Справа № 307/2171/18
Провадження № 1-кп/307/323/19
УХВАЛА

01 лютого 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

законного представника особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_5

особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження за № 000724, за ознаками вчиненого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, учня Подішорської ЗОШ І-ІІІ ступенів, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, який вчинив суспільно небезпечного діяння передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
21.06.2018 р., близько 22-ї год., ОСОБА_6 разом з іншою особою, діючи умисно, зайшли на територію дворогосподарства АДРЕСА_2 , та проникли у середину будинку без згоди власника ОСОБА_4 .
Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння передбачене ст. 162 ч. 1 КК України незаконне проникнення до володіння особи.
Під час розгляду клопотання ОСОБА_6 свою вину визнав. Пояснив, що 21.06.2018 р. він разом із своїм братом зайшли на територію дворогосподарства ОСОБА_4 та будучи переконаними, що їх ніхто не бачить проникли у будинок через двері, які не були зачинені на замок. У цей час прийшов потерпілий та затримав їх.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що у нього є кімната де він зберігає різні старожитності. У червні 2018 р. він помітив, що з цієї кімнати зникли деякі цінні речі. Тоді він почав по ночах слідкувати чи не повернуться зловмисники ще раз. 21.06.2018 р., після 22-ї години він почув гавкіт собаки і виглянувши у вікно побачив дві особи, які підходили до будинку. Коли вони проникли у будинок він затримав їх. Це був ОСОБА_6 та його брат. Він писав заяву про вчинення крадіжки, але чому поліція не розслідувала ці обставини йому не відомо.
Розглянувши клопотання суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України доведена повністю.
Прокурор, вважаючи доведеною винність ОСОБА_7 підтримав клопотання слідчого про застосування до нього заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його опікунові ОСОБА_5 .
Захисник ОСОБА_8 не заперечує проти задоволення клопотання.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_9 підтримав клопотання про передачу малолітнього ОСОБА_7 під його нагляд. Пояснив, що ОСОБА_6 є сином його покійної сестри, від якого відмовився батько, а він взяв над ним та ще трьома дітьми опікунство. Обіцяє, що буде належним чином за ним доглядати.
Оцінивши зібрані по справі та досліджені докази, які не суперечать один одному і повністю узгоджуються між собою суд приходить до висновку, що малолітній ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити виходячи з наступного.
Статтею 501 ч. 1 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
За правилами ст. 22 ч. 1 КК України кримінальній відповідальності за статтею 162 КК України підлягають особи, які вчинили злочини у віці від шістнадцяти років.
Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_6 виповнилося лише 13 років. Тому відповідно до ст. 18 КК України він не є суб`єктом кримінального правопорушення.
Згідно з ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 97 ч. 2 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Одним із примусових заходів виховного характеру передбачених ст. 105 КК України є передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють.
Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15.05.2006 р. звернуто увагу судів на те, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду. Неповнолітнього можна передати під нагляд педагогічного (за місцем навчання) чи трудового (за місцем роботи) колективу - за згодою цього колективу, а також під нагляд окремих громадян - на їхнє прохання. При цьому як педагогічний чи трудовий колектив, так і окремий громадянин мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Тому, керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 498-501 КПК України суд,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітнього ОСОБА_6 задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння передбачене ст.162 ч. 1 КК України примусові заходи виховного характеру та передати його під нагляд опікуну ОСОБА_5 , строком на один рік.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом 30 днів після її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1