ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1771/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1068/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125, ч.2 ст.263 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червнозаводського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2018 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, неодружений, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1ст. 125, ч.2 ст. 263 КК України, з призначенням йому покарання:
- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 гривень на користь держави;
- за ч.2 ст. 263 КК України у виді 120 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.70, ч.3 ст.72 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт та штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 гривень на користь Держави.
На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 25 (двадцяти п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень, визначено виконувати самостійно.

Вказаним вироком встановлено, що 13.03.2018, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку № 62, розташованого за адресою: м.Харків, пров. Лопатинський, в ході раптово виниклого конфлікту із раніше не знайомим йому ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, використовуючи з цією метою холодну зброю телескопічний кийок, яку ОСОБА_7 знайшов й носив із собою без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер носіння холодної зброї, наніс ОСОБА_10 цим кийком два удари в область правої руки. В результаті дій обвинуваченого ОСОБА_10 було спричинено, згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-1775/2018 від 20.03.2018 тілесні ушкодження: синець на правій руці, який відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Згідно висновку експертизи холодної зброї № 5755 від 16.03.2018 телескопічний кийок відноситься до холодної зброї

Не погодившись з рішенням районного суду заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги в яких просять вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт; за ч.2 ст.263 КК України у вигляді 240 годин громадських робіт. На підставі ч.1 ст.70 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.
В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що суд не вірно призначив ОСОБА_7 покарання за злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає один із видів покарання - штраф до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а мінімальний розмір штрафу , відповідно до ст.53 КК України визначається у розмірі від тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Вважають вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особистості обвинуваченого та тяжкості злочину в силу його м`якості.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги прокурорів, думку обвинуваченого, який не заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
З матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.2 ст. 263 КК України.Висновок суду щодо доведеності винності обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та правильність кваліфікації його дій, в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних скарг прокурорів, щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
Відповідно до ч.2 ст.53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межахвід тридцятидо п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання, не врахував положення ч.2 ст.53 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд призначив покарання у виді штрафу нижче від найнижчої межі, встановленої Загальної частиною КК України, всупереч вимогам кримінального закону.
Зазначені обставини, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанціїта ухвалення нового судом апеляційної інстанції.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами апелянтів щодо необхідності призначення ОСОБА_7 як більш суворого виду покарання за ч.1 ст.125 КК України, так і збільшення розміру покарання у виді громадських робіт за ч.2 ст.263 КК України.
Так, приписами ч.1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вони являють собою систему найбільш істотних критеріїв, що визначають порядок і межі діяльності суду при призначенні покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до класифікації за ст.12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та визнання вини, а також відсутність обтяжуючих обставин. Крім того, судом враховано, що обвинувачений раніше не судимий, будь-яких відомостей, що негативно характеризують ОСОБА_7 , матеріали справи не містять.
Тобто, в апеляційних скаргах прокурорів не наведено жодних нових обставини, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Вони також не були надані стороною обвинувачення і під час апеляційного розгляду.
За таких обставини, колегія суддів вважає, що апеляційні вимогипрокурорів про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого остаточного покарання є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим їх апеляційні скарги задовольняється частково.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , необхідного і достатнього для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів враховує відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та повне визнання ним вини.
Дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що він раніше не судимий та прокурором не надано будь-яких даних, які негативно характеризують особу винного.
Ці данні про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дають підстави призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене альтернативною санкцією ч.1 ст.125 КК України, та наближеного до мінімального покарання за ч.2 ст.263 КК України.
Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України має бути призначено у виді штрафу, а за ч.2 ст.263 КК України у виді громадських робіт.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
Остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за правилами ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого більш суворим.
Отже, призначене судом апеляційної інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2018 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 коп.;
- за ч.2 ст. 263 КК України у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
В решті вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді