Дата документу 14.03.2019 Справа № 324/277/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 324/277/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/807/206/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000011 від 05 січня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

володільця автомобілю ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Пологівського районного суду Запорізької області ),

ВСТАНОВИЛА:
прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2019 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: розпиляні стовбури дерев в кількості 10 м3, що були вилучені в ході огляду 11 лютого 2019 року біля адміністративної будівлі Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Сацького, 4, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними; в задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно вантажний самоскид ГАЗ-САЗ, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 і знаходиться у його користуванні, відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що накладення арешту на розпиляні стовбури дерев в кількості 10 м3 різного діаметру та довжини, що перебувають в кузові автомобіля ГАЗ-САЗ, має на меті збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Водночас, прийшов до висновку, що транспортний засіб у даному випадку не є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить зазначену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на речові докази, а саме: вантажний самоскид ГАЗ-САЗ, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 ; розпиляні стовбури дерев в кількості 10 м3, що були вилучені в ході огляду 11 лютого 2019 року, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися даним майном.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що майно, зазначене у клопотанні, є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, а тому підлягає арешту. Крім цього, вважає, що слідчим суддею під час розгляду клопотання проігноровано той факт, що вантажний самоскид ГАЗ-САЗ, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , має істотне значення в частині доказування по даному кримінальному провадженню, оскільки саме даний автомобіль використовувався для перевезення незаконно вирубаних дерев.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий СВ Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

У клопотанні зазначив, що 04 січня 2019 року в ході огляду місця події на ділянці місцевості поблизу будівлі Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: м.Пологи, вул. І.Чеберка, 61, працівниками поліції виявлено та вилучено вантажний автомобіль ГАЗ-САЗ (державний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_7 , завантажений пиляними стовбурами дерев в кількості близько 10м3, що дає підстави вважати про причетність останнього до незаконної порубки дерев в захисних лісових насадженнях на території Пологівського району.

Відомості про вчинення даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 05 січня 2019 року.

11 лютого 2019 року ОСОБА_7 добровільно надав для огляду та вилучення в якості речового доказу автомобіль ГАЗ

-САЗ, держаний номер НОМЕР_1 , з дровами в кількості 10м3, який на момент огляду знаходився зі східної сторони адміністративної будівлі Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Сацького,4. Вказаний автомобіль білого кольору, кузов зеленого кольору зі слідами корозії. На момент огляду кузов автомобілю заповнений розпиляними стовбурами дерев в кількості 10м3 різного діаметру та довжини.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, яка зазначила, що не підтримує апеляційну скаргу з підстав внесення змін до КК України; думку володільця автомобілю ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України, повинен був враховувати наступне: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На думку колегії суддів, слідчим суддею ці положення закону враховані в повній мірі при розгляді клопотання.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення збереження речових доказів. На підтвердження доводів клопотання надано витяг з ЄРДР за №0000011 від 05 січня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, та інші документи, якими, на думку органу досудового розслідування, підтверджується необхідність зазначеного арешту.
Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Разом з цим, клопотання слідчого не містить будь-яких посилань на докази, а матеріали провадження і самих доказів, на підтвердження того, що автомобіль вантажний самоскид ГАЗ-САЗ, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Також в клопотанні не зазначено, яке доказове значення має вказане майно у даному кримінальному провадженні, з огляду на диспозицію ч.1 ст. 246 КК України.
Крім того, як обґрунтовано зазначив в ухвалі слідчий суддя, накладення арешту, тобто обмеження прав власника відчужувати та розпоряджатися транспортним засобом у даному випадку не відповідає меті і завданням забезпечення кримінального провадження.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що жодної з передбачених законом підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, як і самої доцільності такого арешту, слідчим і прокурором не доведено.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що в клопотанні та доданих до нього документах відсутні відомості про заподіяння будь-якої шкоди правопорушенням, про яке йдеться в клопотанні. В той же час завдання шкоди у певному розмірі є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
Таким чином, клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки не містить всіх необхідних відомостей, передбачених цією статтею, на що слідчий суддя правильно звернув увагу та відмовив у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на автомобіль вантажний самоскид ГАЗ-САЗ, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 .
Отже, ухвала слідчого судді є обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст. 172, 173, 370, 372 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали, при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не спростовують правильності рішення слідчого судді.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2019 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: розпиляні стовбури дерев в кількості 10 м3, що були вилучені в ході огляду 11 лютого 2019 року біля адміністративної будівлі Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Сацького, 4, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними, залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4