Провадження № 1-кп/520/214/18
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу
29.11.2018 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду кримінальне провадження №0003285 від 07.08.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.345 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
В теперішній час виникла необхідність у вирішенні питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого, оскільки строк дії попередньої ухвали суду закінчується.
Прокурор вважав за необхідне продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_3 , оскільки щодо нього висунуто обґрунтоване обвинувачення у вчиненні двох умисних кримінальних правопорушень, максимальна санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 10 років, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду, оскільки він тікав від правоохоронців та був затриманий під час втечі, незаконно впливати на недопитаних свідків, показання яких щодо фактичних обставин справи мають суттєве значення на фоні зміни показань потерпілим ОСОБА_6 , продовжити злочину діяльність, оскільки має попередню судимість, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки офіційно не працевлаштований і заробляє на прожиття у незаконний спосіб.
Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки обвинувачений надто тривалий строк перебуває під вартою без обвинувального вироку суду, не має намірів порушувати процесуальні обов`язки, має постійне місце проживання і реєстрацію, двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем мешкання, а допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 і свідок ОСОБА_7 дали покази на користь обвинуваченого, у зв`язку з чим обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України викликає сумнів.
Прокурор заперечив проти зміни запобіжного заходу, тому що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого і запобігання наявних ризиків.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов висновку про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого є недоцільним. При цьому суд виходить з наступного.
Обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою з 08.08.2017 року по теперішній час, тобто більше року. За цей час прокурор не зміг, у тому числі з об`єктивних причин через перебування одного зі свідків на тимчасово непідконтрольній території, а одного свідка в зоні АТО, забезпечити явку свідків обвинувачення для їх допиту в судовому засіданні. У даному випадку подальше тримання під вартою обвинуваченого без обвинувального вироку суду буде явно не виправданим.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Європейську Конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.
Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії" вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування громадського інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи.
Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у справі було закінчено у формі складання обвинувального акту і направлення його до суду. З моменту закінчення досудового розслідування слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Ряд свідків і потерпілих вже було допитано. Отже, підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде незаконно впливати на свідків та потерпілих безпідставні, оскільки об`єктивних даних, які б заслуговували на увагу, суду прокурором не надано.
У справі "Лабіта проти Італії" щодо скарги на тривалість тримання під вартою, зокрема зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.

Не даючи наперед оцінку допустимості, належності, достовірності і достатності доказів, судом на даній стадії процесу встановлено, що деякі з наданих прокурором докази з часом втрачають свою переконливість, в той саме час, коли особа, якій висунуто обвинувачення, тримаються під вартою без обвинувального вироку суду.

Зазначені обставини свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку відносно обвинуваченого повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше утримання його під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченим покарання за злочин, у вчиненні якого він ще не визнаний винним (ст.62 Конституції України).
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його тримання під вартою, оскільки такий висновок буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 в період строку погашення судимості обґрунтовано обвинувачується у вчинені нового умисного злочину середньої тяжкості, має постійне місце проживання і реєстрацію, підтримує фактичні шлюбні відносини із гр. ОСОБА_8 , спільно з нею виховує двох малолітніх дітей, тобто має стійкі соціальні зв`язки. При таких обставинах, коли попередньо враховані ризики значно послабилися, суд не вбачає необхідності в подальшому утриманні обвинуваченого під вартою, і вважає, що інший вид запобіжного заходу, а саме, домашній арешт у нічний час буде достатньою мірою для забезпечення належної поведінки обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 176, 177, 181, 194, 369-372 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника задовольнити.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час - з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня, зобов`язавши його знаходитися за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду, утримуватися від спілкування з ОСОБА_9 .
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на правоохоронні органи по місцю проживання обвинуваченого, а саме, на ГУНП України в Кіровоградській області, якому відповідно до вимог ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Визначити строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_3 , до 12.00 години 28 січня 2019 року.
Ухвала виконується негайно після її оголошення, а тому обвинувачений підлягає звільненню з під варти в залі суду.
Долучити до матеріалів кримінального провадження оригінали довідок про місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_10 .
Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1