УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 219/2302/15-к
провадження № 51-8592ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Суть питання
Артемівський міськрайонний суд Донецької області ухвалою від 08 листопада 2018 року відмовив у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу. Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора і продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 січня 2019 року включно.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Суддя Донецького апеляційного суду ухвалою від 27 листопада 2018 року виходячи з приписів ст. 392 та керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , оскільки оскаржуване ним судове рішення постановлено місцевим судом на стадії судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 вказаної норми КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.
Як убачається з копій судових рішень, долучених до касаційної скарги, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, постановлену під час судового провадження, якою було відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу і задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 січня 2019 року включно. Тобто обвинувачений ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку судове рішення місцевого суду, постановлене під час здійснення судового розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням, а тому відповідно до вимог ст. 392 КПК воно окремому оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвалу судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданого до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3