Справа №690/433/18
Провадження №1-кп/690/12/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2019 року м.Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області
в складі: головуючого cудді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000590 від 30.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Ватутіне Черкаської області, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
в с т а н о в и в:
30.06.2018 року, близько 02 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи біля оглядової кімнати Ватутінської підстанції Звенигородської станції швидкої медичної допомоги, що розташована за адресою: вул. Чайковського, 11, м. Ватутіне, Черкаська область на ґрунті раптово виниклого конфлікту із лікарем медицини невідкладних станів ОСОБА_7 , наніс йому два удари кулаком правої руки в нижню частину щелепи з права та в підборіддя. Згідно висновку судово медичної експертизи № 05-9-01/189 від 10.07.2018 року у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи: ментальний справа, суглобовий зліва, синців на передній поверхні грудної клітки зліва, які в сукупності, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав повністю та зокрема суду пояснив, що дійсно 30.06.2018 року, близько 02 год. 00 хв. став себе погано почувати та викликавши таксі приїхав до аптеки, яка знаходиться біля лікарні в м.Ватутіне. В аптеці йому порадили звернутися до швидкої допомоги, оскільки вона знаходиться поряд з аптекою. На, що він погодився та зайшов до приміщення швидкої допомоги попросив надати йому якісь ліки, оскільки протягом дня перепив досить багато кави та вона подіяла на його стан в сукупності з тим лікуванням яке він приймав. В приміщенні швидкої допомоги йому було відмовлено в наданні ліків та запропоновано звернутися до аптеки, а також запропоновано покинути приміщення на, що він не погодився і між ним та лікарем виник конфлікт, який переріс в штовханину. Саму подію він погано пам`ятає, оскільки погано себе почував. Тілесних ушкоджень він лікарю не наносив. Вийшовши з приміщення та попрямувавши до аптеки був затриманий працівниками поліції.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_7 не визнає повністю.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, його вина підтверджується наступними доказами, що були предметом дослідження в судовому засіданні, які ретельно перевірені та оцінені судом, узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення цього процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги:

- даними витягу з ЄРДР (а.п.41), відповідно до якого 30.06.2018 року до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_7 ;
- даними протоколу прийняття заяви у ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення 30.06.2018 року (а. п. 42);

- показами потерпілого ОСОБА_7 який у судовому засіданні пояснив, що 30.06.2018 року близько 02.год 00 хв., під час його чергування на Ватутінській підстанції Звенигородської станції швидкої медичної допомоги обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до нього з вимогою продати йому заспокійливі препарати. Він пояснив обвинуваченому, що підстанція не має права продавати ліки та попросив його вийти на вулицю. В коридорі підстанції ОСОБА_4 розвернувся і декілька разів ударив його кулаком в область обличчя. Після обстеження на місці, його було терміново направлено в Черкаську обласну лікарню, де на щелепу наклали дві шини, у зв`язку з двобічним переломом щелепи. Протягом 5-ти днів він перебував на стаціонарному лікуванні, а потім більше як місяць на амбулаторному, майже щоденно відвідуючи стоматолога та приймаючи процедури. Травма його і наданий час турбує та потребує лікування.

Від отриманої травми він переніс значні фізичні, моральні та душевні страждання, пережив емоційний стрес. Обвинуваченим заподіяна йому шкода не відшкодована, а тому ним і був заявлений цивільний позов, який він повністю підтримує та вважає його законним та обґрунтованим;

- показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили що вони є працівниками Ватутінської підстанції Звенигородської станції швидкої медичної допомоги. Водієм та диспетчером. Та 30.06.2018 року разом з лікарем ОСОБА_7 перебували на чергуванні. Близько 02.год 00 хв., під час їхнього чергування на Ватутінській підстанції Звенигородської станції швидкої медичної допомоги до станції зайшов обвинувачений ОСОБА_4 з вимогою продати йому заспокійливі препарати. З обвинувачем спілкувався лікар ОСОБА_7 . Він пояснив обвинуваченому, що підстанція не має права продавати ліки та попросив його вийти на вулицю. В коридорі підстанції ОСОБА_4 розвернувся і декілька разів ударив його кулаком в область обличчя. Причину такої поведінки обвинувачений ОСОБА_4 не пояснював. Вийшовши з приміщення підстанції він був затриманий працівниками поліції. На обличчі лікаря ОСОБА_7 були видимі наявні тілесні ушкодження;
- даними висновку експерта № 05-9-01/189 від 09.07.2018 (а. п. 45-46) де зазначено, на підставі проведеного судово-медичного обстеження, даних наданих медичних документів у потерпілого ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи: ментальний справа, суглобовий зліва, синців на передній поверхні грудної клітки зліва, які в сукупності, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 10.07.2018 та фото таблицями до нього (а.п.47-51);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису до протоколу за участю потерпілого ОСОБА_7 від 28.07.2018 року (а.п.52-53);
- даними протоколом проведення слідчого експерименту та відеозапису до протоколу за участю з свідком ОСОБА_9 від 28.07.2018 (а. п.54-57);
- даними висновку експерта № 05-11-01/139 від 31.07.2018 (а. п. 60-61);
- даними висновку експерта № 05-9-01/225 від 13.08.2018 (а. п. 63-64);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_9 від 21.08.2018 (а.п.65-67);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілим ОСОБА_7 від 29.08.2018 (а.п.68-70).
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_8 від 29.08.2018 (а.п.71-73).
Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_8 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_9 в частині їх присутності при вказаній події, відповідають показам потерпілого та і самого обвинуваченого. Відтак дані покази як самі по собі так і в сукупності підтверджують обставини висунутого обвинувачення.
Клопотань щодо дослідження будь-яких інших доказів та допиту свідків від учасників кримінального провадження не надійшло.
Суд критично оцінює покази обвинуваченого щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення, та думку захисника, і розцінює невизнання вини як обраний спосіб захисту.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Отже, оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у тому, що він 30.06.2018 року, близько 02 год. 00 хв.,перебуваючи біля оглядової кімнати Ватутінської підстанції Звенигородської станції швидкої медичної допомоги, наніс ОСОБА_7 два удари кулаком правої руки в нижню частину щелепи з права та в підборіддя, що згідно висновку судово медичної експертизи, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України.

У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого ОСОБА_7 , оскільки ці покази підтверджені показами свідків та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Під час судового провадження обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.65 КК України, суд приймає до уваги суспільну небезпеку, ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, обставини справи, а саме що кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим проти особи яка має спеціальний статус та наділена повноваженнями надавати медичну допомогу, особам які її потребують. Неправомірні дії вчинені проти даної особи безпосередньо під час виконання нею своїх обов`язків. А також суд враховує й особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має неналежний стан здоров`я.

Особа обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем проживання характеризуються позитивно (а.п.75).

А тому виходячи із наведеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом установленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Суд вважає, що саме така міра покарання буде сприяти його перевихованню та виправленню і без ізоляції його від суспільства.
Таку міру покарання як виправні роботи суд вважає недоцільно застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки він ніде не працює.
У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому потерпілий просить стягнути із обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., мотивуючи тим, що він переніс значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, пригніченості, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки, завданої ОСОБА_4 , травми турбують його до цього часу та потребують лікування.
Вказаний цивільний позов обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник не визнали та зазначили, що він є безпідставним та необґрунтованим та підлягає залишенню без розгляду, оскільки причиною отриманих потерпілим тілесних ушкоджень є саме його неправомірна поведінка по відношенню до обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, в тому числі втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку … з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою №5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Визнаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини скоєння злочину, глибину душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , ступінь вини обвинуваченого, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також майновий стан цивільного відповідача та вважає за необхідне цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди задовольнити повністю.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувалися.

Керуючись ст.349, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (два) років обмеження волі.
На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися до органу пробації для реєстрації та повідомляти органи пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов задовольнити повністю.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_7 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувалися.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області, через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку невідкладно вручається прокурору та засудженому.
Головуючий ОСОБА_10 Здоровило