ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/8278/16-к Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/240/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 171 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , представника потерпілої особи Комунального підприємства «Телерадіокомпанія Мелітополь» Мелітопольської міської ради Запорізької області адвоката ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополь Запорізької області, громадянин України, який має вищу освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджений,
визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України і виправданий у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід по справі не обирався.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України і виправданий у зв`язка з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 171 КК України за наступних обставин.
20.07.2016 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, знаходячись у приміщенні «Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради Запорізької області, розташованому на 9-му поверсі будівлі готелю «Мелітополь», за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Майдан Перемоги, буд. № 3, ОСОБА_8 , маючи умисел на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, з метою створення перешкод для нормальної роботи підприємства, оперативного інформування телеглядачів і радіослухачів про суспільно-політичні події в Україні у Мелітопольському районі та місті Мелітополі, в порушення порядку прийняття та призначення на посаду керівника підприємства, самовільно зайняв приміщення службового кабінету директора Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради Запорізької області, заявивши про свій намір у подальшому здійснювати керівництво вказаним підприємством. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 , якими було створено перепони нормальній роботі підприємства, 20.07.2016 року Комунальне підприємство «Телерадіокомпанія «Мелітополь» Мелітопольської міської ради Запорізької області втратило можливість здійснити трансляцію ефіру запланованих програм та передач, які висвітлюють діяльність Мелітопольської міської ради Запорізької області та її виконавчого комітету, відповідно до програми «Соціальне замовлення місцевому телебаченню та підтримка комунального телебачення», затвердженої рішенням сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області від 25.12.2015 № 1/39, тим самим, ОСОБА_8 здійснив втручання у діяльність журналістів Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Мелітополь», чим перешкодив вільному та своєчасному поширенню інформації.

В апеляційній скарзі прокурор вважає виправдувальний вирок незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що приймаючи рішення про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам, що містяться в матеріалах кримінального провадження. Зокрема, судом були залишені поза увагою показання представника потерпілої особи ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які повідомили про те, що 20 липня 2016 року ТРК «Мелітополь» не здійснювало свою діяльність саме через відсутність на роботі директора ОСОБА_10 . До того ж, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначали, що навіть у разі відсутності електроенергії була можливість випустити до ефіру заплановані програми, а тому посилання сторони захисту на відсутність електроенергії як на головну причину невиходу телепередач до ефіру є безпідставними та спрямованими на уникнення обвинуваченим відповідальності. Показання вищезазначених осіб суперечили показанням свідків захисту, однак за наявності суперечливих доказів, суд першої інстанції не мотивував, чому взяв до уваги одні показання та відкинув інші.
Вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність перешкод для виконання обов`язків директора комунального підприємства без укладеного контракту суперечать порядку призначення та звільнення з посад керівників підприємств, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Мелітополя. До того ж, висновки суду про правомірність дій ОСОБА_8 щодо виконання рішення Мелітопольської міської ради № 2 від 10 листопада 2015 року про призначення його виконуючим обов`язки директора КП «ТРК «Мелітополь» не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Посилання суду на неконкретність обвинувачення є необґрунтованим, оскільки в обвинувальному акті чітко зазначено, які саме дії ОСОБА_8 перешкодили нормальній професійній діяльності журналістів.
Прокурор вважає безпідставним визнання недопустимим доказом протоколу огляду від 16 серпня 2016 року, де предметом огляду був диск, оскільки останній був добровільно наданий представником потерпілого ОСОБА_10 , яка є стороною кримінального провадження та має рівні права на збирання та подання до суду речей, документів та інших доказів. Слідчим було проведено огляд диску із відеозаписом подій, результати якого відображено в протоколі, а тому попередній дозвіл суду та залучення понятих до вказаної слідчої дії є необов`язковим.
До того ж, судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні диспозиції ст. 171 КК України, яке суперечить його точному змісту. Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що об`єктом посягання в розумінні ст. 171 КК України є журналіст як фізична особа та не допустив можливість перешкоджання законній професійній діяльності засобу масової інформації як юридичній особі.
Просить виправдувальний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В апеляційній скарзі представник потерпілої особи ОСОБА_7 вважає, що оскаржуваний вирок було ухвалено без урахування дійсних обставин справи, з незаконним визнанням доказів недопустимими та порушенням норм процесуального та матеріального права.
В обґрунтування своїх вимог зазначає про помилковість висновку суду з приводу того, що дії з перешкоджання професійній діяльності журналіста можуть бути вчинені лише у відношенні до журналіста як фізичної особи.
Вказує на те, що суд першої інстанції зазначив, що об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, є лише створення перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації журналістом як фізичною особою. Представник потерпілого вважає, що об`єктивна сторона вищезазначеного кримінального правопорушення полягає у суспільно небезпечних діяннях, якими обмежується можливість або взагалі створюється неможливість виконання журналістами чи засобами масової інформації їх професійних обов`язків.
Під час судового провадження, суд першої інстанції необґрунтовано визнав недопустимим основний доказ диск з відеозаписом подій, у зв`язку з тим, що його складено з порушеннями, а також спотворив на користь обвинуваченого інформацію з іншого диску.
В нарадчій кімнаті місцевий суд прийшов до висновку, що в обвинувальному акті відсутні конкретні вказівки на те, які саме дії обвинуваченого були направлені на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, фактично визнавши зміст обвинувачення неконкретним, а вимог закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації не дотримано. Вважає, що це є прямим порушенням кримінального процесуального законодавства, оскільки в такому випадку суд повинен був повернути у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
До того ж, вважає неправомірним висновок суду про те, що відсутність укладеного контракту не є перешкодою для виконання обвинуваченим обов`язків директора КП «ТРК «Мелітополь», оскільки станом на 20 липня 2016 року, розпорядження міського голови про прийняття на посаду ОСОБА_8 підписано не було, контракт з ним укладений не був, а ОСОБА_10 відповідно до трудового законодавства звільнена не була.
Вважає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим доказам, не надавши оцінку основним доказам взагалі, а деякі з них проігнорувавши, внаслідок чого просить виправдувальний вирок скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.
В запереченні на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 зазначають свої доводи в обґрунтування законності судового рішення, апеляційні скарги просять залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, представника потерпілого, які підтримали подані ними апеляційній скарги, обвинуваченого та його захисника, які вирок суду вважали законним, обґрунтованим та просили залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, наполягали на тому, що жодних дій, направлених на перешкоджання журналістської діяльності обвинувачений не вчиняв, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Як встановлено п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, в тому числі, підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Суд першої інстанції, оцінивши та проаналізувавши докази у справі, зокрема показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків, документи, відеозаписи події, дійшов правильного висновку, що вони не підтверджують наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України.

