Справа № 515/21/18
Провадження № 1-кп/515/359/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

11 грудня 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця міста Татарбунари Одеської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , але проживаючого по АДРЕСА_2 , не військовозобов`язаного, з неповною середньою освітою, не одруженого, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України не судимого ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2017 року об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи біля складського приміщення колишньої ферми, яка розташована на південній околиці с. Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області, на відстані 500 метрів він населеного пункту, умисно, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна 1300 см кубічних, 1991 року випуску, білого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_4 , в якого ОСОБА_5 працював без укладення трудових відносин.

На вищевказаному автомобілі ОСОБА_5 проїхав до с. Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області у власних справах, тим самим розпорядився вказаним автомобілем на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся і прохав його суворо не карати та пояснив суду обставини короткочасного незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_4 у власних справах, після чого повернув його на місце.

Потерпілий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність в зв`язку зі станом здоров`я, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та просив міру покарання обвинуваченому обрати, не пов`язану з позбавленням волі. (а.с.17,51).

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому діянні, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження всіх доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо характеризуючих даних на обвинуваченого та щодо речових доказів по справі.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 289 КК України, за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, та особу обвинуваченого.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем мешкання (а.с.48), не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра (а.с.43), наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також бере до уваги висновки досудової доповіді, складеної органом пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства (а.с.а.с.22-27).

Обставин, що, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд не виявив.

З урахуванням викладеного, суд, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді обмеження волі в мінімальній межі санкції частини першої статті, яка йому інкримінується. Вказане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, судом враховуються відношення обвинуваченого до вчиненого та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, мотив, мета та спосіб вчинення злочинного діяння, щире каяття та думка потерпілого ОСОБА_4 , який не наполягає на призначенні суворого покарання обвинуваченому, про що зазначив у поданій до суду заяві (а.с.51).

За вказаних обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, на підставі ст.75 КК України, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 вимог ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією інкримінуємої йому статті, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів визначити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з 11 грудня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.165 КВК України.

Контроль за виконанням вироку покласти на Татарбунарський районний сектор філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області.

Речовий доказ по справі автомобіль марки "ВАЗ 21063", д/н НОМЕР_1 , білого кольору, 1991 року випуску, належний потерпілому ОСОБА_4 , вважати повернутим власнику.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1