОБА_8 , встановити його не надалося за можливе.

А тому за наведених обставин, безпосередньо допитати потерпілого в судовому засіданні не виявилось за можливе.

У зв`язку із чим, в ході судового розгляду не доведено ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 , після викриття його дій потерпілим намагався втекти з місця вчинення злочину, з викраденим.

Натомість показання обвинуваченого ОСОБА_4 , про те, що він після виявлення потерпілим крадіжки грошових коштів залишався біля потерпілого, не намагався втекти та добровільно видав працівникам поліції викрадені ним у потерпілого грошові кошти, не спростовані, а навпаки підтверджуються й іншими доказами зміст яких розкрито вище.

У зв`язку із наведеним, судом достовірно встановлено, що дії ОСОБА_4 після вчинення ним таємного викрадення грошових коштів потерпілого, були розкриті потерпілим, разом із тим, ОСОБА_4 залишився поруч із потерпілим до прибуття працівників поліції, яким добровільно видав викрадені ним грошові кошти.

А тому ОСОБА_4 не зміг довести свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця, з причин, що не залежали від його волі, отже такі його дії мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Отже, судом не встановлено істотних порушень під час досудового розслідування, які б перешкоджали суду прийняти докази зібрані під час судового розслідування зміст яких розкрито вище, та оцінює їх як допустимі та належні докази, такі, як зібрані уповноваженими на те особами та у порядку встановленому КПК України. А також надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності є достатніми для здійснення обґрунтованого висновку суду про доведення винуватості ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за яке він підлягає покаранню.

Разом із тим, суд на підставі ч.1, ч.2 ст. 87 КПК України, визнає недопустимими доказами дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.10.2018 року, а також дані відеозапису вказаної слідчої дії, що містяться на диску DVD-R Verbatim, згідно з якими з підозрюваним ОСОБА_4 проводився слідчий експеримент, оскільки вказані докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, вказана слідча дія проведена з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, зокрема з порушенням права на захист, виходячи із наступного.

Як убачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 10 червня 2018 року ОСОБА_4 відповідно до ст. 208 КПК України був затриманий о 10 год. 30 хв. 10 травня 2018 року.

У вказаному протоколі зазначено про те, що про затримання повідомлено Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги про призначення адвоката за № 1813.

Як убачається зі змісту доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та /або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою від 10 червня 2018 року № 026-0003631 до повідомлення ВП № 3 Шевченківського УП ГУ НП України в м.Києві слідчого ОСОБА_11 від 10 червня 2018 року № 026-0001813 адвокатові необхідно забезпечити надання безоплатної вторинної правової допомоги та прибути 10 червня 2018 року о 17 год. 20 хв. до м.Київ, вул. Яроша Корчака, 4 каб.№26. Час видачі доручення значиться 16 год. 20 хв.

Тобто всупереч положенням ч.3 ст. 213 КПК України слідчий, що здійснив затримання ОСОБА_4 о 10 год. 20 хв. негайно не повідомив про таке затримання Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги та вимога щодо прибуття захисника була визначена на 17 год. 20 хв.

Як убачається з повідомлення про підозру ОСОБА_4 було здійснено повідомлення про підозру о 14 год. 15 хв., копія якої була вручена захиснику 10.06.2018 року лише о 17 год. 43 хв.

Незважаючи на це, слідчий не дочекавшись прибуття захисника, здійснив повідомлення про підозру, та провів з ОСОБА_4 слідчу дію слідчий експеримент.

Тобто слідчим було здійснено затримання ОСОБА_4 , вручено йому підозру та проведено за участі ОСОБА_4 слідчу дію слідчий експеримент за відсутності захисника.

Крім того, в ході перегляду відеозаписів таких слідчий дій як огляд місця події так і слідчого експерименту, очевидним є той факт, що ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що могло завадити йому повною мірою реалізовувати свої права підозрюваного розуміти їх.

За таких обставин, суд не бере до уваги дані протоколу слідчого експерименту від 10.06.2018 року та відеозапис, вказаної слідчої дії, як не допустимі докази.

Крім того в ході перегляду відеозаписів таких слідчих дій, як огляд місця події від 10.06.2018 року та слідчого експерименту від 10.06.2018 року, на обличчі підозрюваного ОСОБА_4 не спостерігається тілесних ушкоджень, про які зазначає захисник ОСОБА_7 у своїй скарзі на незаконні дії працівників поліції від 15.06.2018 року, а тому, суд не вбачає підстав визнавати такі докази недопустимими, з підстав отримання їх внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози такого поводження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним злочину, обставин його вчинення та його наслідки, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив незакінчений злочин середньої тяжкості, на момент вчинення даного злочину суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про відсутність у останнього законного джерела доходу, за час відбування покарання за попереднім вироком зарекомендував себе з позитивного боку, одружений.

Суд не бере до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо наявності у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, оскільки суду не надано будь-яких об`єктивних даних на підтвердження таких обставин.

Також, при призначенні покарання суд на підставі ст. 66 КК України вважає за можливе в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 врахувати його щире каяття у вчиненому злочині.

При цьому обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено, а вказана у обвинувальному акті обтяжуюча обставина рецидив злочину не може бути врахована як така, виходячи з того, що згідно зі ст. 34 КК рецидивом злочину визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, не зняту або не погашену в установленому законом порядку, і хоча ОСОБА_4 має непогашені судимості, разом із тим, ці судимості за вчинення умисних корисливих злочинів, що у даному випадку знайшло своє відображення у кваліфікації його дій, зокрема за кваліфікуючою ознакою -повторність.

На підставі викладеного, враховуючи фактичні обставини вчинення злочину встановлені судом наведені вище, те, що ОСОБА_4 розкаявся у вчиненні даного злочину, шкодує про вчинене, вчинив незакінчений злочин середньої тяжкості, який не довів з причин, викриття його дій потерпілим, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, обираючи серед альтернативних видів покарань передбачених санкцією ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, враховуючи положення ст. 68 КК України.

Підстав для призначення більш м`яких видів покарань, передбачених санкцією частини 2 ст.185 КК України, суд не убачає оскільки ОСОБА_4 неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не стає та вчиняє нові корисливі злочини.

А тому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з урахуванням правил ч.3 ст.68 КК України, буде справедливим та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України

При цьому, відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, а тому його виправлення на переконання суду не можливе без ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід відраховувати з моменту його затримання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни, з метою забезпечення виконання вироку.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, тобто з 10 червня 2018 року .

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.
Речові докази: грошові кошти в сумі 14 000 грн. повернути у розпорядження власника потерпілого ОСОБА_8 ; DVD-R диск марки «Verbatim» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою протягом цього ж строку, з моменту отримання копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя