У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/7735/18

№ 1-кс/183/1967/18

27 грудня 2018 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Новомосковського міськрайонного суду клопотання слідчого розглянувши клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , судимого:
- 06.03.2007 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 187,69 КК України вид покарання позбавлення волі на строк 2 роки;
- 11.05.2007 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 70 КК України вид покарання позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково долучити 1 рік 3 місяці за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 06.03.2007, до відбуття 2 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 31.08.2011 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України вод покарання позбавлення волі на строк 4 роки;
- 19.10.2015 р. Ленінським районним судом м. Дніпро за ч. 1 ст. 309 КК України від покарання позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від ваді буття покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік.
- 23.11.2017 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України вид покарання позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки.
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_6
встановив :

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 31 жовтня 2018 р. приблизно о 10 год. 15 хв. він вийшов з продуктового магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та побачив поряд не пристебнутий велосипед марки «Україна», в цей час у останнього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Після чого перебуваючи поряд з продуктовим магазином, розташованим за адресою АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно шляхом вільного доступу заволодів велосипедом марки «Україна», вартістю 570 грн. Після чого, ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення на вказаному велосипеді, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 570 грн.
Дії ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обґрунтованість підозри у інкримінованому, ОСОБА_4 кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, про обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.
Прокурор ОСОБА_5 підтримав заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на його думку наявні ризики передбачені п.1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав, вказав, що не хоче, щоб йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, так як буде самостійно з`являтися до слідчого.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що в задоволені клопотання повинно бути відмовлено, так як ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, буде своєчасно з`являтися до слідчого, кається в скоєному, тому можливо обрати запобіжний захід домашній арешт.
Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 181 КПК України, вважає його не обґрунтованим в частині застосування запобіжного заходу тримання під вартою, але достатньо обґрунтованим для застосування запобіжного заходу домашнього арешту.

26 грудня 2018 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, тому суд встановив, що клопотання підлягає задоволенню.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельє проти Франції»).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, крім того вчинив злочин в період випробування за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 23 листопада 2017р., однак незважаючи на це, останній на шлях виправлення не стає, про що свідчить те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні ним кримінального правопорушення проти власності, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії середньої тяжкості кримінальних правопорушень, що вказує на стійку кримінальну направленість його поведінки, а отже є підстави вважати, що підозрюваний, маючи можливість вільного пересування, зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вказані обставини свідчать про те, що суду необхідно вжити заходів щодо запобігання спробам підозрюваного вчинити інше кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення,при цьому суд враховує показання ОСОБА_4 щодо належного ним виконання своїх процесуальних обов`язків, що свідчить про те, що він буде своєчасно з`являтися до слідчого, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього наміру переховуватися від органів досудового розслідування.

Суд не встановив наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який слідчий посилається у клопотанні, оскільки він нічим об`єктивно не доведений, а тому на думку суду, це є припущенням слідчого без належного підтвердження доказами наявності такого ризику, тому ризик для обґрунтування при обранні запобіжного заходу, суд врахувати не може.

Суд встановив, що підстави на які посилається слідчий при підтриманні клопотання про обранні запобіжного заходу тримання під вартою, є недостатніми. Крім того слідчий не навів будь яких доказів неможливості обрання будь якого іншого менш тяжкого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд,

постановив :

в задоволенні клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід домашній арешт, заборонивши строком до 27 лютого 2019 р. залишати з 20.00 год. до 07.00 год. своє житло за адресою АДРЕСА_1 .
На час дії запобіжного заходу зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою та повідомляти слідчого прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1