Висновки суду першої інстанції перевірено в ході апеляційного перегляду, підстав для сумнівів у правильності висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину не встановлено.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора.

Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні нею зроблено не було.
Потерпілим від злочину «умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів», який інкримінований органом досудового розслідування ОСОБА_8 , є журналіст, тобто особа, яка знаходиться в трудових або інших відносинах із засобами масової інформації.
З об`єктивної сторони даний злочин виражається в діях, які спрямовані на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів. Такі дії містять об`єктивну сторону даного злочину лише у випадках, якщо перешкоджання здійснювалося шляхом примушування журналіста до поширення або відмови від поширення інформації.
Перешкоджання полягає у створенні різних перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації як окремим журналістом, так і засобами масової інформації.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується лише прямим умислом. Тобто, винний повинний усвідомлювати, що своїми діями перешкоджає законній діяльності журналіста шляхом примушування його до розповсюдження або відмови від розповсюдження інформації і бажає вчинити саме такі дії.
Апеляційний суд погоджується із доводом апеляційних скарг, з приводу того, що об`єктом посягання інкримінованого ОСОБА_8 злочину може бути не є не лише журналіст, як фізична особа, але і засіб масової інформації.

Разом з тим, помилкові висновки суду першої інстанції з приводу вказаного, на переконання колегії суддів, не впливають на правильність висновків суду про недоведеність складу злочину у діях ОСОБА_8 .

Так, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 мав умисел на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів і діяв з метою створення перешкод для нормальної роботи підприємства, оперативного інформування глядачів і радіослухачів про суспільно-політичні події в Україні, в Мелітопольському районі та місті Мелітополі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що у даному кримінальному провадженні не здобуто беззаперечних доказів того, що ОСОБА_8 переслідував мету, зазначену в обвинувальному акті, більш того, не здобуто переконливих доказів, що дії обвинуваченого були направлені на примушування журналістів до поширення або відмови від поширення інформації, та ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на вчинення саме таких дій.
Доводи обвинуваченого, з яких випливає, що мета його перебування у приміщенні КП «Телерадіокомпанія «Мелітополь» пов`язана із трудовими відносинами, оскільки він вважав себе виконуючим обов`язки директора зазначеного комунального підприємства в ході судового розгляду справи не були спростовані.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції не врахував показання представника потерпілої особи ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що КП «ТРК «Мелітополь» не мало змоги здійснювати свою діяльність саме через відсутність директора ОСОБА_10 на своєму робочому місці.
Проте показання зазначених свідків не вказуються на наявність умислу ОСОБА_8 на примушування журналістів до поширення або відмови від поширення інформації, і підтверджують доводи обвинуваченого, що своє перебування в кабінеті директора КП «ТРК «Мелітополь» він пов`язував виключно із трудовими відносинами.

В апеляційних скаргах наводяться доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції стосовно порядку призначення директора КП «ТРК «Мелітополь» на посаду фактичним обставинам справи, зокрема в апеляційній скарзі представника потерпілого вказано, що суд зробив необґрунтований висновок про правомірність заняття обвинуваченим посади директора «ТРК «Мелітополь», чим вийшов за межі кримінального провадження та фактично вирішив трудовий спір між ОСОБА_8 та Мелітопольським міським головою, для вирішення якого обвинувачений пізніше звернувся до адміністративного суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки суду, викладені у вироку, стосуються виключно оцінки обставин кримінального провадження та не мають преюдиційного значення для вирішення іншої справи, оскільки відповідно до положень ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Аналогічні положення містять і інші процесуальні кодекси (ч. 6 ст. 82 ЦПК, ч. 6 ст. 75 ГПК).

