УХВАЛА

12 листопада 2018 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши матеріали клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АІВЕНТ» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000050 від 17.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 205 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло клопотання ТзОВ «АІВЕНТ» про скасування арешту з майна, накладеного 21 вересня 2018 року ухвалою Рівненського міського суду за №569/17561/18.

Клопотання обгрунтовано тим, що ухвалою Рівненського міського суду від 21 вересня 2018 року накладено арешт на майно ТзОВ "АІВЕНТ". При цьому, заявник у скарзі зазначає, що відсутні достатні докази будь-якого відношення ТзОВ "АІВЕНТ" до кримінального правопорушення №0000050, арешт накладено необґрунтовано. Вказали, що підстави накладення арешту на майно Товариства з метою збереження речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України безпідставні, оскільки ч. 1 ст.205 КК України не передбачає спеціальну конфіскацію.

Окрім того вказали, що підозра службовим особам ТзОВ "АІВЕНТ" не пред"явлена, статусу підозрюваних вони не мають.

Накладений арешт позбавляє Товариство можливості використовувати кошти з метою здійснення фінансово-господарської діяльності, виконання договірних зобов"язань, та позбавляє права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Представник ТзОВ "АІВЕНТ" ОСОБА_3 перед початком судового засідання подала заяву про розгляд клопотання без технічної фіксації судового процесу.

Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з"явив, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, у задоволенні клопотання про скасування арешту з майна просив відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.

У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ГУ ДФС у Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 17.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 205 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду від 21 вересня 2018 року накладено арешт на майно ТзОВ "АІВЕНТ".

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Як встановлено судом, підозра по кримінальному провадженню № 0000050 службовим особам ТзОВ «АІВЕНТ» не оголошена, статусу підозрюваних останні не мають.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ТзОВ «АІВЕНТ» належним йому майном на підставі зазначених обставин.

У зв`язку з чим, суд вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 21 вересня 2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 170, 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду №569/17561/18 від 21 вересня 2018 року у кримінальному провадженні №0000050 на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_1 (українська гривня), № НОМЕР_2 (долар США), № НОМЕР_3 (євро), ТОВ «Аівент» код 37702163, відкритими у АТ "УКРСОЦБАНК" (МФО 300023) м. Київ, вул. Ковпака, 29.

Скасувати зупинення видаткових операцій з грошовими коштами, що надходять на адресу ТОВ «Аівент» в банківській установі АТ "УКРСОЦБАНК" (МФО 300023) м. Київ, вул. Ковпака, 29 на внутрішньобанківські рахунки та зупинення видаткових операцій з коштами, які надійшли на рахунки: № НОМЕР_1 (українська гривня), № НОМЕР_2 (долар США), № НОМЕР_3 (євро) клієнта ТОВ «Аівент» та вже знаходяться на рахунках, за винятком видаткових операцій виключно з платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Рівненського міського суду ОСОБА_1