ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/967/19 Справа № 208/1791/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

особи, щодо якої застосовуються

заходи виховного характеру ОСОБА_11

законного представника ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

законного представника ОСОБА_14

представника ОСОБА_15

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000010 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_13 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, не працюючого, не одруженого, учня 10 класу КЗ «СЗШ №31», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк вісімдесят годин.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 1500 грн. з ОСОБА_13 . У разі відсутності у ОСОБА_13 майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ухвалено відшкодувати цю шкоду в частці якої не вистачає, або в повному обсязі з ОСОБА_14 припинивши її обов`язок відшкодовувати шкоду після досягнення особою, яка завдала шкоди повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Стягнуто на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 1500 грн. з ОСОБА_13 . У разі відсутності у особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ухвалено відшкодувати цю шкоду в частці якої не вистачає, або в повному обсязі з ОСОБА_14 припинивши її обов`язок відшкодовувати шкоду після досягнення особою, яка завдала шкоди повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Стягнуто на користь КЗ «Дитяча лікарня м. Кам`янське» Дніпропетровської обласної ради з ОСОБА_13 витрати на лікування потерпілого в сумі 2730 грн. У разі відсутності у особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ухвалено відшкодувати цю шкоду в частці якої не вистачає, або в повному обсязі з ОСОБА_14 припинивши її обов`язок відшкодовувати шкоду після досягнення особою, яка завдала шкоди повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Вказаним вироком ОСОБА_13 визнано винуватим за те, що він 14.11.2017р. приблизно о 17-00 год., разом з неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , прийшов до «Центрального парку культури та відпочинку» Кам`янської міської ради, розташованого поблизу майдану Петра Калнишевського у м. Кам`янське, відпочивав на ігровому майданчику, де на той час також відпочивали: неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 .
В той же день, приблизно о 18-00 год. на ігровому майданчику за вказаною вище адресою, між неповнолітніми ОСОБА_16 , та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, у зв`язку з чим у неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на заподіяння неповнолітньому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Далі, неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , не вступаючи в попередню змову, підійшли до останнього, після чого, знаходячись навпроти ОСОБА_7 , який сидів на підвісному гамаку, ОСОБА_13 умисно наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя потерпілого, а саме - в ліву щелепу, після чого, ОСОБА_11 , знаходячись навпроти ОСОБА_7 , наніс останньому один удар правою ногою в щелепу зліва. Від отриманого удару неповнолітній ОСОБА_7 впав з гамаку на асфальтне покриття на лівий бік, а ОСОБА_13 наніс один удар правою ногою по обличчю в ніс неповнолітньому ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 , знаходячись навпроти ОСОБА_7 , наніс останньому один удар правою ногою в щелепу зліва.

Після цього, неповнолітній ОСОБА_13 , стоячи навпроти нього, та побачивши, що потерпілий намагається підвестись на ноги (спершись при цьому на коліна та долоні обох рук), наніс останньому один удар правою ногою в щелепу зліва, а ОСОБА_11 , знаходячись навпроти ОСОБА_7 , наніс останньому один удар правою ногою в праве око, завдавши тим самим фізичного болю потерпілому. Після цього, неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , з місця скоєння кримінального правопорушення зникли.

У результаті злочинних дій неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_11 неповнолітньому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцями на обличчі, крововиливу в склеру правого ока, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як таких, що викликали розлад здоров`я понад 6, але менше 21 дня.

В апеляційній скарзі:

- захисник просить вирок скасувати частково, звільнивши його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру; в частині стягнень на користь КЗ Дитяча лікарня м. Кам`янське - відмовити в повному обсязі.

Вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_13 є занадто суворим, так як судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повному обсязі враховано визнання ним своєї вини та щирого каяття, а також не враховано неповнолітній вік обвинуваченого.

