Справа № 750/7277/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/55/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007000, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 червня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні малолітнього сина 2015 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30 березня 2005 Новозаводським районним судом м.Чернігова за ч.1 ст.309, ч.1 ст.185, ч.2 ст.190, ст.ст.70, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 11 липня 2006 року Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13 жовтня 2010 року Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 11 червня 2014 року Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 04 вересня 2014 року Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.3 ст.186, ч.4 ст.70, ст.ст.75, 76 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

09 лютого 2016 року Новозаводським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі;

14 червня 2017 року Апеляційним судом Чернігівської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі,

який обвинувачується кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 червня 2018 року ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 14 червня 2017 року ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Ухвалено обчислювати початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 з моменту фактичного затримання, а саме з 06 січня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 06 січня 2016 року по 14 червня 2017 року, з 19 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 593,22 грн. процесуальних витрат.

Речовий доказ: котел марки «Immergas Nike Maior 28 KW» повернуто потерпілій ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в зв`язку з суворістю призначеного покарання, та, на підставі ст. 69 КК України призначити йому більш м`яке покарання, врахувавши стан його здоров`я, наявність на утриманні малолітньої дитини, те, що він активно сприяв розкриттю злочину, та відшкодував потерпілій 5500 грн. і здійснив всі залежні від нього дії щодо повернення її викрадених речей, а саме, пил марки «Фіолент ПО370» та «Енкор Корвет». Крім того, просить перерахувати йому строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, так як місцевий суд не врахував йому час перебування під вартою з 14 червня 2017 року по 19 червня 2017 року, в розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі. Крім того, зазначає, що котел марки «Immergas Nike Maior 28 KW», підлягає поверненню у його власність, оскільки фактично був ним купленим у потерпілої ОСОБА_9 ;

- захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду змінити, перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, пом`якшити призначене йому покарання та зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 6 січня 2016 року по 21 червня 2018 року включно та з 21 червня 2018 року до винесення ухвали апеляційним судом за наслідками розгляду даної апеляційної скарги, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а призначене покарання вважає таким, що за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. Апелянт вважає, що місцевим судом не дано належної оцінки показанням обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненні крадіжки майна потерпілої, щиро розкаявся, намагався вживати заходів щодо повернення викраденого майна і умисел на викрадення у нього виник спонтанно, коли він прийшов до потерпілої з метою купити котел та повністю за нього розрахуватися, оскільки раніше вніс завдаток за котел. Зазначає, що показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 підтверджується внесення обвинуваченим завдатку за котел в розмірі 500 грн., а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України. Також вказує, що згідно протоколу огляду місця події від 16 вересня 2015 року двері гаражу були не замкнені та відсутні сліди пошкодження і відповідно висновку експерта № 689 від 26 червня 2017 року не представляється можливим встановити вартість торцювальної пили. Крім того, апелянт стверджує, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 9 червня 2017 року не відповідає вимогам 228 КПК України і є недопустимим доказом з огляду на те, що потерпіла на час крадіжки не була очевидцем злочину і не може стверджувати, що саме ОСОБА_8 проникав на територію, де викрав майно.

На думку апелянта, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не в повній мірі врахував, що останній визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував кошти за викрадений котел, має тяжкий стан здоров`я та наявність на утриманні малолітнього сина.

Суд першої інстанції встановив, що 16 вересня 2015 року, близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_8 , діючи повторно, через незамкнені двері, проник до приміщення гаражу, який розташований у господарстві будинку АДРЕСА_2 , де з відкритого гаражу, який прибудований до вказаного будинку, таємно викрав котел з закритою та відкритою камерами загоряння марки «Immergas Nike Maior 28 KW», вартістю 5500 грн., дискову ручну електричну пилу марки «Фіолент П0370», вартість якої, згідно висновку експерта №689 від 26.06.2017, складає 2304 грн. 13 коп., та торцювальну пилу марки «Энкор Корвет» вартістю 7000 грн., що належать ОСОБА_9 , чим спричинив останній майнову шкоду на загальну суму 14804 грн. 13 коп.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, думку прокурора, який не заперечував проти доводів апеляційних скарг сторони захисту в частині зарахування обвинуваченому строку тримання під вартою в строк відбуття покарання, а в іншій частині просив вирок місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених у вироку доказах.

