Дата документу 01.02.2019
Справа № 334/8111/18
Провадження № 1-кп/334/362/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виводове, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта загальна середня, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
19.08.2018, близько 20-20 год., водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21013» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Гребельної, рухаючись з боку вул. Каховської в напрямку бул. Вінтера в м. Запоріжжі.

В цей же час пішохід ОСОБА_6 , перебуваючи в районі буд. № 1 по вул. Гребельній в м. Запоріжжі, діючи в якості пішохода, перетинала проїжджу частину вул. Гребельної, рухаючись зліва - направо по ходу руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу.

Водій ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасно не зменшив швидкість та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , в результаті чого допустив на неї наїзд.

В ході дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, від яких померла у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку судової медичної експертизи № 2938 від 26.09.2018, причиною смерті ОСОБА_6 явилася поєднана тупа травма голови та тулуба, що ускладнилася розвитком шоку. Поєднана тупа травма голови та тулуба ОСОБА_7 має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та складається в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №9-683 від 24.10.2018, в даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія ОСОБА_5 є невідповідність вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого ним транспортного засобу.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив суду про обставини дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої через необережність, у зв`язку з порушенням вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . З моменту ДТП надавав необхідну посильну допомогу на лікування ОСОБА_7 , сплатив потерпілій на відшкодування спричиненої шкоди 50000,00 грн., щиро кається у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_4 , просив суворо не карати, оскільки на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, учасниками судового провадження не оспорюються.

Крім пояснень обвинуваченого та визнання ним своєї вини, вина ОСОБА_5 підтверджується висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-683 від 24.10.2018; висновком судової медичної експертизи №2938 від 26.09.2018.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 349 КПК України, суд за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин даного кримінального провадження, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , і які ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого злочину повністю доведена. Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який є необережним тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування спричиненої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного злочину і пом`якшуючих покарання обставин, думки потерпілої, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, на думку суду відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для досягнення мети його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Арешт автомобіля «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

В порядку ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , залишити останньому за належністю.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2018 у кримінальному провадженні №0002904, на автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1