Вказує, що під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_13 пообіцяв в подальшому виправитися та просив звільнити його від покарання на підставі ст.105 КК України і застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків, які приймають активну участь у його вихованні та мають на нього соціально-психологічний вплив.

Щодо цивільного позову КЗ Дитяча лікарня м. Кам`янське, захисник вказує, що комунальний заклад не являється суб`єктом владних повноважень. Виходячи з позовних вимог прокурора, він фактично діє не в інтересах держави, а в інтересах територіальної громади, адже КЗ Дитяча лікарня м. Кам`янське відноситься до комунальної форми власності, тобто власності територіальної громади. Водночас, діюче законодавство не передбачає можливості прокурора звертатися до суду за захистом інтересів територіальної громади. Прокурором не доведено факту порушення інтересів саме держави, а територіальна громада міста не може бути особою, яка представляє інтереси держави.

Крім того, зазначає, що в цивільному позові прокурор просить стягнути витрати на лікування потерпілого в сумі 2730 грн. з кожного із законних представників неповнолітніх (загальна сума витрат, згідно інформації наданої лікарнею склала 5 463,59 грн.), однак, основна фінансова частка даних витрат не пов`язана з лікування потерпілого, а пов`язана з витратами на койко-ліжко, а не на медикаменти для хворого. Крім того, вказує, що у справі відсутні належним чином оформлені докази того, що саме вказані медикаменти та харчування було дійсно надано саме потерпілому ОСОБА_7 .

Вислухавши доводи апелянта, думки інших учасників апеляційного розгляду, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Апелянт не навів жодних правових підстав на підтвердження його апеляційної вимоги про зміну вироку в частині призначення покарання на примусові заходи виховного характеру для його підзахисного, зважаючи на ту обставину, що для призначення цих заходів судом виноситься ухвала, а не змінюється вирок.

Суд першої інстанції, розглядаючи зазначене кримінальне провадження, при вирішенні по суті постановив два процесуальних документа вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 , який на момент розгляду справи у суді вже досяг повноліття, та ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_11 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди, помилково застосував ст.1182 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди, завданої спільними діями кількох неповнолітніх осіб, в той час, коли на день постановлення вироку та ухвали суду один з обвинувачених вже досяг повноліття.

У цьому випадку повинна застосовуватися для відшкодування шкоди, як моральної , так і матеріальної, норма ст.1190 ЦК України, відповідно до ч.1 якої, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Суд першої інстанції на цю обставину належної уваги не звернув, а тому вирок суду в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 3000 грн підлягає скасуванню.

Стосовно застосованого судом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь Комунального закладу Дитяча лікарня м.Камянське відшкодування витрат на лікування у розмірі 2730 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Прокурор у своїй позовній заяві просив стягнути з законних представників ОСОБА_13 та ОСОБА_11 на користь Комунального закладу Дитяча лікарня м.Камянське витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 5463,59 грн, при цьому не зазначав, що ці витрати мають бути стягнуті в рівних частках. В своїх посиланнях на законність заявлених позовних вимог прокурор зазначив такі норми цивільного права, як ст.ст.1166, 1179, 1206 ЦК України.

Стягуючи заявлені прокурором витрати, суд першої інстанції також належної уваги на законодавче обгрунтування стягнення витрат не звернув, та не вмотивував своє рішення про розподіл витрат на лікування потерпілого між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

За вищезазначених обставин вирок суду першої інстанції також підлягає скасуванню в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь Комунального закладу Дитяча лікарня м.Камянське витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 2730 грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_13 скасувати в частині розгляду цивільних позовів законного представника потерпілого ОСОБА_7 та прокурора про стягнення з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 3000 грн, та на користь Комунального закладу Дитяча лікарня м.Камянське витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 2730 грн.

Призначити новий розгляд в цивільних позовів законного представника потерпілого ОСОБА_7 та прокурора про стягнення з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 3000 грн, та на користь Комунального закладу Дитяча лікарня м.Камянське витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 2730 грн в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: