Справа № 199/7005/18
УХВАЛА

18.12.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000721 від 26.03.2018 відносно ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , представників неповнолітньої потерпілої адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_7 заявив клопотання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Своє клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів середньої тяжкості та особливо тяжкого злочину; можуть переховуватися від суду, оскільки обізнані щодо можливого виду покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яким передбачено позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років; можуть впливати на неповнолітню потерпілу, оскільки в ході досудового розслідування був здійснений факт такого впливу з боку родичів ОСОБА_5 ; можуть впливати на свідків, оскільки їм відомий свідок ОСОБА_12 , з яким вони підтримують дружні відносини; можуть вчинити нове кримінальне правопорушення з метою приховати вчинення злочину, в якому вони обвинувачуються. За таких обставин прокурор вбачає, що з метою запобігання спробі будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження, продовження злочинної діяльності, ухилення від суду та з метою забезпечення можливості виконання процесуальних рішень, у тому числі вироку суду, забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та належної процесуальної поведінки, є всі підстави для продовження застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Представники неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим.
Захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечували щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вважаючи клопотання прокурора необґрунтованим. Зокрема, захисник ОСОБА_10 вважав можливим змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на нічний домашній арешт. Захисник ОСОБА_11 вважала можливим змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід на інший, більш м`який його вид. Обвинувачені підтримали думки своїх захисників.
Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_7 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів, а також клопотання захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або інший, більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає клопотання прокурора обґрунтованим, а клопотання захисників та обвинувачених таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжують обвинувачуватися у вчиненні умисних злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, зокрема, у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, нанесенні їй тілесних ушкоджень. Також ОСОБА_5 продовжує обвинувачуватися у незаконному позбавленні волі неповнолітньої потерпілої.
Частиною 3 ст. 152 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування»; у справі «Летельє проти Франції»» від 26.06.2001, п. 51, ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попередній висновок, при наймі щодо запобіжного заходу протягом певного часу, при виняткових обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення громадського порядку внаслідок вчинення злочину.
А тому, суд погоджується з думкою прокурора про те, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у разі визнання останніх винуватими у кримінальних правопорушеннях, їм може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, у зв`язку з чим обвинувачені, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Колегія суддів вважає, що продовження тримання обвинувачених під вартою в даному провадженні є виправданим, оскільки з боку сторонніх спостерігачів наявний суспільний інтерес до розгляду цього провадження, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «поваги до свободи особистості», що також знайшло своє відображення в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.
Для відмови в звільненні особи з-під варти принципи конвенційного прецедентного права передбачають наступну підставу: ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968).
Враховуючи, що законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 заявляла в судовому засіданні про здійснення тиску на її родину з боку дружини обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з розслідуванням даного кримінального провадження, суд вважає підтвердженим наявність ризику щодо спроб впливу на неповнолітню потерпілу та її родину, про що вказав у своєму клопотанні прокурор, що також вказує на наявність ризику можливого впливу на свідка ОСОБА_12 , з яким знайомий обвинувачений ОСОБА_5 , з метою схилення до зміни показів та відмови від показів, взагалі.
Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останніх не надходило.
Колегія суддів, досліджуючи питання щодо можливості зміни обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт або будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, враховує вік та задовільний стан здоров`я обвинувачених, міцність їх соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, їх майновий стан, відсутність судимостей та, оцінюючи всі обставини в їх сукупності з встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_7 щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 15.02.2019 включно.
В задоволені клопотань захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або на інший, більш м`який, відмовити.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_3