Зокрема, суд поклав у основу вироку показання: самого ОСОБА_8 , який фактично визнав свою вину та пояснив, що 16 вересня 2015 року поїхав до потерпілої за оголошенням оглянути котел. Дав за нього 500 грн. завдатку. Потім повернувся до будинку потерпілої, зайшов на подвір`я, але її не було вдома. У нього виник умисел на крадіжку, і він виніс з відкритого гаражу котел та пили;

- потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 16 вересня 2015 року за оголошенням приїхав обвинувачений, оглянув котел, який зберігався у гаражі, і дав завдаток 500 грн. Сказав, що забере у понеділок. Того ж дня вона виходила з дому, а коли повернулась, чоловік повідомив, що котел зник, а з ним ще деякі інструменти і дві торцовочні пили;

- свідка ОСОБА_10 , згідно показань якого, він проживає з потерпілою за адресою: АДРЕСА_2 . Вони дали оголошення про продаж котла. За оголошенням приїхав обвинувачений, подивився котел, який стояв у гаражі, і сказав, що забере. Дав завдаток та поїхав. Увечері він виявив відсутність котла та інструментів;

- свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що у період 2014-2015 років була співмешканкою обвинуваченого. У жовтні 2015 року їм знадобився котел опалення, і обвинувачений дзвонив за оголошеннями з її телефону. Потім їй подзвонила жінка і сказала, що у неї зник котел. Коли вона спитала про це ОСОБА_8 , той відповів, що котел украв;

- свідка ОСОБА_12 , згідно показань якого, він був понятим при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого. ОСОБА_8 добровільно і без примусу показав, як витяг газовий котел з гаражу. Потім сказав, що відвіз викрадене майно у с.Редьківка.

Встановлені судом обставин, щодо винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, крім вищезазначених показань, також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

- протоколі проведення слідчого експерименту та відеозапису до нього від 27 червня 2017 року, в ході якого ОСОБА_8 показав на місці події АДРЕСА_2 , як у присутності потерпілої оглядав газовий котел, і дав за нього завдаток 500 грн. Потім повернувся до даного подвір`я, маючи необхідну суму 5000 грн., але не виявив господарів. Зайшов через хвіртку, яка закривалася лише на засов, щоб віддати гроші та забрати котел. Оскільки вдома нікого не було, а гараж був відкритий, він вирішив не купувати котел, а скоїти крадіжку. Тож він виніс котел та дві пили і завантажив їх у таксі, на якому приїхав. В подальшому він встановив котел за місцем проживання;

- протоколі огляду місця події від 16 вересня 2015 року, в ході якого було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташований двохповерховий будинок, до якого веде хвіртка, на відстані 5 м від хвіртки знаходиться будинок, навпроти хвіртки, на відстані близько 3,5 м, знаходиться ганок. Праворуч від ганку у приміщенні будинку АДРЕСА_2 на першому поверсі наявний гараж, двері якого незамкнені та зачинені, на момент огляду зовнішні пошкодження дверей гаражу відсутні. Навпроти вхідних дверей гаражу на відстані близько 10 м знаходяться вхідні двері, які ведуть безпосередньо до приміщення будинку, які зачинені та незамкнені, пошкодження на даних дверях відсутні;

- протоколі огляду місця події від 11 червня 2017 року з фототаблицею до нього, згідно якого було оглянуто будинок по АДРЕСА_1 , де в приміщенні коридору виявлено білий котел з закритою та відкритою камерами загоряння марки «Immergas Nike Maior 28 KW»;

- протоколі огляду місця події від 23 лютого 2016 року згідно якого було оглянуто будинок по АДРЕСА_1 , де в коридорі висить навісний котел марки «Immergas Nike Maior 28 KW» білого кольору, який підключений до електроенергії;

- висновку експерта №689 від 26 червня 2017 року, відповідно до якого ринкова вартість пили дискової ручної електричної марки «Фіолент», з урахуванням зносу, станом на 16 вересня 2015 року, могла становити 2304,13 грн.;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 09 червня 2017 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 16 вересня 2015 року, приїздила до будинку АДРЕСА_2 для купівлі котла марки «Immergas», а в подальшому проник на прибудинкову територію та викрав вказаний котел та дві бензопили;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні та виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, обґрунтовано дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Судом, у відповідності до вимог ст. 10 КПК України, було створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , відносно необхідності визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини і таких порушень стороною захисту надано не було. Крім того, вказаний доказ був оцінений в сукупності з іншими доказами та з врахуванням показань свідків та потерпілої, а викладена в ньому позиція потерпілої щодо причетності ОСОБА_8 до вчинення крадіжки належного їй майна була лише суб`єктивною думкою потерпілої під час досудового розслідування. Також вина обвинуваченого доводиться поза розумним сумнівом сукупністю інших доказів та показань свідків, яким було дано належну оцінку місцевим судом.

Посилання сторони захисту, що у ОСОБА_8 виник умисел на крадіжку безпосередньо на території господарства потерпілої, коли він мав намір придбати котел, а тому його дії підлягаю кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака - проникнення, не знайшли свого підтвердження і в ході апеляційного розгляду з огляду на наступне.

Під проникненням слід розуміти нелегальне (усвідомлене) вторгнення у житло, інше приміщення чи сховище з метою збагатитися шляхом викрадення майна. Воно здійснюється таємно з подоланням перешкод або безперешкодно у вигляді фізичного переміщення особи у житло чи інше приміщення.

Колегія суддів враховує, що у ОСОБА_13 виник умисел на крадіжку під час перебування у господарстві потерпілої, коли він виявив відсутність господарів, і вона ним була вчинена шляхом проникнення до гаражу, який знаходиться на території вказаного господарства, що ним самим не заперечується. Тобто, обвинуваченому інкримінується саме проникнення до приміщення гаражу, до якого він потрапив через незамкнені двері, а не проникнення до господарства потерпілої.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вартість викраденого, часткове відшкодування шкоди, особу обвинуваченого його вік, сімейний стан, зокрема, те, що він має малолітню дитину, освіту обвинуваченого, стан його здоров`я відповідно до наявних даних, посередню характеристику з місця проживання, майновий стан обвинуваченого, що обвинувачений раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, але був неодноразово засуджений за кримінальні правопорушення проти власності, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочин, і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту про наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриття злочину, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження і в ході апеляційного розгляду враховуючи поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, яка не свідчить про його каяття і як вірно зазначено судом першої інстанції, часткове відшкодування шкоди не може розцінюватися як дія, що свідчить про щире каяття, оскільки вчинене, як встановлено вироком суду, для того, щоб отримати документи на котел, без яких було неможливо ввести його в експлуатацію, а також щоб потерпіла не мала до нього претензій. Крім того, відсутність чітких та послідовних показань потерпілого, в тому числі в ході досудового розслідування, суперечать висновку про активне сприяння розкриттю злочину.

Остаточне покарання ОСОБА_8 вірно призначено відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 14 червня 2017 року.

Крім того, суд першої інстанції, зараховуючи ОСОБА_8 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі вірно зарахував строк попереднього ув`язнення з 06 січня 2016 року по 14 червня 2017 року та з 19 червня 2017 року по 20 червня 2017 року з огляду на наступне.

У кримінальному провадженні, згідно якого, вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 14 червня 2017 року ОСОБА_8 за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років і яке враховано у даному кримінальному провадженні при призначенні покарання на підставі ст.. 70 КК України, було застосовано запобіжний захід з 6 січня 2016 року і дія запобіжного заходу була закінчена 14 червня 2017 року в результаті набрання вироком Апеляційного суду Чернігівської області законної сили.

В подальшому, ухвалою Чернігівського районного суд від 19 червня 2017 року, ухвалено тимчасово залишити засудженого ОСОБА_8 в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», а тому в даному кримінальному провадженні строк попереднього ув`язнення місцевим судом обґрунтовано зараховано починаючи саме з 19 червня 2017 року.

Разом з тим, за правилами ст. 409 КПК України для зміни судових рішень судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення ст. 413 КПК розуміє, в тому числі, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з частиною 5 статті 72 КК (в редакції Закону №838-VIII), що діяла станом на 20 червня 2017 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, здійснюється з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З 21 червня 2017 року набрали чинності зміни до згаданої норми КК, внесені Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон № 2046-VIII), відповідно до яких термін попереднього ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку день за день або за правилами, передбаченими частиною 1 статті 72 КК.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на вчинення цього злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Тому, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після вчинення ОСОБА_8 16 вересня 2015 року даного злочину до нього у даному кримінальному провадженні фактично було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою згідно ухвали Чернігівського районного суд від 19 червня 2017 року, який діяв на час ухвалення вироку судом першої інстанції 21 червня 2018 року.

Зважаючи на вказані обставини та враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду з цього питання, викладений у постанові від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), колегія суддів вважає, що при постановленні вироку місцевий суд приймаючи рішення про зарахування ОСОБА_8 у строк покарання строку попереднього ув`язнення неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII, не зарахувавши в такий строк ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по час ухвалення вироку за правилами якого таке зарахування проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Місцевий суд, ухвалюючи вирок, на вказані вимоги закону увагу не звернув, зарахував засудженому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.

Тому, строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання ухвали апеляційного суду законної сили, а саме по 14 березня 2019 року, також підлягає зарахуванню у строк відбування покарання ОСОБА_8 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України додатково ОСОБА_8 зарахувати в строк відбування покарання тримання його під вартою, з 21 червня 2017 року по 14 березня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4