Справа № 554/251/19
Провадження 1-кп/554/174/2018
ВИРОК

Іменем України

Дата документу 06.02.2019

06 лютого 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтава у складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави кримінальне провадження № 0000064 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свічкареве Кобеляцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, безпартійного, військовозобов`язаного,освіта середня, неодруженого, старшого матроса військової частини НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -

в с т а н о в и в :
30 травня 2016 року між ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової чатини-польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки.

08 серпня 2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_3 ОСОБА_4 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №226-РС від 01.08.2016 року на посаду старшого навідника гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної частини та поставлено на всі види забезпечення.

Являючись військовослужбовцем Збройних Сил України старший матрос ОСОБА_4 достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно виконувати вимоги укладеного контракту, а також дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1,2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №>551 -XIV, що зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, зберігати державну та військову таємницю, не допускати негідних вчинків.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 1 1.12.2017 оголошене не було.

11.12.2017 старший матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , направився до свого місця проживання у м. Полтава та під час незаконної відсутності у частині, обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №54 від 12.01.2018 «Про підсумки службового розслідування стосовно ОСОБА_4 » останній про наявність поважних причин залишення місця розташування підрозділу не доповідав, відповідного дозволу не отримував, у зв`язку з чим ОСОБА_4 призупинено виплату грошового забезпечення та обліковано факт самовільного залишення частини останнім.

В подальшому, ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій щодо ухилення від військової служби, лише 12.11.2018 прибув до військової прокуратури Полтавського гарнізону, де заявив про себе як військовослужбовця та скоєний ним злочин.

Отже, ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 11.12.2017 року по 12.11.2018 рік.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним за ст. 407 ч.4 КК України та підтвердив, що дійсно він за контрактом проходив військову службу в вч № НОМЕР_1 , а 11 грудня 2017 року самовільно залишив військову частину і поїхав до своїх батьків в м. Полтаву.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи. Органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.

Обговорюючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його вік, визнання ним своєї вини та щире каяття, ненастання тяжких наслідків, те що він має нагороди держави, безпосередньо приймав участь в АТО, та інші конкретні обставини справи, а тому суд вважає за можливе застосувати до нього ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

засудив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1