КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, з вищою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що слідчий та прокурор не довели недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Також, слідчим суддею було враховано те, що підозрюваний має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує стаціонарного лікування, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні малолітню дитину та матір, яка потребує постійного догляду.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу та доповнення до неї подав підозрюваний, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2019 року та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та не застосовувати відносно підозрюваного будь-який запобіжний захід.
Зокрема, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не зроблено будь-яких висновків щодо доведеності прокурором наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також щодо існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На переконання сторони захисту, твердження підозри про те, що ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, отримав 07 березня 2019 року від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у сумі 1000 доларів США або 2648.11 грн., за вчинення дій з використанням наданого службового становища, а саме безперешкодне митне оформлення у вільний обіг вказаного товару з використанням мінімального рівня митних платежів, підтвердження митної вартості без підвищення та оформлення товару в найкоротший строк, є лише припущенням, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, стороною обвинувачення не обґрунтовано, які саме конкретні дії, як службова особа - старший державний інспектор відділу митного оформлення №5 митного поста «Бориспіль-аеропорт» Київської митниці ДФС в інтересах в інтересах ОСОБА_11 та/або інших невстановлених осіб вчинив або обіцяв вчинити ОСОБА_6 , та яким чином він при цьому використав або розраховував використати надану йому владу, і службове становище чи які виконав службові повноваження. При цьому, ОСОБА_6 не приймав участь у розмитненні вантажу ОСОБА_11 , і за своєю посадою не користується службовим впливом на інших співробітників митної служби. Саме по собі службове становище ОСОБА_6 не надає йому можливості будь-яким чином впливати на процедуру здійснення митного контролю іншим співробітником митниці. Крім того, доказів будь-якої змови ОСОБА_6 з іншими особами, в тому числі співробітниками митної служби, слідчим не надано, і попередньої домовленості між ОСОБА_6 та митним брокером ОСОБА_12 не було.
Зважаючи на викладене, сторона захисту вважає, що слідчий суддя не мав підстав для використання свого права, передбаченого ч. 4 ст. 194 КПК України та застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні слідчого.
Також, в апеляційній скарзі зазначається, що слідчим суддею при визначені обґрунтованості підозри та наявності відповідних доказів не може враховуватись інформація зафіксована у протоколах огляду від 08 березня 2019 року та фото-таблицях із зображенням скріншотів екрану мобільних телефонів, оскільки серед матеріалів доданих до клопотання відсутні ухвали слідчого судді про надання дозволу на втручання у приватне спілкування ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

Зазначають автори апеляційної скарги і про те, що при вирішенні клопотання слідчого, слідчим суддею враховано лише тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , але не зазначено будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які слідчий суддя вважав реальними та доведеними слідчим, прокурором у клопотанні. При цьому, в клопотанні не наведено жодних доводів, які навіть з незначною часткою ймовірності вказували б на реальність перелічених у ньому ризиків.

Крім того, сторона захисту звертає увагу на те, що поряд з тим, що суддею з`ясовано незадовільний стан здоров`я підозрюваного, який потребує стаціонарного лікування, що підтверджено також прокурором в судовому засіданні з наданням відповідних медичних документів, застосовано до останнього цілодобовий домашній арешт та заборонено останньому залишати місце свого проживання, тобто, слідчим суддею фактично не враховано необхідність відвідування та перебування ОСОБА_6 у медичних закладах. Окрім того, підозрюваний повідомив, що постійно проживає у двох з матір`ю похилого віку, якій надає допомогу в побуті. При цьому, слідчим суддею необґрунтовано надання переваги цілодобовому домашньому арешту у порівнянні з домашнім арештом у певний період доби.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 01 лютого 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000080, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
08 березня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру в одержанні особою, неправомірної вигоди за вчинення ним в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду окремих дій з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
09 березня 2019 року старший слідчий другого слідчого відділу слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором третього відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2019 року у задоволенні вищевказаного клопотання слідчого було відмовлено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, до 05 травня 2019 року, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, не встановлено підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, всупереч доводам апеляційної скарги, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Крім того, слід зазначити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. За таких обставин, доводи викладені в апеляційній скарзі, щодо непричетності підозрюваного до кримінального правопорушення, не вчинення ним протиправних дій та те, що інформація зафіксована у протоколах огляду від 08 березня 2019 року та фото-таблицях із зображенням скріншотів екрану мобільних телефонів не є належними доказами у провадженні, мають бути предметом розгляду та дослідження при розгляді провадження по суті.

Доводи сторони захисту про те, що в ухвалі слідчого судді не надано оцінку обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри та ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає надуманими, зважаючи на те, що вказані обставини викладені в клопотанні слідчого, і в ухвалі слідчого судді надана оцінка цьому клопотанню.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Крім того, враховуючи усі обставини провадження у їх сукупності, підстав для відмови у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 будь-якого запобіжного заходу, колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я, та доглядає за матір`ю похилого віку, були відомі слідчому судді під час розгляду клопотання, враховані ним під час прийняття рішення, а також послужили підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. При цьому, колегія суддів враховує і те, що відповідно до наданої захисниками в судовому засіданні медичної документації, підозрюваний ОСОБА_6 , відносно якого застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, отримував медичну допомогу, перебував на стаціонарному лікуванні, отже не позбавлений права і надалі отримувати медичну допомогу.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не виявлено.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, застосував відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 з доповненнями до неї підозрюваного ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/2105/2019 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1