Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 283/2131/18
Провадження № 1-кп/280/108/19
У Х В А Л А
Іменем України
11 березня 2019 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000416 від 29.06.2018 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

Ухвалою суду від 14.01.2019 обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, включно до 14.03.2019.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, зазначив, що запобіжний захід обвинуваченому обирався за ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 29.06.2018, надалі строк тримання під вартою продовжувався, останній раз за ухвалою Коростишівського районного суду від 14.01.2019, проте, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати і на даний час, а саме: ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинений проти життя та здоров`я особи, міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Ступінь суспільної небезпечності злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , на думку прокурора, дають підстави вважати, що останній може становити небезпеку для суспільства, переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілу, іншим чином перешкоджати встановленню істини у справі.
Потерпіла ОСОБА_4 підтримала думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, зазначили, що умислу в діях не було, мав місце лише самозахист, обвинувачений наміру ухилятись від суду чи перешкоджати встановленню істини у справі не має, просять обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого, його захисника, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, згідно ч.2 ст.331 КПК України, відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
У відповідності до положень ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Конституційним судом України неодноразово вказувалось на те, що право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку,які визначені у законі (Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011, Рішення від 23.11.2017 №1-р/2017). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканість має здійснюватись з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (рішення у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи інший справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення ЄСПЛ у справі «Єчюс проти Литви»)

Кримінальне провадження надійшло на розгляд до Коростишівського районного суду Житомирської області з Апеляційного суду Житомирської області в порядку ст.34 КПК України. Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою обиралась згідно ухвали слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 29.06.2018. Надалі строк тримання під вартою продовжувався, останній раз за ухвалою Коростишівського районного суду від 14.01.2019.

На думку суду будь-яких даних щодо зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для можливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Судове слідство триває, усі докази з боку захисту не досліджені, судом такожоцінюється суспільна небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, та міру покарання, що може бути застосована до останнього у разі визнання його винним, зокрема,позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та імовірну можливість продовження останнім протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та обґрунтованої неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, тому зазначене в цілому, а також з огляду на положення ст.183 КПК України, виправдовує застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про триманння під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином, виходячи з положень ст.29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити строк тримання під вартою.

На підставі викладеного, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 травня 2019 року включно.

В судовому засіданні оголосити перерву до 02.04.2019 о 13:00 год., повторити виклик учасників кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1