ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 655/578/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/67/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
іменем України

02 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000178 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Горностаївського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2018 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого;
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за те, що він 16 травня 2017 року близько 15.00 годин, перебуваючи поблизу садиби по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілій ОСОБА_10 один удар правою ногою по тулубу та один удар правою ногою по лівій стороні ніг, внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі та лівій нозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на незаконність на необґрунтованість вироку з підстав неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Свої доводи мотивує тим, що жодними показаннями свідків не підтверджено факт спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій. Навіть сама потерпіла ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_9 смикнув її велосипед, а потім вдарив рукою у груди та ногами по нозі. Наголошує, що в порушення вимог ст.23 КПК України судом першої інстанції покладено в основу обвинувального вироку письмовий доказ протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , яка не була допитана в судовому засіданні безпосередньо. Вказує, що свідком ОСОБА_12 не підтверджено в судовому засіданні факт нанесення ударів ОСОБА_9 потерпілій. Також вважає необґрунтованими показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які безпосередньо обставин вчинення злочину не бачили, приймали участь в якості понятих під час проведення слідчих експериментів. За таких обставин указує, що показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідків не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_9 у заподіянні легких тілесних ушкоджень за обставин, установлених судом. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України.
У запереченнях потерпіла ОСОБА_10 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить її залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили ухвалити виправдувальний вирок, доводи представника потерпілого - захисника ОСОБА_7 , який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, про що у вироку наведені докладні мотиви згідно зі ст.374 КПК України.

Що ж до доводів захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , не визнаючи себе винним, не заперечував той факт, що між ним та потерпілою ОСОБА_10 склалися неприязні відносини через спори з приводу межі між їхніми садибами та через бджіл, якими він займається. 16.05.2017 року між ними відбулася сварка з цього приводу, під час якої потерпіла провокувала його на скандал. Він штовхнув велосипед потерпілої, яка його тримала. У цей момент він відвернувся до подружжя ОСОБА_15 , а коли повернувся, то побачив, що велосипед потерпілої падає на нього. Він встигнув схопити велосипед за руль, а ОСОБА_10 впала спиною на землю. Він зробив декілька кроків до неї, але потім розвернувся і пішов. Жодних ударів ОСОБА_10 не наносив.

Ці заперечення ОСОБА_9 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, були предметом перевірки в судовому засіданні і спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_9 заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , підтверджується наступними доказами.

Зокрема, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що 16.05.2017 року вона їхала на велосипеді по с. Ольгине Горностаївського району Херсонської області та зупинилась поговорити із сусідами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. У цей момент до неї підійшов ОСОБА_9 , з яким у неї склались неприязні відносини, та почав з нею сваритись. У ході сварки ОСОБА_9 смикнув її велосипед та кинув його на землю. Вона нахилилась підняти велосипед, але в цей момент ОСОБА_9 рукою розвернув її за плече та вдарив рукою в груди, від чого вона впала спиною на землю. Далі ОСОБА_9 вдарив її ногами по нозі. Після цього мешканці села почали кричати на ОСОБА_9 і той втік.
Зазначені показання потерпілої були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показаній потерпілої у суду не було, оскільки вони є послідовними і узгоджуються з іншими доказами, а тому доводи сторони захисту про недостовірність її показаній позбавлені підстав.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він проживає по АДРЕСА_1 . 16 травня 2017 року близько 15.00 годин він зі своєю дружиною ОСОБА_11 сиділи на лавочці біля своєї садиби, коли до них під`їхала на велосипеді потерпіла ОСОБА_10 та зупинилася поговорити з ними. У цей час до ОСОБА_10 підійшов обвинувачений ОСОБА_9 і вони почали сваритись між собою. В ході сварки ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_10 , від чого вона впала на землю. Після того, ОСОБА_9 пару раз махнув ногою в сторону тіла ОСОБА_10 , яка продовжувала лежати на землі. Проте, він не бачив, чи дістав ОСОБА_9 ногою тіла потерпілої, оскільки повному обзору заважало дерево. Він та його дружина почали кричати на ОСОБА_9 і той пішов звідти.
Ці ж обставини він та його дружина ОСОБА_11 підтвердили на слідчих експериментах про механізм та спосіб, за яких обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження. (а.п. 43-45, 46 - 48)
При цьому клопотання про обов`язковість допиту ОСОБА_11 в якості свідка сторона захисту не заявляла.

