УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 295/652/18

провадження № 51-8939ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 07 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2018 року,
встановив:
За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 07 травня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ст. 71 ККза сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком (Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року) і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та штраф у розмірі 8 500 грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК покарання, призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК до штрафу у розмірі 8 500 грн, ухвалено виконувати самостійно.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 06 вересня 2018 року залишив вирок місцевого року щодо ОСОБА_4 без змін.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із заявою, в якій просив провести службову перевірку, виявити всі недоліки та порушення допущені у кримінальному провадженні щодо нього.

Верховний Суд ухвалою від 20 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишив без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПКі надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також було зазначено, що в разі, якщо він не усуне недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скаргу буде повернуто.
Крім того, засудженому роз`яснювалися вимоги ст. 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у ст. 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі ст. 436 КПК.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду ОСОБА_4 направив доповнення до касаційної скарги, проте недоліки, які пов`язані зі змістом касаційної скарги він не усунув.
Як убачається зі змісту повторної касаційної скарги, засуджений повторно просить розібратися в його кримінальній справі, зазначає, що не визнає себе винним за ч. 1 ст. 121 КК та просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Житомира.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Зі змісту касаційної скарги не вбачається у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість рішення чи рішень які він оскаржує, відповідно до статей 412-414 КПК. Також ОСОБА_4 не вказує на підстави для їх зміни або скасування (які вказані в ч. 1 ст. 438 КПКта про які наголошувалось засудженому в ухвалі касаційного суду).
Натомість, доводи засудженого зводяться до заперечення фактичних обставин кримінального провадження та неповноти досудового розслідування та судового слідства, що згідно зі ст. 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, викладені у доповненні вимоги засудженого до касаційного суду не відповідають положенням ст. 436 КПКв частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду.Зокрема цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексуперешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Водночас, суд касаційної інстанції вважає за необхідне, згідно з приписом ст. 20 КПК, роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI(далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).

Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.

Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом ст.ст. 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 07 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2018 року разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3