Справа № 731/189/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/58/19
Категорія - ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у дистанційному режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2015 року за № 000023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, раніше судимого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 213 КК України до 150 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді 3 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, частково невідбутого покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 213 КК України у виді 150 годин громадських робіт, призначено остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці і 15 днів.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2015 року Лубенським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції в Полтавській області ОСОБА_7 було узято на облік як засудженого до кримінального покарання у виді громадських робіт.

08 квітня 2015 року ОСОБА_7 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання його може бути притягнено до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України.

Лубенським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції в Полтавській області ОСОБА_7 направлено для відбування покарання до КП «Ритуалсервіс» м. Лубни.

09 квітня 2015 року ОСОБА_9 складено Графік виходу на роботу ОСОБА_7 для відбування призначеного вироком суду покарання у квітні 2015 року, з яким ОСОБА_7 ознайомився 09 квітня 2015 року.

Однак, всупереч встановленому порядку відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_7 без поважних на те причин, маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт та реалізуючи його, відпрацював на громадських роботах лише 4 години, а саме, 09 квітня 2015 року, а з 10 квітня 2015 року без поважних причин припинив працювати, чим умисно порушив встановлений законом порядок і умови відбування даного виду покарання та ухилився від відбування громадських робіт, до яких був засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року.

У подальшому, а саме 09 квітня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до Лубенського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції в Полтавській області з проханням направити його особову справу для подальшого відбування громадських робіт до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції у зв`язку з переїздом до смт. Варва, вул. Соколовського, 66. 21 травня 2015 року особова справа засудженого ОСОБА_7 надійшла до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції та прийнята до виконання. 21 травня 2015 року Варвинським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції направлений виклик про необхідність прибути до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції на 27 травня 2015 року для постановки на облік, проте засуджений, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання, не з`явився. 01 червня 2015 року Варвинським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції направлений повторний виклик про необхідність прибути до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції на 08 червня 2015 року для постановки на облік, проте засуджений, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання, знову не з`явився.

У період з 09 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_7 фактично відпрацював 4 години громадських робіт. При цьому у період з 05 листопада 2015 року по 27 березня 2016 року та з 28 липня 2017 року по 27 квітня 2018 року перебував у розшуку. На даний час у зв`язку з ухиленням від відбування покарання ОСОБА_7 не відпрацював 146 годин громадських робіт.

Таким чином, своїми діями, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він належним чином повідомив уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а тому не порушував вимог ч. 1 ст. 37 КВК України. Вказує, що за адресою смт. Варва вул. Соколовського, 66 проживав рідко, оскільки періодично здійснював виїзди на тимчасові будівельні роботи до м. Києва та м. Харкова, ні від кого не переховувався, а весь час добросовісно чекав виклику по телефону, який ним був наданий до інспекції, а також письмового повідомлення за цією ж адресою для з`явлення в органи КВІ м. Варви чи м. Лубен, проте, його ніхто не викликав. Зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що свідчили б про його належне повідомлення про виклик. На думку апелянта, органи досудового слідства незаконно провели досудове слідство відносно нього, чим було порушено порядок місця проведення досудового розслідування. Також вбачає порушеними судом першої інстанції правила територіальної підсудності, оскільки на території Варвинського району Чернігівської області кримінального провадження, за яким його визнано винуватим, він не вчиняв. Наголошує, що суд невірно оцінив докази, не знайшов підстав для виправдувального вироку і закриття провадження, чим допустив істотні порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Заслухавши доповідача, позицію обвинуваченого, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання, підтверджується зібраними у справі доказами.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та надав згоду на розгляд справи у Варвинському районному суді Чернігівської області, що підтверджується аудіозаписом судового засідання від 05.07.2018 року за № 0214, 9:26.

Крім визнання засудженим своєї вини в інкримінованому йому злочині, вчинення ним даного злочину підтверджується низкою логічно узгоджених та послідовних, а відтак, на думку суду, належних доказів.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що в квітні 2015 року до нього звернувся ОСОБА_7 та пояснив, що він відбуває покарання у виді громадських робіт в м. Лубни, але має намір переїхати в смт. Варва, а тому має бажання відбувати покарання в смт. Варва. При цьому він надав запит Лубенської кримінально-виконавчої інспекції про підтвердження заяви ОСОБА_7 щодо зміни його місця проживання. Це не суперечило вимогам Інструкції про порядок відбування покарання, а тому він зробив письмовий запит про надіслання особової справи до Варвинського відділу кримінально-виконавчої інспекції. Після надходження особової справи він взяв на облік ОСОБА_7 та надіслав йому виклик, проте останній до інспекції не з`являвся. Не виявилось його і за місцем реєстрації в м. Лубни. У зв`язку з цим було вжито заходів по розшуку ОСОБА_7 та притягнення його до кримінальної відповідальності.

Допитаний свідок ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_7 , після постановки його на облік та виконання усіх передбачених вимогами Інструкції дій, розпочав відбувати покарання у виді громадських робіт. Проте, відбувши 4 години, він звернувся з проханням переслати його особову справу до Варвинської кримінально-виконавчої інспекції у зв`язку зі зміною місця проживання. Після надходження запиту, особова справа ОСОБА_7 була надіслана до Варвинської КВІ, але, як стало відомо згодом, ОСОБА_7 ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт.

Вина ОСОБА_7 в сукупності з показаннями свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000023 від 02 грудня 2015 року (а.с. 46);

- копією вироку Прилуцького міськрайонного суду, з якої вбачається, що ОСОБА_7 засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 213 КК України до 150 годин громадських робіт (а.с. 132);

- матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що він був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання за ч. 2 ст. 389 КК України. З них вбачається, що ОСОБА_7 в смт. Варва не проживав, на виклики до КВІ не з?являвся, оголошувався в розшук і був розшуканий за попереднім місцем мешкання в м. Лубни Полтавської області. Вказане, на думку апеляційного суду, свідчить про прямий умисел ОСОБА_7 на ухилення від виконання покарання. (а.с. 71-129);

- довідкою Варвинського відділення поліції про проведені розшукові дії та перебування в розшуку ОСОБА_7 (а.с. 130).

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази з точки у належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки у достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_7 ч. 2 ст. 389 КК України і вина обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повністю доведена в судовому засіданні.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 25 березня 2015 року.

Всупереч встановленому порядку відбування покарання у виді громадських робіт, з яким був ознайомлений ОСОБА_7 , він без поважних на те причин, маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт та реалізуючи його, відпрацював на громадських роботах лише 4 години, а саме, 09 квітня 2015 року, а з 10 квітня 2015 року без поважних причин припинив працювати.

Як вбачається з матеріалів провадження, 09.04.2015 року ОСОБА_7 звернувся до Лубенського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції в Полтавській області з проханням направити його особову справу для подальшого відбування громадських робіт до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції у зв`язку з переїздом до смт. Варва.

21 травня 2015 року особова справа засудженого ОСОБА_7 надійшла до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції та прийнята до виконання.

21 травня 2015 року Варвинським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції направлений виклик про необхідність прибути до Варвинського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції на 27 травня 2015 року для постановки на облік, проте засуджений, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання, не з`явився. (а.п. 91).

01 червня 2015 року Варвинським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції був направлений повторний виклик про необхідність прибути на 08 червня 2015 року для постановки на облік, проте засуджений, з метою ухилення від відбування покарання, знову не з`явився.(а.п.91).

Як видно, засуджений ОСОБА_7 з 09.04.2015 по 27.04.2015 р.р. фактично відпрацював 4 години громадських робіт, при цьому, з 05 листопада 2015 по 27 березня 2016 року та з 28 липня 2017 року по 27 квітня 2018 року перебував у розшуку. Отже, засуджений покарання повністю не відбув, та не відпрацював 146 годин громадських робіт.

Пояснення обвинуваченого про те, що він в АДРЕСА_2 проживав рідко, оскільки періодично здійснював виїзди на тимчасові будівельні роботи до м. Києва та м. Харкова, і ні від кого не переховувався, а весь час добросовісно чекав виклику по телефону, який ним був наданий до інспекції, а також письмового повідомлення за цією ж адресою для з`явлення в органи КВІ м. Варви чи м. Лубен, не заслуговують на увагу і на думку колегії суддів, є способом ухилення від покарання у виді громадських робіт та свідчать про наявність прямого умислу та спеціальну мету - ухилення від відбування покарання.

При досудовому розслідуванні та розгляді справи в суді не було порушено правил територіальної підслідності та підсудності, адже ОСОБА_7 ухилився від виконання покарання на території Варвинського району Чернігівської області, тому в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд дослідив питання строків давності виконання вироку і дійшов до таких висновків.

Ухилення від виконання громадських робіт є триваючим злочином. Склад злочину, передбаченого ст. 389 КК України, є формальним і його об`єктивна сторона полягає в ухиленні від покарання, яке проявляється у виді невиконання обов`язку щодо відбування покарання, вчинене особою, засудженою до цього покарання вироком суду, який набрав законної сили.

Триваючий злочин - це злочин, який визначається вчиненням особою суспільно-небезпечного діяння, пов`язаного з подальшим невиконанням протягом певного часу покладених на неї обов`язків, які вона повинна виконувати під загрозою кримінальної відповідальності. Триваючий злочин характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу певного злочинного посягання, коли його об`єктивна сторона розтягнута у часі, або виражається одноактною дією чи актом бездіяльності й подальшим безперервним злочинним станом винної особи.

Триваючий злочин вважається закінченим із припиненням злочинного посягання або припиненням злочинного стану завдяки суб`єктивним або об`єктивним моментам.

Встановлення того, що злочин є триваючим, забезпечує його правильну кваліфікацію, а також обумовлює можливість чи неможливість застосувати до особи інститут давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК).

Частиною 5 статті 74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу, тобто, в зв`язку із закінченням строків давності (двох років) притягнення її до кримінальної відповідальності, враховуючи вчинення злочину невеликої тяжкості.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений почав вчиняти даний злочин з 10 квітня 2015 року, і продовжував його вчиняти до 27 квітня 2018 р., тобто до того часу, поки не був розшуканий. Отже, строки виконання цього вироку не закінчились і звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК обвинувачений не підлягає.

Таким чином, усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом та підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано. Всі аргументи, що викладені в апеляційній скарзі, не мають під собою жодної фактичної доказової бази і нічим не підтверджені.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, злочин невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, за місцем проживання характеризується задовільно, до адміністративної відповідальності не притягувався, те, що він раніше був засуджений і йому призначалось покарання, не пов`язане з позбавленням волі, проте міра покарання у виді громадських робіт виявилася недостатньо ефективною, врахував обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та обставину, що його обтяжують рецидив злочинів, також врахував висновок органу пробації про те, що його виправлення без позбавлення чи обмеження волі на певний строк не можливо, та у зв`язку з чим обґрунтовано визнав за можливе, з урахуванням приписів ст.ст. 71, 72 КК України, призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді арешту, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

За таких обставин, вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню чи зміні він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4