справа №176/308/19
провадження №1-в/176/71/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи Жовтоводської виправної колонії (№ 26), клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого, засудженого: 24.07.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі 10 років, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 18.03.2012 року по 04.12.2012 року який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 засуджений 24.07.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі 10 років. Початок строку відбування покарання 18.03.2012 року, кінець строку відбування покарання - 02.07.2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Державна установа Жовтоводська ВК № 26 належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника не направила, що у відповідності до положень ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Заслухав засудженого, який підтримав заявлене клопотання, думку прокурора, який вважав недостатніми підстави, оскільки засуджений за період відбуття покарання мав неодноразові стягнення, які на даний час погашені за сплином часу, а тому на комісіях установи засудженому було правомірно відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного.
Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_4 знаходиться з 23.03.2012 року, з цього часу утримувався в Дніпропетровському СІ, режим ув`язнення не порушував, характеризувався посередньо, заохочень не мав, стягнень не мав. До праці не залучався.

В Жовтоводській ВК №26 продовжує відбувати покарання з 14.12.2012 року.

За період відбування покарання з цього часу у виправній колонії має 24 стягнення, 11 з яких суворі у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора за різноманітні порушення, зокрема за порушення розпорядку дня, відмову від відділення, вчинення акту членоушкодження, нетактовної поведінки під час обшуку та інші. Також має 1 заохочення.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 за час відбуття покарання протягом 2014-2017 років характеризується лише незмінно негативно, мав неодноразові систематичні стягнення протягом кожного року, усього мав 24 стягнення.
Обґрунтованість накладання стягнень ОСОБА_4 підтверджується матеріалами про стягнення, що зібрані та містяться в особовій справі засудженого.

З 27.08.2014 року засуджений ОСОБА_4 перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до самогубства (ч. 2 т. 1 ос. спр. арк. 87).

Суд враховує, що на протязі останнього часу, у засудженого відбулися позитивні прояви в поведінці, що підтверджується застосованим по відношенню до нього заохоченням у вигляді подяки, вони заслуговують на увагу. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише останній менш тривалий період відбування покарання, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Суд приходить до висновку, що наявність 24 стягнень, які накладались систематично, кожного року протягом всього часу відбування покарання та наявність лише 1 заохочення, яке було застосовано до засудженого напередодні за два місяці перед його зверненням з клопотанням, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що такий змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.

Крім того, згідно характеристик в особовій справі протягом всього часу відбування покарання характеризується незмінно негативно, на виробництві установи не працевлаштований за власним бажанням, до виконання робіт з благоустрою ставиться безініціативно, до поставлених завдань відноситься неохоче, суспільно корисну активність не проявляє, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає (станом на 10.08.2016 р., 23.08.2017 р., 12.04.2018 року а. о/с 1, 20, 49, 55 т. 2).
На об`єктах установи на умовах норм виробітку взагалі ніколи не працював, а лише останнього часу починаючи з 27.12.2018 року був залучений до робіт з благоустрою установи.

Даючи оцінку встановленим обставинам, слід зазначити, що умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності.
При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, що має місце в даному випадку щодо засудженого, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не за час тільки перебування в установі, та який безпосередньо передує розгляду клопотання .
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання.

При цьому звернув увагу, що головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

Пленум Верховного Суду України також звернув увагу на те, що сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи та інше.

Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що наявність лише одного заохочення яке застосоване наприкінці 2018 року, переважне негативне відношення засудженого до праці, який на протязі всього строку відбування покарання є працездатним, що підтверджується останньою довідкою та передуючими довідками МЧ установи та тільки останнього часу має обмеження щодо виконання лише певних видів робіт на виробництві установи (арк. спр. 3, арк. ос. спр. 59 т. 2, ).
Таким чином обставини, які були досліджені та проаналізовані в судовому засіданні та на які посилається засуджений, не утворюють підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 як такому який став на шлях виправлення, так як фактично за весь період відбування покарання мав наявні систематичні стягнення, що свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення.
Крім того, за цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст. 101 КВК України 10.08.2016 року, 23.08.2017 року відмовлено як такому який не стає на шлях виправлення, розглядався стосовно застосування ст. 82 КК України 12.04.2018 року відмовлено як такому який не став на шлях виправлення, розглядався стосовно застосування ст. 81 КК України 07.02.2019 року відмовлено, як такому який не довів своє виправлення.
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, в той час умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд не приходить до висновку про однозначну поведінку засудженого, яка б свідчила про його виправлення та вважає, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від покарання є передчасним та клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду, шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1