Провадження № 1-кс/344/103/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , її захисника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000050.

Скаржник та її захисник в судовому засіданні підтримали викладені у скарзі вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених в ній.

Слідчий в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, посилаючись на її необгрунтованість.

Заслухавши пояснення скаржника, її захисника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись зі змістом постанови про закриття кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області перебувало кримінальне провадження №0000050, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») 19.02.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Зокрема, згідно фабули Витягу з кримінального провадження №0000050 вбачається, що 18.02.2017 приблизно о 20 год. 10 хв. Водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «БМВ 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ділянкою автодороги по вул. Шевченка в с. Залуччя Долішнє у напрямку с. Хутір-Бутилів Снятинського району, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Унаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Постановою старшого слідчого СВ розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження №0000050, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2018 р. закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, потерпіла ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що при розслідуванні кримінального правопорушення об`єктивних доказів вини водія ОСОБА_6 у порушенні Правил дорожнього руху України та наїзду на пішохода ОСОБА_7 не установлено, оскільки водій з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

Крім того, за висновокм слідчого, дана дорожньо-транспортна пригода трапилась унаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_7 , який в порушення вимог Правил дорожнього руху України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, знаходився у лежачому положенні на проїзній частині дороги, не виділивши себе для своєчасного виявлення іншими учасниками руху, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

В той же час, зі змісту матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови вбачається, що в рамках досудового розслідування по даному кримінальному провадженні слідчим було вчинено наступні процесуальні дії:

- здійснено огляд місця події 18.02.2017 року;

- ініційовано проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння щодо водія ОСОБА_6 ;

- допитано потерпілу ОСОБА_3 ;

- 18.02.2017 р. відібрано пояснення у ОСОБА_6 ;

- допитано свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- допитано в якості свідка ОСОБА_6 ;

- допитано свідка ОСОБА_10 (водія автомобіля, який на час вчинення ДТП рухався на зустрічній смузі руху відносно автомобіля ОСОБА_6 );

- отримано DVD-R-диск із відеозаписом із відео реєстратора автомобіля ОСОБА_10 , який рухався назустріч автомобілю ОСОБА_6 ;

- надано доручення на проведення слідчих та розшукових дій (з метою встановлення свідків та очевидців ДТП та в разі наявності їх допиту);

- призначено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_7 з метою з`ясування причини смерті ОСОБА_7 ;

- отримано Висновок експерта №20 від 19.02.2017-13.03.2017 року (зокрема, смерть гр. ОСОБА_7 наступила від відкритої черепно-мозкової травми, набряку головного мозку, перелому кісток черепа, крововиливами під оболонки головного мозку, в термін з 12-14 годин до моменту розтину (розтин 19.02.2017 року з 08:35 по 10:40 год.);

- отримано Висновок експерта №246 від 22-23.02.2017 р. (в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт 2,84 пром., в сечі 4,20 пром.);

- отримано Висновок експерта №242 від 27.02-13.03.2017 р. (судово-гістологічна експертиза);

- винесено постанову про призначення медико-криміналістичної експертизи від 03.03.2017 р. (стосовно пошкоджень на одязі трупа);

- отримано Висновок експерта №75 від 03.04.-07.04.2017 р.;

- винесено постанову про призначення судової інженерно-транспортної експертизи «Дослідження технічного стану ТЗ» від 22.02.2017 р.;

- отримано Висновок експерта №4.2-130/17 від 10.05.2017 р. (згідно якого на момент експертного огляду та дослідження робоча гальмівна система автомобіля та рульове керування знаходились у працездатному стані);

- винесено постанову про призначення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічне дослідження» (з метою виявлення де саме відносно елементів дороги відбувся переїзд автомобілем пішохода ОСОБА_7 );

- отримано Висновок експерта №4.2-136/17 від 09.06.2017 р. (наїзд відбувся на проїзній частині дороги у повздовжньому напрямку);

- проведено слідчі експерименти (протоколи проведення слідчого експерименту від 21.12.2017 року, 29.01.2018 року, 07.03.2018 року);

- винесено Постанову про призначення інженерно-транспортної експертизи «Дослідження обставин і механізму ДТП» від 12.03.2018 року;

- отримано Висновок експерта №4.2-220/18 від 29.03.2018 року (згідно якого, зокрема, при заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки рухаючись як і з заданою, так і з максимально-допустимою за даних дорожніх умов швидкістю).

На підставі аналізу вищевказаної інформації слідчий дійшов переконання про відсутність фактів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з чим було винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України, звертає увагу на те, що такий висновок слідчого є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Зокрема, в оскаржувані постанові про закриття кримінального провадження не міститься обґрунтованого та всебічного правового аналізу всіх можливих доказів та фактів, які необхідно дослідити для встановлення обставин наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, слідчим не надано належної правової оцінки обставинам даного кримінального правопорушення, не здобуто всіх можливих та необхідних належних засобів доказування, які б підтверджували чи спростовували його вчинення.

Зокрема, слідчим не звернуто увагу на розбіжності у поясненнях та показаннях ОСОБА_6 , які надавались ним безпосередньо в день настання ДТП 18.02.2017 року та вже в ході допиту в якості свідка 01.03.2017 року, у зв`язку з чим не усунуто відповідні розбіжності шляхом додаткового допиту.

Зокрема, в поясненнях від 18.02.2017 року ОСОБА_6 вказав, що, розминувшись із зустрічним автомобілем, він одразу побачив лежачого посеред дороги чоловіка, у зв`язку з чим відразу натиснув педаль гальмування, однак допустив зіткнення із вказаним чоловіком (матеріали кримінального провадження, а.с. 46 зворотня сторона).

Однак, надаючи пояснення в якості свідка 01.03.2017 року, ОСОБА_6 вказав, що при наближенні до зустрічного автомобіля він відчув, що на щось наїхав лівою частиною автомобіля, і одразу застосував екстрене гальмування, після чого ще проїхав деяку відстань (матеріали кримінального провадження, а.с. 53).

Свідок ОСОБА_10 (водій автомобіля, який на час ДТП рухався назустріч автомобілю ОСОБА_6 ), будучи допитаним в якості свідка, повідомив, що коли зустрічний автомобіль (автомобіль ОСОБА_6 прим. слідчого судді) був на відстані близько 200-250 м. він почув, як передню частину зустрічного автомобіля підкинуло вгору, оскільки світло фар піднялось у гору, а потім різко вниз. Зустрічний автомобіль одразу зупинився та увімкнув покажчик аварійного світла. І коли ОСОБА_10 уже розминався з ним, він стояв (матеріали кримінального провадження, а.с. 55).

Таким чином, у вказаних поясненнях вбачаються суттєві та такі, що мають важливе значення, розбіжності, у зв`язку з чим слідчому необхідно встановити коли саме до переїзду пішохода, чи вже після такого переїзду, водій ОСОБА_6 застосовував екстрене гальмування.

Вказані обставини мають суттєве значення, оскільки їх конкретний зміст було задано слідчим перед експертом, як вихідні дані, при проведенні інженерно-транспортної експертизи «Дослідження обставин і механізму ДТП», висновок якої, в кінцевому результаті, і став підставою для закриття кримінального провадження.

Крім того, при наданні експерту вихідних даних для проведення інженерно-транспортної експертизи «Дослідження обставин і механізму ДТП», слідчий вказав швидкість автомобіля ОСОБА_6 «60 км/год», однак вказану швидкість слідчий зазначив зі слів ОСОБА_6 , що не вважається обґрунтованим на думку слідчого судді.

Слідчому відповідним експертним шляхом необхідно встановити швидкість руху автомобіля ОСОБА_6 на момент ДТП (виходячи з таких вихідних даних, як сліди гальмування автомобіля тощо).

Крім того, слідчим суддею встановлено неповноту проведення слідчого експерименту в рамках даного кримінального провадження, оскільки в ході даної слідчої дії не проведено повного та реалістичного відтворення обстановки та обставин події (зокрема, неможливості уникнення переїзду лежачого на проїжджій частині пішохода за умови можливого його виявлення водієм у темну пору зимової доби на відстані за 26,7м до автомобіля, що рухається, а також враховуючи швидкість автомобіля 60 км/год, а також за умови застосування водієм екстреного гальмування).

Крім того, слідчому слід встановити, чи мав водій ОСОБА_6 за відповідних умов можливість уникнути наїзду на лежачого пішохода ОСОБА_7 шляхом виїзду на зустрічну смугу руху або на узбіччя.

Крім того, оскільки згідно висновку судово-медичного експерта причиною смерті ОСОБА_7 є крововилив головного мозку (крім того, експерт встановив наявність перелому черепа), враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження відомостей про наїзд автомобіля на голову потерпілого ОСОБА_7 , слідчому експертним шляхом слід перевірити причину перелому черепа та можливість настання смерті ОСОБА_7 з інших причин (враховуючи наявність в нього в крові 2,84 пром. етилового спирту, а в сечі 4,20 пром.), та звернути увагу на посилання експерта у висновку №20 від 19.02.-13.03.2017 року на відсутність медичної документації та, у зв`язку з цим, неможливість надати відповідь на питання щодо причинного зв`язку між можливими захворюваннями потерпілого ОСОБА_7 за життя із настанням смерті.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя не вважає висновок слідчого про закриття кримінального провадження обґрунтованим, оскільки слідчим не вчинено всього обсягу необхідних перевірочних дій з метою встановлення дійсних обставин кримінального провадження №0000050.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою.

Відтак, слідчий суддя звертає увагу на те, що висновки слідчого в оскаржуваній постанові про необхідність закриття даного кримінального провадження не можуть вважатися вмотивованими, оскільки аналізу всіх можливих та таких, які б вважалися достатніми, доказів по даному кримінальному провадженню в постанові не наведено і не обґрунтовано.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Щодо дотримання скаржником строків звернення до слідчого судді зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як зазначила скаржник та її захисник в судовому засіданні, копію постанови про закриття кримінального провадження вона отримала наручно 10.12.2018 року, до вказаного часу копію постанови їй не направлялось.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази на підтвердження факту направлення органом досудового розслідування на адресу потерпілої постанови про закриття кримінального провадження та отримання нею такої постанови раніше, аніж 10.12.2018 року.

Крім того, слідчий в судовому засіданні не заперечив та не спростував факту отримання потерпілою постанови саме 10.12.2018 року, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 не пропущено строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скасувати постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000050.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 21.01.2019 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1