Справа №613/1039/18 Провадження № 1-кп/613/242/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові кримінальне провадження №0000311 від 17 червня 2018 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків Харківської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

08 лютого 2006 року Люботинським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі;

05 жовтня 2009 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, 2 ст. 186, ст. 395 КК України до 4 років позбавлення волі;

15 липня 2013 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

18 серпня 2016 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 29 травня 2018 року з Олексіївської ВК № 25 по відбуттю строку покарання,

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богодухівського районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки стосовно останнього обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якої закінчується 08 грудня 2018 року. Враховуючи існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу та його продовження, наявні і на даний час, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки за місцем реєстрації не проживає, тим самим не має постійного місця проживання, не працює, не одружений, не має стійких суспільних зв`язків; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів; може незаконно впливати на потерпілих та свідків.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 при розгляді заявленого прокурором клопотання покладались на думку суду.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання прокурора, приходить до слідуючого:
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 грудня 2018 року.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).
Більш того, у п.48 рішення «Чеботарі проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У п.36 рішення «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.05.2010 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява №33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року).
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.
Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд вважає, що наявні обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачений з огляду на його моральні якості може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Враховуючи, що на даний час суд продовжує розгляд кримінального провадження, судом не допитані свідки, не досліджені матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України,суд,-
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора, про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити до 03 лютого 2019 року включно, з подальшим його утриманням в Харківській установі виконання покарань (№ 27).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя