ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7226/18 Номер провадження 11-кп/814/379/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 186 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002226 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 11 вересня 2018 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чехов Московської обл. Російської Федерації, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , судимий, останній раз:
11.03.2015 Червонозаводським районним судом м. Харків за ч.1, ч.2 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців,
засуджений за:

- ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2717 грн. судових витрат.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений у вчиненні злочинів за таких обставин.

В один із днів початку червня 2018 року, ОСОБА_8 в м. Гребінка Полтавської області на території залізничного вокзалу ПАТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Південна залізниця» по вул. Магістральна, 86 випадково знайшов паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданий 26 жовтня 2016 року Турківським РС ГУ ДМС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який забрав та зберігав при собі.

У подальшому, приблизно 3 - 4 червня 2018 року, ОСОБА_8 на території залізничного вокзалу ПАТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Південна залізниця», в м. Полтава, площа Слави, 1, умисно вніс у знайдений та привласнений ним паспорт зміни первинного змісту, що виразились у механічному видаленні з першої сторінки первинної фотокартки та наклеюванні замість неї наявної фотокартки із кольоровим зображенням, погрудно-сфотографованої особи чоловічої статі із зображенням ОСОБА_8 , тобто вчинив підроблення посвідчення. Даний паспорт обвинувачений зберігав при собі до 13 липня 2018 року, а саме до виявлення та вилучення під час його особистого обшуку о 08 год. 45 хв. 13 липня 2018 року співробітниками поліції в приміщенні службового кабінету № 129 Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області після затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України.

Крім того, повторно 13 липня 2018 року, приблизно о 3.00 год. ОСОБА_8 по вул. Героїв Сталінграду, 1-б в м. Полтава на відритій ділянці місцевості пішохідного тротуару, відкрито, із застосуванням до потерпілої ОСОБА_10 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, яке виразилося у тому, що обвинувачений розпилив їй в очі сльозогінний газ, затулив однією рукою потерпілій рот, щоб вона не змогла покликати на допомогу, а іншою схопив за шию та придушуючи, відвів останню до зелених насаджень, розташованих вздовж тротуару, де наказав присісти і не кричати, заволодів мобільним телефоном «Samsung J5» вартістю 2200 грн, який знаходився у селіконовому чохлі вартістю 46,67 грн, з під`єднаними навушниками вартістю 50 грн, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 2296,67 грн. та заподіяв легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого, не оспорюючи обставини провадження та кваліфікацію дій, просить вирок суду змінити через суворість призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за:

- ч.1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі,

- ч.2 ст. 186 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Свою апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що суд не повністю врахував характеристику з місця проживання та обставини, які пом`якшують покарання, а саме - визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочинів, відшкодування завданих збитків шляхом повернення майна, а також те, що обвинувачений публічно вибачився та відсутні обставини, які обтяжують покарання. Тому захисник вважає, що обвинуваченому можна призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, дійшла до такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у злочинах, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч.2 ст. 186 КК України, а саме у підробленні посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, з метою використання його підроблювачем, та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, за які його засуджено, учасниками не оскаржується.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості та тяжким злочином; особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення аналогічних тяжких злочинів, судимості не погашені та не зняті у встановленому законом порядку, характеристику, згідно з якою ОСОБА_8 не займається суспільно-корисною діяльністю, його поведінку під час та після вчинення злочину, визнання вини у вчинених злочинах; обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Тобто, судом було враховано всі обставини, які пом`якшують покарання, що встановлені судом під час судового розгляду.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого про застосування ст. 69 КК України, то вони є безпідставними, оскільки згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винуватого.

Однак, в даному випадку, з урахуванням особи винуватого та відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав застосувати ст. 69 КК України.

Також, колегія суддів враховує досудову доповідь представника уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої покарання, не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливе у винятковому випадку та за умови здійснення інтенсивного нагляду. При цьому представник уповноваженого органу з питань пробації зазначає про високий рівень ризиків вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Отже, суд правильно дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини провадження, відсутні підстави вважати, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання, а тому до нього не може бути застосовано і ст. 75 КК України, про що просить в своїй апеляційній скарзі захисник.

Більше того, слід зазначити, що суд призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкціями ч.1 ст. 358 та ч.2 ст. 186 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 11 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвалу апеляційного суду може оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців: засудженим, який тримається під вартою, з моменту отримання її копії, іншими учасниками з моменту проголошення.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4