Постанова

Іменем України
19 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 730/811/17

провадження № 51-6923км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000544, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставин
За вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Як установив суд першої інстанції, 17 вересня 2016 року близько 5:30 ОСОБА_7 біля будинку № 5 на вул. Незалежності у м. Борзни, діючи з прямим умислом, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи елементарні правила поведінки та моралі, застосував предмет, схожий на бейсбольну биту, пошкодив належний ОСОБА_8 автомобіль марки ВАЗ-2106 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 2890 грн.

Апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області на вказаний вирок, оскільки судове рішення було оскаржено виключно на підставах, на яких його не може бути оскаржено згідно з положеннями ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що у скарзі він наводив доводи щодо неправильності кваліфікації дій ОСОБА_7 зач. 4 ст. 296 КК, а також щодо можливості оскаржувати вирок в апеляційному порядку на інших підставах, не передбачених ч. 2 ст. 394 КПК, зокрема на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність згідно з висновками, викладеними у рішенні Європейського суду з прав людини «Ростовцев проти України». Однак суд апеляційної інстанції уваги на вказані аргументи не звернув і безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, підтримала касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.
У судовому засіданні засуджений та захисник не заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Частиною 4 ст. 399 КПК передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, перший заступник прокурора Чернігівської області оскаржив вирок місцевого суду в апеляційному порядку на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за вказаною скаргою, суддя суду апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , здійсненого в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, ніхто з учасників кримінального провадження не оспорював. У зв`язку з чим, цей суд дійшов висновку, що прокурор вирок суду оскаржив на підставах, на яких його не може бути оскаржено згідно з положеннями ст. 394 КПК.
Проте суд апеляційної інстанції при прийнятті свого рішення, застосувавши положення КПК щодо особливостей апеляційного оскарження окремих судових рішень (ч. 2 ст. 394 цього Кодексу), залишив поза увагою те, що такі особливості не стосуються можливості оскарження в апеляційному порядку вироку на інших підставах, не вказаних у цій статті, у тому числі на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій особи судом першої інстанції.
Водночас, відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа № 756/5578/15-к, провадження № 13-3зво18), національне законодавство, зокрема ч. 2 ст. 394 КПК, встановлює обмеження щодо можливості апеляційного оскарження судового рішення лише на підставі заперечення обставин, які ніким не оспорювалися і дослідження яких суд визнав недоцільним. Право на оскарження рішення суду на підставі неправильної кваліфікації дій указаним Кодексом не обмежується. Тобто норми КПК не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, у яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч. 3 ст. 349 КПК і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.
З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що на стадії прийняття апеляційної скарги суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування.
Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі першого заступника прокурора Чернігівської області,щодо незаконності оспорюваного рішення є обґрунтованими й підлягають задоволенню, ухвала апеляційного суду скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене і на стадії прийняття апеляційної скарги діяти відповідно до вимог ст. 398 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3