Ухвала
Іменем України
06 травня 2019 року

м. Київ
справа № 325/795/17
провадження № 51-2150 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо нього,

встановив:

Вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року ОСОБА_4 , засуджено за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Частиною 5 статті 427 КПК передбачено, що до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Тобто, зміст касаційної скарги засудженого зводиться лише до його вільних пояснень щодо обставин інкримінованих йому подій, без наведення обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень.
Крім того, засуджений, не погоджуючись з кваліфікацією інкримінованих йому дій за частиною 2 статті 186 КК, вказує, що в його діях формально вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК, при цьому одночасно зазначає що в його діях взагалі відсутній склад злочину, передбаченого як частиною 2 статті 186 КК, так і статтею 356 КК, чим допустив неузгодженість своєї позиції.
Також засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначає їх зміст та вплив на незаконність судових рішень, з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Тобто у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Водночас засуджений, вбачаючи можливість закриття кримінального провадження, у тому числі, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не звернув уваги на те, що касаційний суд має право скасувати обвинувальний вирок із закриттям кримінального провадження за умови, що обставини в ньому досліджені всебічно, повно й об`єктивно.

Крім того, усупереч вимог частини 5 статті 427 КПК, засуджений не долучив до касаційної скарги копії судових рішень, які ним оскаржуються.
При цьому засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3