Свідок ОСОБА_16 показав, що він проживає по АДРЕСА_1 . 16 травня 2017 року близько 15.00 годин він та ОСОБА_17 варили загорожу на його подвір`ї, коли вони почули гучні крики з вулиці. Там через будинок з протилежної сторони вулиці сварились ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .. Він бачив, що ОСОБА_9 штовхнув велосипед, який ОСОБА_10 тримала в руках. Після того, ОСОБА_10 присіла на коліна на землю, а ОСОБА_9 , зігнувшись, стояв над нею. Подробиць конфлікту він не бачив, бо був зайнятий ремонтом огорожі. Сусіди ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 почали кричати на ОСОБА_9 і той пішов звідти.

Свідок ОСОБА_17 показав, що 16 травня 2017 року він та ОСОБА_16 варили загорожу на подвір`ї по АДРЕСА_1 . В обідній час він почув гучну сварку між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а потім - на вулиці щось впало. Він подивився в їхню сторону та побачив, що через будинок з протилежної сторони вулиці ОСОБА_10 сиділа на землі, біля неї лежав її велосипед, а в її ногах стояв ОСОБА_9 . ОСОБА_19 конфлікту він не бачив, оскільки був зайнятий ремонтом огорожі. Потім він почув, що сусіди почали кричати на ОСОБА_9 і той пішов звідти.

Свідок ОСОБА_18 показала, що 16 травня 2017 року близько 15.00 годин вона їхала на велосипеді по АДРЕСА_1 . Проїжджаючи біля садиби по АДРЕСА_2 вона почула гучні крики та побачила якусь сутичку біля садиби ОСОБА_12 .. Під`їхавши ближче, вона побачила, що там стояли та сварились ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .. У ході сварки ОСОБА_9 двома руками штовхнув ОСОБА_10 у плечі, від чого вона впала на землю, а ОСОБА_20 став над нею. Подальшого конфлікту вона не бачила, так як повернулась обличчям до свого будинку та почала кричати, щоб покликати своїх рідних. Через дві - три хвилини на крик вискочили її чоловік, свекор та свекруха. Коли вони всі вийшли на вулицю, ОСОБА_9 пішов звідти.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали, що вони в якості понятих брали участь в слідчому експерименті, коли ОСОБА_12 та ОСОБА_11 показували працівникам поліції, як ОСОБА_9 наніс удари ОСОБА_10 .. Так, ОСОБА_12 пояснив та показав, що коли ОСОБА_10 стояла на тротуарі біля їхньої садиби, до неї підійшов ОСОБА_9 , між ними почалась сварка, в ході якої ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_10 , яка впала на землю, а ОСОБА_9 ногою вдарив її по тілу та по ногах. ОСОБА_11 пояснила та показала те саме, що й ОСОБА_12 .. Однак, як пояснила ОСОБА_11 , вона не бачила моменту нанесення ОСОБА_9 ударів ОСОБА_10 , а лише бачила, що коли остання лежала на землі, то ОСОБА_9 ногою замахнувся на неї, а потерпіла кричала, щоб він її не бив.

Висновком судово-медичної експертизи встановлено, що потерпілій ОСОБА_10 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі та лівій нозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження заподіяні тупими предметами, не виключено 16 травня 2017 року. Будь-яких даних, які б свідчили про можливість заподіяння вказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного росту, при проведенні експертизи не виявлено. (а.п.26)

Висновки зазначеної вище експертизи не є суперечливими та узгоджуються з показаннями ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , який є безпосереднім очевидцем події, про локалізацію та механізм утворення легких тілесних ушкоджень у потерпілої, та підтверджують той факт, що ОСОБА_21 ударами ноги заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 , якими спростовуються твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_21 не причиняв тілесні ушкодження потерпілій.

Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаної вище експертизи не має, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час досудового розслідування, за участю сторін обвинувачення та захисту, яким судом дано належну оцінку.

Наведені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_21 злочину, а тому суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_21 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежним, недопустимих, недостовірних та недостатніх доказах, зокрема, показаннях потерпілої та свідків, не відповідають дійсності.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не спричиняв тілесні ушкодження потерпілій, і обґрунтовано не прийняв їх уваги, оскільки ці його показання є такими, що суперечать встановленим обставинам вчиненого злочину та дослідженим у кримінальному проваджені доказам.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що ці особи (потерпіла та свідки) могли обмовити ОСОБА_9 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження не має, і доводи сторони захисту з цього приводу є голослівними.

Позбавлені підстав і доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст.89, ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Аналіз викладених доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_9 під час сварки, яка виникла на ґрунті неприязних стосунків, умисно наніс удари ногою по тулубу та нозіОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до встановлених фактичних обставин вчиненого злочину та доведеності винуватості ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.125 КК України.
Отже, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_9 , є таким, що суперечать наведеним доказам.

Безпідставними є посилання захисника про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименті за участю свідка ОСОБА_11 , яка не була допитана в судовому засіданні, оскільки ця слідча дія проведена з дотриманням вимог ст.240 КПК України. Судом було оцінено саме фактичні дані, що містяться у протоколі слідчого експерименту відповідно до вимог ст.94 КПК України. Про обов`язковість допиту вказаного свідка сторонами кримінального провадження не заявлялось.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких апелянт стверджує про неналежність та недопустимість протоколу слідчого експерименту, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Під час проведення слідчого експерименту жодних зауважень з приводу цієї слідчої дії від свідка чи понятих не надходило та зафіксовано в протоколі, тому висновок суду про допустимість як доказу даних протоколу слідчого експериментуза участю свідка ОСОБА_11 , не суперечить вимогам ст.87 КПК України.
Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження сторона захисту не заявляла про порушення права ОСОБА_9 на захист.

Крім того, захисником в апеляційній скарзі необґрунтовано, в чому саме полягає порушення права обвинуваченого на захист, який на досудовому розслідуванні та судовому розгляді стверджував про те, що він під час сварки не бив потерпілу, що є його позицією захисту, а його заперечення проти висунутого обвинувачення не є підставою для визнання доказів недопустимими.
Не варті уваги і вказівки захисника про неправомірність покладення в основу обвинувального вироку показаній осіб, які брали участь в якості понятих при проведенні слідчих експериментів за участю свідків події вчинення злочину, оскільки це відповідає вимогам ч.7 ст.223 КПК України, а тому поняті можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої дії. Жодних порушень закону під час їх допиту не допущено.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 підтверджено той факт, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відбулася сварка, у ході якої ОСОБА_9 наніс удари ногами по тулубу та нозі ОСОБА_10 , чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, і це узгоджується з висновком судово-медичної експертизи.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 підтвердили, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відбулася сварка, в ході якої вона впала на землю. У той момент ОСОБА_9 знаходився біля потерпілої, коли вона лежала на землі, і не вчиняв жодних дій, щоб їй допомогти. Ці ж свідки також підтвердили ту обставину, що сусіди стали кричати на ОСОБА_9 , і тоді той пішов від потерпілої ОСОБА_10 ..

Оцінивши ці докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши в повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків та дослідивши запропоновані докази, перевіривши позицію захисту обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Необґрунтованими є доводи захисника про неповноту судового розгляду, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом допиту потерпілої, свідків-очевидців злочину, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновку судово-медичної експертизи, яким дано належну оцінку у вироку.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, в тому числі про допит свідка ОСОБА_11 , на що посилається апелянт, сторона захисту не заявляла.

Порушень кримінального процесуального закону, у тому числі права ОСОБА_9 на захист при збиранні, досліджені доказів, розгляді клопотань, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду не виявлено.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.
Покарання ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відносить до злочинів невеликої тяжкості, даних про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Даних про те, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарга захисника має бути залишена без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Горностаївського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2018 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2