У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0006401, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017 року, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017 року ОСОБА_10 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України 1 рік обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, із покладенням, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.11.2016р. по 18.01.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено в задоволенні вимог ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відшкодування майнової шкоди відмовити, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. кожному та на користь держави судові витрати за проведення судової балістичної експертизи в розмірі 1 587,72 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 263 КК України закрити за відсутністю в його діях складу цих злочинів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що він не винен у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 263 КК України.
Стверджує, що його дії були спровоковані потерпілим ОСОБА_13 , і, в подальшому співробітниками правоохоронних органів, оскільки події, які відбулись 20.11.2016 р. на авторинку, розпочались з питання повернення ним боргу потерпілому ОСОБА_13 , який в ході з`ясування суми боргу почав себе вести агресивніше, хапав його за руки, погрожував насильством, вивезенням за межі міста тощо. Злякавшись та вириваючись від захватів ОСОБА_14 , який значно сильніше, він змушений був дістати з кишені пістолет і зробити постріл вниз вертикально в асфальт. Батько ОСОБА_13 відтягнув сина в сторону, і, скориставшись нагодою, він побіг (наскільки дозволяла комплекція) до виходу із ринку.
Біля воріт ринку, один з охоронців збив його з ніг, після чого з другим охоронцем вони почали його бити руками та ногами. З метою зупинення їх протиправних дій, він, лежачи на асфальті, дістав пістолет і здійснив два постріли. ОСОБА_15 впевнений в тому, що в його діях вбачаються ознаки необхідної оборони, передбаченої ст. 36 КК України.
Зазначає, що ОСОБА_16 , який був свідком того, як ОСОБА_13 чіплявся до нього та того, як його збили з ніг, при виході із ринка, і били, прибув для дачі показів у відділ поліції, проте він був залучений, як понятий при обшуку, а тому в його допиті відмовили. Свідками вказаних дій були також ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .
На думку апелянта, обвинувачення його за ч. 1 ст. 263 КК України, також є незаконним та необґрунтованим.
В матеріалах кримінального провадження є копія отриманого ним дозволу на зберігання і носіння газового пістолета із заводським номером НОМЕР_1 , виданий дозвільною службою міліції 18.11.2014 р. № 754293. Він не має жодного уявлення про види, різновиди, властивості та технічні характеристики бойової зброї, оскільки в армії не служив.
На його думку, зміст висновку експерта № 2323 від 12.12.2016 р. Миколаївського НДЕКЦ МВС України є суперечливим та спростовує обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України. В описовій частині висновку на стор. 14 експерт зазначає про те, що ознак переробки пістолету не виявлено, однак в конструкцію пістолету внесені зміни, а саме викручування втулки з розсіювачем, що перешкоджало б вильоту кульовому снаряду із каналу ствола, при цьому на стор. 10, 11 висновку, експерт зазначаючи перелік запчастин пістолету, вказав про наявність додаткової втулки в стволі пістолету, отже вона в пістолеті наявна.
Наведене, на думку апелянта, свідчить про те, що досліджуваний пістолет переробці не піддавався і деталі в ньому на бойові не змінювались.
Апелянт звертає увагу на те, що в досліджуваному пістолеті втулка із розсіювачем легко змінна, і в побутових умовах викручується звичайною викруткою, а на дослідження пістолет поступив в пакеті вже зі знятою втулкою, отже втулка була при пістолеті.
Зазначає, що в п. 4, 5 роз`яснень Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» вказано, що газові пістолети і пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - не можуть бути віднесені до предметів злочинів, передбачених ст. ст. 262, 263 КК України. Патрони та набої до гладкоствольної мисливської зброї, а також патрони, споряджені гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, не є предметом злочинів, передбачених статтями 262, 263 КК України.
Вказує на те, що з його пістолету неможливо стріляти бойовими патронами в силу його конструктивних особливостей, зокрема через різний діаметр каналу ствола. У висновку, експерт зазначив, що фактів стрілянини з даного пістолету боєприпасами або іншими саморобними металевими снарядами не встановлено, під час його затримання в магазині пістолету і безпосередньо у нього не виявлено боєприпасів та інших саморобних металевих снарядів, що свідчить про те, що він не використовував пістолет для стрільби боєприпасами.
Щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 і ОСОБА_19 , які в подальшому виявилися охоронцями, і, які безпідставно на нього напали коли він вже вибіг за межі авторинку, то апелянт вважає, що ці дії не є злочином, оскільки він діяв в стані необхідної оборони.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

18.11.2014 р. ОСОБА_5 придбав гладкоствольний самозарядний газовий пістолет «ПГШ 790Т», калібру 9 мм, серії « НОМЕР_1 , який в подальшому, в період часу з моменту придбання до 20.11.2016 р. (точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено), невстановленою особою за невстановлених обставин, шляхом викручування втулки з розсіювачем, був перероблений на ручну короткоствольну гладкоствольну придатну для стрільби вогнепальну зброю, яку ОСОБА_5 незаконно зберігав та носив при собі, без передбаченого законом дозволу.
20.11.2016 р. о 13.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись на території ринку «Спортек», розташованого по вул. Троїцькій в м. Миколаєві, зустрівся з раніше наглядно знайомим ОСОБА_13 . Під час розмови, між останнім та обвинуваченим виникла суперечка з приводу боргових зобов`язань, в ході якої ОСОБА_5 дістав вогнепальну зброю газовий пістолет «ПГШ 790Т», калібру 9 мм, серії « НОМЕР_1 та кілька раз вистрілив в землю.
Далі ОСОБА_5 спробував залишити територію ринку. В цей час, охоронці ринку ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , побачивши, що в їх бік біжить ОСОБА_5 , а за ним люди, намагалися зупинити його та затримати, однак ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою уникнення затримання, з вищевказаного пістолету, спорядженого патронами (нелетальної) травматичної дії, почав стріляти в охоронців ринку та влучив у ОСОБА_19 , спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення верхньої третини лівого плеча, а також здійснив постріл в живіт ОСОБА_20 , в результаті чого у останнього утворилося тілесне ушкодження у вигляді рани передньої черевної стінки, які, за ступенем тяжкості, у кожного відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
В подальшому ОСОБА_19 та ОСОБА_11 доставлено до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва. ОСОБА_5 затримано співробітники поліції та доставлено до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області, і 20.11.2016 р. під час огляду місця події на авторинку «Спортек» по вул. Троїцькій в м. Миколаєві вилучені пістолет та два патрони, які не є боєприпасами.

Органом досудового розслідування інкриміновані ОСОБА_5 дії, кваліфікувались за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї (хуліганство). Але, оскільки судом встановлено, що конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 виник на ґрунті особистих неприязних відносин через боргові зобов`язання у ОСОБА_5 перед ОСОБА_13 , дані особи давній час знайомі між собою до моменту конфлікту, що вони і підтвердили під час судового розгляду, і органами досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_5 діяв з хуліганських мотивів по відношенню до ОСОБА_13 та в результаті його дій порушена нормальна діяльність авторинку, це виключає таку ознаку хуліганства, як особлива зухвалість, а тому дії ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_13 не містять складу злочину, передбаченого за ч. 4 ст. 296 КК України.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), без передбаченого законом дозволу та за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обираючи ОСОБА_5 , вид і міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжким злочином та злочином невеликої тяжкості, визнав обставинами, що пом`якшують покарання вчинення злочинів вперше та часткове відшкодування збитків, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в ОНД та МОПЛ не перебуває, за місце мешкання характеризується позитивно, страждає рядом захворювань, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені злочинів, передбачених. 1 ст. 236, ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує фактів носіння та зберігання ним пістолету ПГШ 790Т, 9 мм, серії НОМЕР_1 , та спричинення його діями тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_11 , у зв`язку чим, наведені обставини апеляційним судом не переглядаються.

