Дата документу 27.11.2018 Справа № 313/432/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №313/432/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/469/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселе Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який не має постійного місця проживання, останнє місце проживання в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20 березня 1997 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.140 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.45 КК України 1960 року умовно на 1 рік;

- 20 серпня 1997 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.81, із застосуванням ст.43 КК України 1960 року, остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна. Звільнений 19 травня 1999 року від відбування покарання умовно-достроково, невідбута частина покарання - 1 рік 9 місяців 2 дні;

- 17 травня 2002 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладанням обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України;

- 10 червня2004 року Веселівським районним судом Запорізької області за ст.118, ч.2 ст.263, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 02 квітня 2007 року після відбуття покарання;

- 08 листопада 2007 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Звільнений 18 серпня 2008 року після відбуття покарання;

- 21 квітня 2010 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, із застосуванням ст.70 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладанням обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України. Постановою Веселівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2010 року направлений для відбування покарання, призначеного за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2010 року;

- 28 липня 2010 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, із застосуванням ст.71 КК України, остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. Звільнений 02 серпня 2013 року від відбування покарання умовно-достроково, невідбута частина покарання - 1 рік 1 місяць 14 днів;

- 09 квітня 2014 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці. Звільнений 07 серпня 2015 року після відбуття покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції із ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці без конфіскації майна; за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного його затримання, тобто з 13 травня 2016 року, зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 1933,2 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просить вирок суду скасувати в частині засудження його за ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відсутні будь-які докази про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, свідки сторони обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є родичами, а тому їх показання неможна покласти в основу обвинувачення. Органом досудового розслідування не проведені очні ставки, висновки експертизи не підтверджують його причетність до вчинення злочинів.

Також вказує на те, що він дійсно заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, однак не вчиняв розбійний напад з метою заволодіння чужим майном.

Згідно з вироком суду, 16 січня 2016 року приблизно об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, із дитячої кімнати житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкав з дозволу потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таємно викрав цифровий ефірний приймач Т-2 у корпусі чорного кольору, вартістю 500 грн, який належить потерпілій ОСОБА_12 , чим завдав майнову шкоду потерпілій на вказану суму. Викраденим розпорядився.

Крім цього, 17 січня 2016 року приблизно о 09-00 годині ОСОБА_6 , маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, із кухні житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкав з дозволу потерпілої ОСОБА_12 , таємно викрав мікрохвильову піч «Samsung», моделі СЕ 2833 NR в корпусі білого кольору, вартістю 693,80 грн та електричну духову піч фірми «Asel», білого кольору, вартістю 250,00 грн, які належать потерпілій ОСОБА_12 , чим завдав майнову шкоду потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 943,80 грн. Викраденим розпорядився.

Крім цього, 20 січня 2016 року приблизно о 09 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, зі спальної кімнати житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкав з дозволу потерпілої ОСОБА_12 , таємно викрав пилосос фірми «LG» у корпусі червоно - сірого кольору, вартістю 626 грн., який належить потерпілій ОСОБА_12 , чим завдав майнову шкоду потерпілій на вказану суму. Викраденим розпорядився.

Крім цього, 08 лютого 2016 року приблизно о 10-00 годині, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, із двору домоволодіння АДРЕСА_1 , де мешкав з дозволу потерпілої ОСОБА_12 , таємно викрав чавунну ванну, вартістю 500 грн, яка належить потерпілій ОСОБА_12 , чим завдав майнову шкоду потерпілій на вказану суму. Викраденим розпорядився.

Крім цього, 10 березня 2016 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, із огорожі двору домоволодіння АДРЕСА_1 , де мешкав з дозволу потерпілої ОСОБА_12 , таємно викрав металеві двостулкові ворота та металеву хвіртку загальною вагою 250 кг, вартістю 2 грн за 1 кг металу, на загальну суму 500 грн, які належать потерпілій ОСОБА_12 , чим завдав майнову шкоду потерпілій на вказану суму. Викраденим розпорядився.

Крім того, 17 лютого 2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, шляхом зриву навісного замку на вхідній двері, проник в господарче приміщення, розташоване у дворі багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , звідки незаконно заволодів скутером «SUZUKI» 1993 року випуску, чорного кольору, який шляхом буксування перемістив в інше місце поза волею власника. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 42-с від 18 квітня 2016 року, в результаті незаконного заволодіння скутером, ОСОБА_6 завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_13 на суму 560 гривень.

Крім того, 04 квітня 2016 року приблизно о 10-00 годині ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом демонтажу огорожі домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому мешкав з дозволу потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таємно викрав 8 металевих листів шиферу, розміром 3x1 м, вартістю 80 гривень кожний, на загальну суму 640 гривень та 9 металевих труб, довжиною 2,5 м, діаметром 90 мм кожна, вартістю 60 гривень кожна, на загальну суму 540 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_12 , чим завдав майнову шкоду потерпілій на загальну суму 1180 гривень. Викраденим розпорядився.

