Постанова

Іменем України
14 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 175/358/16-к

провадження № 51-1819км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача адвоката

ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000674, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мартинівка Харківської області, жителя с. Кам`янка Харківської області, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 17 липня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Постановлено стягнути з ТОВ «Електа-Інжинірінг» на користь ОСОБА_9 231 699,75 грн і 500 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 30 березня 2015 року близько 13:20, керуючи технічно справним автомобілем

«МАЗ-437041-262» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить

ТОВ «Електра-Інжиніринг», рухався зі швидкістю 41 км/год з боку м. Дніпра по автодорозі Знаменка Луганськ - Ізварино в напрямку м. Підгороднього Дніпровського району Дніпропетровської області у правому ряді смуги руху транспорту.
Під`їжджаючи до АЗС «WOG» у районі 220 км + 350 м вищезазначеного автошляху, ОСОБА_7 не переконався в безпеці руху, став здійснювати перелаштування на сусідню ліву смугу руху, при цьому виїхав на неї, де позаду ОСОБА_7 в цей час рухався автомобіль «Шкода-Октавія» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_10 , якого він об`єктивно спроможний був виявити. Заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду ОСОБА_7 не вжив, у результаті чого допустив зіткнення автомобілів, унаслідок чого ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, що призвели до смерті.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось у тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи цим автомобілем, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 10.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР). Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1, 10.3 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) і заподіянням потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті останнього.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 23 листопада

2017 року залишив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що всупереч п. 7 ч. 2 ст. 412 Кримінального процесуального кодексу України

(далі КПК України) в матеріалах кримінального провадження відсутні журнал судового засідання, диск технічного запису суду першої інстанції

від 27 березня 2017 року та журнал судового засідання суду апеляційної інстанції від 23 листопада 2017 року. Зазначає, що апеляційний суд всупереч положенням статей 404, 405 КПК України не провів судового слідства, не дослідив безпосередньо зібраних у справі доказів. Вважає, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 спростовують висновок суду, що саме з його вини сталася ДТП. Зазначає, що слідчий ніби то приховав від експертів вихідні дані щодо ввімкнення лівого повороту в його автомобілі та що в автомобілі «Шкода-Октавія» не було ввімкнено ближнє світло фар. Вважає, що його показання як свідка, частина схеми ДТП із зазначеним ним напрямком автомобілів, слідчий експеримент, автотехнічні експертизи суди повинні були визнати недопустимими доказами. Стверджує, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача адвокат

ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 у частині стягнення з ТОВ «Електа-Інжинірінг» на користь ОСОБА_9 грошової суми у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить ухвалити новий вирок, яким відмовити ОСОБА_9 у стягненні з ТОВ «Електа-Інжинірінг» зазначеної суми. Зазначає, що названа потерпілою сума у рахунок відшкодування матеріальної шкоди не відповідає чекам, наданим для підтвердження таких сум. Стверджує, що сума заявленої шкоди за пошкоджений автомобіль становить 167 725,06 грн, однак експертами у справі не встановлено залишкової вартості пошкодженого автомобіля. Вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо виплати моральної шкоди нічим не підтверджено, позивач не надав до суду доказів сплати судового збору за заявлені позовні вимоги. Вважає, що суди при стягненні шкоди повинні були врахувати наявність порушень вимог ПДР в діях потерпілого.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_13 просив касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Представник цивільного відповідача ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу адвоката ОСОБА_8 .
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
До компетенції касаційного суду не входить перевірка обставин, зазначених у ст. 409 КПК України, а саме перевірка щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи в касаційній скарзі щодо таких обставин не можуть бути предметом розгляду в порядку касаційної процедури.
Разом із тим, доводи у скаргах засудженого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача щодо ухвалення рішення апеляційного суду з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.
Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до

ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ст. 404 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 в апеляційному порядку не дотримався вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представник цивільного відповідача ОСОБА_8 оскаржили в апеляційному порядку вирок щодо

ОСОБА_7 , при цьому в апеляційних скаргах вони наводили докладні доводи на обґрунтування своєї думки щодо незаконності вироку суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисника і представника цивільного відповідача, фактично не проаналізував викладених у скаргах доводів. Зокрема, поза увагою апеляційного суду залишилися доводи захисника про те, що, на його думку, у вихідних даних постанов про призначення експертиз слідчий навмисно приховав той факт, що у автомобіля «МАЗ» під час руху був ввімкнутий лівий поворот, а в автомобілі «Шкода-Октавія» не ввімкнено ближнє світло фар, що підтверджується відеозаписами з відеокамер спостереження, у зв`язку з чим у висновках комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз не було враховано цих вихідних даних.
Не надано відповідей на доводи в апеляційній скарзі захисника про неповноту судового слідства, зокрема щодо неправильно встановлених смуг руху кожного із транспортних засобів безпосередньо перед ДТП та щодо безпідставного незадоволення клопотання про призначення повторної авто-технічної експертизи.
Крім того, слід зауважити, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв з`ясування наявності чи відсутності в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ДТП сталася за участю двох водіїв транспортних засобів. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв.
На таку особливість у правозастосуванні орієнтує Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. За певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Таку правову позицію викладено і в постановах Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року (справа

№ 5-18кс14) та 5 листопада 2015 року (справа № 5-218кс15).
Апеляційний суд не перевірив доводів захисника і представника цивільного відповідача про те, що місцевий суд безпідставно не врахував того, що згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 27 листопада 2015 року

№ 70/27/20 дії водія автомобіля «Шкода Октавія» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 12.3, п.п. «г» п. 12.6, п.п. «б» п. 12.9 ПДР і що невідповідність дій останнього вимогам п. 12.3 ПДР з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням події ДТП. Адже ретельна перевірка цих обставин має істотне значення для встановлення винуватості ОСОБА_7 та вирішення цивільного позову.
Таким чином, апеляційний суд не перевірив і належним чином не проаналізував усіх доводів в апеляційних скаргах захисника та представника цивільного відповідача щодо незаконності рішення суду першої інстанції, не зазначив підстав, на яких визнав їх необґрунтованими, внаслідок чого постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На підставі ч. 1 ст. 438 цього Кодексу у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи в апеляційних скаргах, дати на них вичерпні відповіді та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Ураховуючи наведене, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада

2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3