Разом з тим, в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 , стверджує, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не доведена, оскільки він має дозвіл на носіння та зберігання газового пістолету ПГШ 790Т, 9 мм, серії НОМЕР_1 , цей пістолет, має передбачену заводом-виробником можливість вільного перероблення газового пістолету на травматичний, шляхом викручування відповідної втулки з розсіювачем, але про такі особливості зброї він не знав, самостійно його не переробляв, пістолет та патрони до нього придбав у знайомої жінки, пістолет та дозвіл на його носіння та зберігання отримав у відповідній дозвільній системі.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність умислу ОСОБА_5 на зберігання та носіння саме вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно роз`яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» № 3 від 26.04.2002 р., під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу, що знаходиться не при собі, а в обраному нею місці. Незаконне носіння вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно копії дозволу № 754293 від 18.11.2014 р. виданого Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_5 надано дозвіл на зберігання та носіння газового пістолету ПГШ-790Т, 9 мм, серії НОМЕР_1 .
За протоколом огляду місця події від 20.11.2016 р., в ході огляду місця події на авторинку «Спортек», розташованого по вул. Троїцкій в м. Миколаєві. виявлено та вилучено пістолет та гільзи.
За висновком експерта № 2323 від 12.12.2016 р., предмет вилучений 20.11.2016 р. в ході проведення огляду місця події на авторинку «Спортек», розташованого по вул. Троїцкій в м. Миколаєві у наданому на експертизі стані, є гладкоствольним самозарядним пістолетом, переробленим з газового пістолету моделі ПГШ 790Т серії НОМЕР_1 , калібру 9 mm Р.А., виробництва «Шмайсер», шляхом викручування втулки з розсіювачем, що перешкоджає вильоту снаряду із каналу ствола. Вказаний предмет є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю. Пістолет придатний до проведення пострілів.
Цим же висновком експерта встановлено, що патрони у кількості 2 шт., вилучені 20.11.2016 р. в ході проведення огляду місця події на авто ринку «Спортек», до боєприпасів не належать. Патрони до стрільби придатні. 3 гільзи, вилучені 20.11.2016 р. в ході проведення огляду місця події стріляні з наданого на експертизу пістолету ПГШ-790Т серії НОМЕР_1 . При цьому, один із предметів наданих на експертизу є складовою частиною патронів нелетальної (травматичної) дії, калібру 9 мм. Р.А.
Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_5 стверджував, що здійснив постріли саме тими патронами, які він придбав разом з пістолетом у жінки, стверджуючи, що не знав про те, що пістолет не є газовим.
Але, виходячи із висновків експерта, постріли, які здійснив ОСОБА_5 , не були здійснені з використанням газових патронів.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що на час використання ОСОБА_5 газового пістолету ПГШ 790Т серії НОМЕР_1 , цей пістолет був ручною короткоствольною придатною для стрільби вогнепальною зброєю, з можливістю спорядження його патронами не газової, а нелетальної (травматичної) дії, або, з використанням свинцевих куль, що свідчить про направленість умислу ОСОБА_5 на носіння та зберігання зброї, на яку діючим законодавством передбачений особливий порядок придбання і реєстрації.
При цьому, напрямок здійснення ОСОБА_5 пострілів та локалізація отриманих потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень свідчить про обізнаність ОСОБА_5 про те, що він здійснює постріли не з газового пістолету. Твердження апелянта про те, що він не знав, якою зброєю він користується і не перевірив її належним чином, не знайшли свого підтвердження.

Окрім цього, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що вилучений у нього пістолет моделі ПГШ 790Т за своєю конструкцією належить до пристроїв, а тому не може бути віднесений до предмету злочину, відповідальність за яке настає за ст. 263 КК України, але такі доводи апелянта є безпідставними.
Так, відповідно до п. 8.12. Наказу МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» № 622 від 21.08.1998 р., до пристроїв належать такі пістолети і револьвери вітчизняного виробництва, які конструктивно призначені тільки для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії і технічно не придатні для стрільби бойовими патронами. При цьому їхня конструкція має забезпечувати неможливість взаємозаміни основних частин бойової і спортивної вогнепальної зброї, унеможливлює здійснення пострілів в автоматичному режимі чергами.
За висновком експерта № 2323 від 12.12.2016 р. не встановлено, що вилучений у ОСОБА_5 предмет, конструктивно призначений тільки для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії і технічно не придатний для стрільби бойовими патронами, а навпаки встановлено, що вилучений предмет є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю, тобто придатний для стрільби бойовими патронами.
Окрім цього, слід зазначити, що чинним законодавством України, право на отримання дозволу на носіння та зберігання зброї, в тому числі пристроїв та патронів до них належить виключно спеціальній категорії громадян, зокрема до них відносяться співробітники правоохоронних органів та їх близькі родичі, державні службовці, військовослужбовці, співробітники суду та їх близькі родичі, народні депутати України, журналісти.
Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 відноситься до зазначених осіб, матеріали кримінального провадження не містять.

Доводи апелянта про те, що висновок експерта № 2323 від 12.12.2016 р. має істотні розбіжності щодо наявності або відсутності у наданому на експертизу предметі відповідної втулки, у зв`язку з чим цей висновок не повинен прийматись до уваги, є надуманими та спростовуються змістом дослідницької частині експертизи, в якій експерт зазначає, що у наданому на дослідження пістолеті наявна додаткова втулка в ствол пістолету, і, далі експерт вказує, що в конструкцію пістолету внесені зміни шляхом викручування втулки з розсіювачем, яка б перешкоджала вильоту снаряду із каналу ствола.
Тобто, у висновку експерт зазначає про два різних види втулок, і, в даному випадку при дослідженні пістолету встановлено відсутність спеціальної втулки з розсіювачем, а не додаткової втулки. Отже, підстав не приймати до уваги вказаний висновок експерта до уваги, у апеляційного суду немає, оскільки він будь-яких сумнівів у його належності, допустимості і достатності не викликає.

За таких обставин, факт того, що ОСОБА_5 зберігав та носив гладкоствольний самозарядний пістолет, який є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю доведений, що свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_5 у незаконному носінні та зберіганні вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), без передбаченого законом дозволу, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , мотивуючи свою невинуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України зазначає, що він, відносно потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , діяв в стані необхідної оборони, але такі доводи обвинуваченого є безпідставними виходячи з наступного.

За змістом статті 36 КК України необхідна оборона це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів. В основі розмежування умисного заподіяння тілесних ушкоджень та умисного заподіяння тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони перебуває мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

ОСОБА_5 стверджує, що наміру спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_11 та ОСОБА_19 не мав. Дві невідомі особи на нього напали, і, він будучи збитим з ніг, лежачи на землі, захищаючись здійснив постріли в цих осіб.
Але, потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_11 в суді першої інстанції показали, що вони працюючи охоронцями, знаходились на авторинку коли побачили, як в їх сторону біжать люди та кричать про затримання ОСОБА_5 . ОСОБА_19 крикнув ОСОБА_5 «Стій!», на що останній вистрілив, з другого разу обвинувачений влучив ОСОБА_19 в ліве плече. ОСОБА_11 зробив ОСОБА_5 підніжку, той впав. Падаючи ОСОБА_5 , вистрілив ОСОБА_11 в живіт. Пізніше ОСОБА_5 затримали люди та відібрали зброю.
Свідок ОСОБА_21 , показав, що на ринку бачив батька з сином ОСОБА_22 та ОСОБА_5 , який стояв за метр від них з пістолетом, направленим в землю. Він запитав у ОСОБА_23 чи викликати охорону, і, коли той відповів схвально, то він викликав охорону ринку, повідомивши їм про те, що на ринку є чоловік зі зброєю. Коли він викликав охорону то чув постріл. Потім побачив ОСОБА_5 , який тікав від охоронців, ті його наздогнали вже на виході з ринку.
За висновком експерта № 1993 від 29.11.2016 р., у ОСОБА_19 виявлені тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення верхньої третини лівого плеча.
За висновком експерта № 2009 від 28.12.2016 р., у ОСОБА_11 виявлене тілесне ушкодження у вигляді рани передньої черевної стінки, яке могло утворитися від дії тупого твердого предмету (кулі) при пострілі з будь-якої травматичної зброї. При нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий міг бути звернений передньою стороною тіла до нападника.
Підстав не довіряти зазначеним доказам в їх сукупності у апеляційного суду не має, оскільки вони будь яких сумнівів у їх належності, допустимості не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, першочергове застосування обвинуваченим зброї було викликано діями ОСОБА_13 , але дії ОСОБА_13 будь яким чином не пов`язані із діями охоронців ринку, а тому не могли бути підставою для застосування зброї відносно охоронців ринку. Дії потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_19 за своїми об`єктивними ознаками не створювали негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_5 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні потерпілим шкоди.
При цьому судом першої інстанції враховано наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, у вигляді крововиливу в лівій параорбітальній ділянці фіолетового кольору, крововилив в склеру лівого ока, гемовтальм.
Вважати, що обвинувачений, здійснюючи постріли з пістолета в життєво-важливі органи ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , перебував в стані необхідної оборони, але перевищив її межі, про що фактично йдеться у апеляції обвинуваченого, ніяких правових підстав немає.
Апеляційний суд вважає, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , поведінку обвинуваченого до вчинення, і, під час вчинення ним злочину, свідчить про те, що вчинення цього злочину було викликане бажанням ОСОБА_5 уникнути затримання, а не захистом від суспільно небезпечного посягання.

Отже, доводи апелянта про те, що він перебував у стані необхідної оборони, через неправомірну поведінку ОСОБА_13 та напад на нього невідомих осіб у камуфляжі, є вочевидь неспроможними.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 стану необхідної оборони, і необхідність кваліфікації його дій, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_11 що призвели до короткочасного розладу здоров`я, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.

Таким чином, доводи обвинуваченого про недоведеність його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 263 КК України, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані судом першої інстанції, а тому підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження за доводами апеляційної скарги немає

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3