КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000933 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 17 січня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 285, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання за:
- ч. 1 ст. 358 КК України у виді 6 місяців обмеження волі;
- ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст. 72 КК України вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року виконувати самостійно.
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 26 січня 2018 року приблизно о 19 год., перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 10, знайшов паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий 11 лютого 2015 року Деснянським РВ ГУДМС України в місті Києві, після чого переніс вищезазначений документ за місцем свого проживання в кв. АДРЕСА_2 .
В подальшому, в той самий день, маючи злочинний умисел направлений на підробку офіційного документу, а саме паспорту серії НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 11 лютого 2015 року Деснянським РВ ГУДМС України в місті Києві, вклеїв до нього фотокартку з власним зображенням.
Крім того, 27 січня 2017 року ОСОБА_7 , знаходячись в магазині «Ельдорадо», що розташоване за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 17, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документу, під час оформлення кредиту на побутову техніку пред`явив працівникам банку «ПУМБ» паспорт на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий 11 лютого 2015 року Деснянським РВ ГУДМС України в місті Києві, в якому вклеєна фотокартка з власним зображенням.

Не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 порушено вимоги Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки обвинуваченому призначено покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 6 місяців обмеження волі при тому, що ст. 61 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк від одного року.
Тому, як вважає апелянт, вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, оскільки обвинуваченому необхідно призначити покарання більш тяжке, ніж призначив суд першої інстанції, що погіршує становище обвинуваченого.
Крім того, прокурор в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, а також наявні обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, та відсутні обставини, які обтяжують покарання, просить звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.
Окрім того прокурор вказує про те, що штраф за попереднім вироком від 17 січня 2017 року сплачено до ухвалення оскаржуваного вироку, а тому він не підлягає призначенню до самостійного виконання на підставі ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України - як підроблення документу, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такий документ, який надає права, з метою його використання підроблювачем, та за ч. 4 ст. 358 КК України - як використання завідомо підробленого документу.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних у вироку кримінальних правопорушеннях та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Як убачається із матеріалів провадження, суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, фактичні обставини їх вчинення; відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, за відсутністю обставин, що обтяжують покарання, та призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 6 місяців обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України 1 рік обмеження волі, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі.

Проте, колегія суддів не може погодитись з розміром покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358 КК України, а також з розміром остаточного покарання, призначеного ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Однак, суд, призначаючи ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді 6 місяців обмеження волі, не обґрунтував при цьому призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, та не вказав про застосування до обвинуваченого положень ст.. 69 КК України.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 при призначенні покарання судом першої інстанції порушено вимоги закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.. 61 КК України.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в частині скасування вироку щодо обвинуваченого у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, підлягає до задоволення.

При цьому, приймаючи до уваги доводи апеляції прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання як за ч. 1 ст. 358 КК України, так і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п. 2 ч.1 ст. 420 КПК України у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 358 КК України і за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд апеляційної інстанції враховує такі ж обставини, що були враховані судом першої інстанції, те, що ОСОБА_7 є інвалідом Ш групи по зору безстроково, а також те, що в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються висновки суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 виду покарання за ч. 1 ст. 358 КК України, виду і розміру покарання за ч. 4 ст. 358 КК України, та принцип призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Також колегія суддів приймає до уваги, що в апеляційній скарзі прокурором не заперечується висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, у зв`язку з чим в цій частині вирок суду перевірці апеляційним судом не підлягає.

При цьому, на думку колегії суддів, підлягає до задоволення апеляційна скарга прокурора й в частині неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.. 72 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (ас. 34), який сплачений 22 травня 2018 року до постановлення вироку, який наразі оскаржується (ас. 35).

За таких обставин вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України виконаний, у зв`язку з чим, відповідно до положень ст.. 72 КК України, самостійному виконанню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати і в цій частині ухвалити новий вирок:
ОСОБА_7 призначити за:
- ч. 1 ст. 358 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі;
- ч. 4 ст. 358 КК України 1 рік обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3