Також, 27 квітня 2016 року приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, направленим на напад з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою безперешкодного заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, знаходячись на ділянці місцевості, розташованій між подвір`ями домоволодінь АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , наніс ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , удари руками та ногами по голові та тулубу, чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді саден шкіри, синців, травматичного набряку м`яких тканин голови, крововиливу у кон`юнктиву лівого ока, саден шкіри нижніх кінцівок. В результаті нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 втратив свідомість. Вказані тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 408 від 29 червня 2016 року кваліфікуються як легкі. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 зняв з непритомного ОСОБА_11 його речі, а саме: джинсову куртку з надписом «EDWALDO» вартістю 123,13 грн., в лівій нагрудній кишені якої знаходилась банківська картка «ОщадБанку» № НОМЕР_1 та металевий ключ до дверного замку з написом «APECS» на кільці з металу сірого кольору, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності, штани джинсові з написом «ARMANI» вартістю 66,63 грн, шкіряний пояс вартістю 26,43 грн та кросівки з написом «VEER» вартістю 58 грн., чим завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 274,19 грн. Вказані речі ОСОБА_6 забрав собі.

Крім цього, 27 квітня 2016 року приблизно о 14 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, знаходячись біля відділення «ПриватБанку», розташованого по вул.Пушкіна, 28, в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, таємно викрав велосипед, ззовні схожий на модель велосипеду «Україна», зеленого кольору, вартістю 521,80 грн, який належить потерпілому ОСОБА_14 , чим завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_14 на вказану суму. Викраденим розпорядився.

Крім цього, 10 травня 2016 року приблизно о 08-00 годині, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_15 по АДРЕСА_5 , шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що остання спить, із дерев`яної полички, розташованої у залі будинку на стіні над ліжком, таємно викрав мобільний телефон «NOKIA 1616» вартістю 228,33 грн та металеву запальничку, чорного кольору, з відкидною кришкою з написом «EARTH» вартістю 100 грн, які належать потерпілій ОСОБА_15 , чим завдав майнову шкоду потерпілій ОСОБА_15 на загальну суму 328,33 грн. Викраденим розпорядився.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який змінив свої апеляційні вимоги та просив лише пом`якшити призначене йому покарання та на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому в строк покарання період його попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили, фактичні обставини провадження, доведеність вини та кваліфікацію його дій не оспорював; захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала позицію обвинуваченого; прокурора, яка частково погодилась з апеляційною скаргою, з врахуванням поданих до неї змін, та вважала, що вимоги обвинуваченого про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку день за два до набрання вироком законної сили підлягають задоволенню, проти пом`якшення покарання заперечувала, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі з урахуванням поданої до неї зміни, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Оскільки до початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 скористався ч.3 ст.403 КПК України та змінив вимоги своєї апеляційної скарги, колегія суддів переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах зміненої апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України), та надати їм відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.187 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів середньої тяжкості і тяжких, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має постійного місця проживання, не працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.187 КК України.

Суд обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , з урахуванням поданих до неї змін, вже враховані при призначені покарання та правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та при наявності обтяжуючої обставині, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено майже мінімальне покарання за ч.1 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, та при призначенні покарання за сукупністю злочинів застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Разом з тим, вимога обвинуваченого про зарахування йому в строк покарання періоду його попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч.5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що в розумінні ч.1 ст.5 КК України є зворотною дією закону, який «іншим чином поліпшує становище особи».

У тому разі, коли особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню також підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, однак в такому випадку це вже буде прямою дією закону в часі.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Згідно з матеріалами провадження судом першої інстанції при ухваленні вироку ОСОБА_6 строк відбуття покарання обчислено з 13 травня 2015 року, зараховано в строк відбуття покарання строк перебування під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до Закону № 2046-VIII від 18 травня 2017.

В той же час Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст.72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон №2046-VIII від 18 травня 2017 року погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття.

Отже у випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то застосування Закону № 2046-VIII буде неправильним, оскільки зворотна дія цього закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи» в розумінні ч.2 ст.5 КК України не допускається, і в такому разі, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2018 року у справі №663/537/17.

У зв`язку з наведеним, застосовуючи положення ст.8 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, а також виходячи із загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного вироку і вважає за необхідне зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 у період з 13 травня 2016 року по 27 листопада 2018 року включно на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.187 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання період його попереднього ув`язнення з 13 травня 2016 року по 27 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4