Суд першої інстанції надав належну оцінку рішенню сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області від 25.12.2015 № 1/39, про затвердження міської програми «Соціальне замовлення місцевому телебаченню та підтримка комунального телебачення», з якого не вбачається з якої дати повинні бути виготовлені телевізійні програми та дату і час виходу цих програм у ефір.
Як зазначалося вище, об`єктивною стороною інкримінованого ОСОБА_8 злочину є створення перепон, обмежень щодо одержання, використання, зберігання та поширення інформації.

Стаття 200 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» визначають, що інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Тобто, з огляду на пред`явлене обвинувачення, прокурор у судовому засіданні повинний був довести, перепони для поширення яких саме конкретних, чітко визначених відомостей створював обвинувачений, а не обмежуватися загальним посиланням на те, що внаслідок перепони нормальної роботи КП «Телерадіокомпанія «Мелітополь» втратило можливість здійснювати трансляцію ефіру запланованих програм та передач, які висвітлюють діяльність Мелітопольської міської ради Запорізької області та її виконавчого комітету, відповідно до програми «Соціальне замовлення місцевому телебаченню та підтримка комунального телебачення», а також довести, що саме цієї мети прагнув обвинувачений.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційних скарг з приводу рішення суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами протоколу огляду диску, проведеного 20.07.2016, та самого DVD-R диску із відеозаписами події.

Незважаючи на те, що суд визнав зазначені докази недопустимими, він їх дослідив в судовому засіданні та фактично надав їм оцінку, зокрема зазначивши, що один відеозаписів, що міститься на диску, свідчить про перебування депутатів Мелітопольської міської ради в кабінеті директора КП «ТРК «Мелітополь», обвинувачений на ньому відсутній, а іншим відеозаписом зафіксовано факт перебування ОСОБА_8 за робочим місцем директора КП «ТРК «Мелітополь» та дискусію депутатів міської ради з директором ОСОБА_10 щодо порядку зайняття посади директора підприємства. Судом першої інстанції зроблено висновок, що останній відеозапис не містить доказів умисних, активних дій обвинуваченого, спрямованих на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів та телерадіокомпанії.

Отже, вказані відеозаписи також не містять даних, які б свідчили, що умисел обвинуваченого був направлений саме на перешкоджання професійній діяльності журналістів.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В той же час апеляційні скарги не містять клопотань про повторне дослідження доказів, та виключних підстав для їх дослідження судом апеляційної інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційний скарг стосовно оцінки доказів, у тому числі змісту відеозаписів, також правильність висновків суду першої інстанції щодо недоведеності складу інкримінованого ОСОБА_8 злочину не спростовують.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Частиною 2 ст. 4 КК України визначено, що злочинність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

На час події інкримінованого ОСОБА_8 діяння ст. 171 КК України викладена у редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення захисту професійної діяльності журналістів» № 993VIII від 04.02.2016, який набрав чинності 3 березня 2016 року.

Проте органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 пред`явлено у попередній редакції ч. 1 ст. 171 КК України, а саме, що він підозрюється «у перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів».

В той час, як на час події інкримінованого ОСОБА_8 злочину диспозиція ч. 1 ст. 171 КК України в чинній редакції викладена у наступному вигляді: «Незаконне вилучення зібраних, опрацьованих, підготовлених журналістом матеріалів і технічних засобів, якими він користується у зв`язку із своєю професійною діяльністю, незаконна відмова у доступі журналіста до інформації, незаконна заборона висвітлення окремих тем, показу окремих осіб, критики суб`єкта владних повноважень, а так само будь-яке інше умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності»

Тобто, на відміну від попередньої редакції кримінального закону, даний злочин з об`єктивної сторони виражається лише в діях, які спрямовані на перешкоджання законній професійній діяльності окремого журналіста, а не засобу масової інформації в цілому.

В ході судового розгляду справи прокурор своїм правом, наданим йому ст. 338 КПК України, на зміну обвинувачення в суді не скористався.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.2008 р. у справі «Абрамян проти Росії» (п. 34) вказав на те, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Зазначене підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо неконкретності обвинувачення та невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що безумовно впливає на реалізацію права обвинуваченого на захист, та спростовує відповідні доводи апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 3 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого не вправі скасувати виправдувальний вирок, у тому числі із призначенням нового судового розгляду, про що йдеться в апеляційній скарзі представника потерпілого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування чи призначення нового судового розгляду немає, тому вирок суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого без задоволення.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , представника потерпілої особи Комунального підприємства «Телерадіокомпанія Мелітополь» Мелітопольської міської ради Запорізької області ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року, яким ОСОБА_8 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу Справа № 320/8278/16-к