Справа № 744/1866/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/350/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 , за апеляційною скаргою прокурора на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить його скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з часу його затримання з 27 червня 2018 року.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою залишено без змін.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у сумі 25538,82 грн..

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд, при призначенні покарання обвинуваченому не врахував вимог ст. 65 КК України та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» № 7 від 24.10.2003 року.

Обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, його діями порушено гарантоване ст. 27 Конституції України право людини на життя, наслідком його злочинних дій є настання смерті потерпілого.

Судом не достатньо враховано обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого після його вчинення, який покинув місце злочину, позбавився знарядь злочину, не повідомив правоохоронні органи про вчинення злочину.

Також не враховано і особу обвинуваченого, який є працездатним, однак до цього часу не працює, негативно характеризується за місцем мешкання.

ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину (крадіжку), однак на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, останній вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано визнано обставиною, що обтяжує покарання, та є підставою для призначення більш суворого покарання.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 14 червня 2018 року близько 22 години ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку ОСОБА_9 , який розташований по АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання наслідків у вигляді смерті, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_9 , умисно наніс дерев`яною палицею один удар в область голови останнього, в результаті чого той упав на підлогу. Після цього, ОСОБА_6 , зв`язав металевим дротом ОСОБА_9 руки за спиною та ножем спричинив тому різане поранення шиї. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці в короткий проміжок часу, який вимірюється від декількох хвилин до десятків хвилин. Смерть потерпілого настала внаслідок різаного поранення шиї з ушкодженням судин шиї, гортані, що призвело до масивної крововтрати.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив подану апеляційну скаргу задовольнити, вирок в частині призначеного покарання скасувати, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 13 років позбавлення волі; обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винність обвинуваченого в скоєному кримінальному правопорушенні відповідають встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне заподіяння смерті іншій людині.

В судовому засіданні апеляційного суду, як і в суді 1 інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду, посилався на неправомірні дії потерпілого відносно його. В скоєному каявся, просив не призначати йому більш суворе покарання, врахувавши його відношення до скоєного та його особу.

Згідно з ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до приписів ст. 65 вказаного Кодексу суд призначає покарання у межах санкції закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості такого діяння, даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Прокурор порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання обвинуваченому і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, а також інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вирішення судом 1 інстанції питання про призначення ОСОБА_6 покарання ґрунтується на наведених вимогах законів.

Суд І інстанції при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, особу винного, який в силу статті 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, офіційно не працюючий, являється постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, відсутність негативних характеристик, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах, встановлених в санкції ч.1 ст. 115 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання. Тому, усупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд 1 інстанції ухвалив рішення, яким із додержанням статей 50, 65 КК України призначив обвинуваченому справедливе покарання, що належить відбувати реально.

Зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини враховані судом при призначенні покарання, а сама по собі тяжкість вчиненого діяння та наявність обставини, що обтяжує покарання, в силу закону, не є безумовними перешкодами для призначення реальної міри покарання, визначеної судом 1 інстанції. З даних підстав колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування поведінки обвинуваченого безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, що на думку апелянта є підставою для посилення покарання.

Доводи прокурора щодо негативної характеристики обвинуваченого не заслуговують на увагу, так як матеріалами кримінального провадження встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується формально позитивно (т. 2 а.п. 228).

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України є не судимим, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисний корисливий злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення, на думку колегії суддів, не є слушним, так як обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності 18 років тому, в 2001 році та за цей час будь-яких порушень не допускав.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4