Справа № 215/1011/19
Вирок

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000143 від 21.01.2019, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рядове, Петрівського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, особою з інвалідністю не є, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.03.2008 Тернівським районним судом м.Кривого Рогу за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 15.09.2011 в наслідок застосування амністії;

- 25.12.2013 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу за ст.ст. 186 ч.2, ст. 15 ч.3, 185 ч.2, ст.70 ч.1 КК України, засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі , на підставі статей 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 30.04.2014 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу за ст.185 ч.2 КК України засуджений до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 24.09.2018 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Репинноє, Міжгірського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, з середньо -спеціальною освітою, слюсаря чергового та з ремонту устаткування ТОВ «Аквитиния-Пром», не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, особою з інвалідністю не є, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участі учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

20.01.2019 року приблизно о 22.30 годині обвинувачений ОСОБА_3 разом обвинуваченим ОСОБА_4 , які є товаришами між собою, приїхали на громадському транспорті до зупинки громадського транспорту «9-ий квартал» по вул. Ю. Смірнова в Тернівському районі м. Кривого Рогу. Вийшовши з громадського транспорту у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник конфлікт з іншим пасажиром громадського транспорту ОСОБА_6 , який зробив останнім зауваження. Конфлікт між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 супроводжувався поштовхами один одного. Внаслідок даних поштовхів ОСОБА_6 втратив свій мобільний телефон марки «Lenovo A526» чорно-сірого кольору, який знаходився у зовнішній кишені вдягненої на нього куртки.

21.01.2019 року приблизно о 00.10 годині ОСОБА_6 виявивши відсутність свого мобільного телефону, почав хибно підозрювати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у крадіжці свого мобільного телефону.

В цей час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переходили проїжджу частину від зупинки громадського транспорту «9-ий квартал» до вул. Черкасова та почали йти по алеї по вул. Черкасова в Тернівському районі м. Кривого Рогу. Почувши голос ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , озирнулися та побачили, що до них наближається ОСОБА_7 , з яким у них раніше вже виник конфлікт на зупинці громадського транспорту «9-ий квартал» по вул. Ю. Смірнова в Тернівському районі м. Кривого Рогу.

В цей же день, приблизно о 00.15 годині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 реалізуючи свій раптовий-виниклий прямий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій і те, що вони є відкритими для оточуючих, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з метою подолання опору зі сторони потерпілого ОСОБА_6 , наблизились до останнього та охопивши руками останнього за тулуб, звалили його на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали наносити ногами удари по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_6 .. ОСОБА_3 в свою чергу завдав потерпілому не менше 2 ударів, обвинувачений ОСОБА_4 також завдав потерпілому не менше 2 ударів.

Своїми діями, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинили потерпілому ОСОБА_6 після усього комплексу ударів тілесні ушкодження у вигляді: синців в завушній області праворуч, в області козелка правого вуха, на лобі праворуч та навколо правого ока, садна в області козелка правого вухата на правій щоці, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №186 від 20.02.2019 року, відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Після чого діючи з єдиним умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 зняв з плеча потерпілого сумку, в якій знаходилися грошові кошти у розмірі 8500 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , реєстраційний талон на транспортний засіб на автомобіль «Mersedes Vito»Д/Н AE0329AA, ключі від гаражів та квартири.

Після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись майном потерпілого ОСОБА_6 на власний розсуд, спричинивши останньому матеріальний збиток у розмірі 8500 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, підтвердив обставини скоєного кримінального правопорушення. Пояснив, що він дійсно разом із ОСОБА_4 наніс потерпілому тілесні ушкодження та зняв з плеча потерпілого сумку з грошима в сумі 8500 грн. та документами. Просить звільнити його з-під варти , зобов`язується відшкодувати завдані збитки.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, підтвердив обставини скоєного кримінального правопорушення. Пояснив, що він дійсно разом із ОСОБА_3 наніс потерпілому тілесні ушкодження та заволодів його з грошима в сумі 8500 грн. та документами. Всі завдані потерпілому збитки ним відшкодовані в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснив, що обставини вірно викладені в обвинувальному акті, обвинуваченим ОСОБА_4 всі завдані збитки відшкодовані, він не має претензій до обвинувачених.

Під час судового розгляду у зв`язку із визнанням кожним обвинуваченим винуватості було заявлено клопотання про застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

З`ясувавши думку кожного обвинуваченого та потерпілого, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими кожний обвинувачений, потерпілий та прокурор погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та ухвалив застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та потерпілому ОСОБА_6 роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин, вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в суді.

Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи покази кожного обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України доведена в повному обсязі, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно.

Також, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.186 КК України доведена в повному обсязі, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання, суд керується положенням ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обтяжуючою покарання обставиною, для обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 67 ч.1 п. 1 КК України, є рецидив злочинів.

Обтяжуючих покарання обставин, для обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 ч.1 п. 1 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючою покарання обставиною, для обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному.

Пом`якшуючими покарання обставинами, для обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному та відшкодування потерпілому завданого збитку.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відноситься до класифікації тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебував та не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, раніше неодноразово судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, громадською корисною працею не займається, не є особою з інвалідністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра не перебував та не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює, добровільно відшкодував завдані збитки, не є особою з інвалідністю .

Досудовою доповіддю органу пробації відносно ОСОБА_3 встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 оцінюються як високий. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Виконання покарання можливе у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів , що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Досудовою доповіддю органу пробації відносно ОСОБА_4 встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_4 оцінюються як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та становить високу небезпеку для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 тяжкість злочину, досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст.75 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Крім того, приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість злочину, досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк , за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, та вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, ч.3 ст.76 КК України, передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Згідно п.2 ч.3 ст.76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У відповідності до вимог ч.4 ст.76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Так , з урахуванням викладених норм права, суд вважає необхідним додатково покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, що передбачено п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_4 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Витрати на залучення експерта відсутні, цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України та речові докази залишити в користуванні власника.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у виді домашнього арешту, необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. ст. 174, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4/чотири/ роки.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з 29 січня 2019 року.
Зарахувати в строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 29 січня 2019 року по день набрання даним вироком законної сили, згідно ч.5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з випробуванням на три роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, п.2 ч.3 ст76 КК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Речовий доказ: мобільний телефон « Lenovo A526», який згідно розписки знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 - залишити в користуванні потерпілого.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: