Дата документу 23.01.2019 Справа№ 324/2158/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/162/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/2158/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Оріхівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000473, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопавлівка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 31.10.2006 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2) 03.06.2008 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 18.08.2010 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 6 днів;

3) 10.08.2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився умовно-достроково на 8 місяців 12 днів;

4) 04.05.2016 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу Оріхівського районного відділу південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, повідомляти їх про зміну місця проживання і роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 1211 гривень 72 коп. на користь держави.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, в період часу з 06.05.2017 року по 08.05.2017 року, приблизно о 23-00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, пройшов на територію двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом розбиття вікна, проник до будинку, з якого викрав ТВ-тюнер марки «Romsat N2090», вартістю 513 гривень 33 коп., пакет з цукром вагою 2,5 кг, вартістю 42 гривні 50 коп., пакет з борошном, вагою 3 кг, вартістю 30 гривень, які належать ОСОБА_9 , після чого з викраденим майном залишив приміщення будинку та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 585 грн. 83 коп.

Крім того, в кінці червня 2017 року, в вечірній час, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, пройшов на територію двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом зриву навісного замку вхідних дверей, проник до приміщення будинку, з якого викрав дві штикові лопати, вартістю 96 грн. 25 коп. кожна та дві сокири, вартістю 107 грн. 50 коп. кожна, після чого разом з викраденим майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 407 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не піддаючи сумніву доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації діяння, вважає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Так, судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують покарання у вигляді щирого каяття, проте вони не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого. Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий 10.08.2012 року та до спливу строку погашення судимості знову вчинив кримінальне правопорушення та притягнутий до кримінальної відповідальності 04.05.2016 року. Таким чином, при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, що свідчить про те, що вказана особа на шлях виправлення не стала і продовжила злочинну діяльність.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого злочину, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю частково досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував його особу, який раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, але при тому є осудним згідно висновку судово-психіатричного експерта № 388 від 19.07.2017 року, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, негативно характеризується за місцем проживання, а також врахував і думку потерпілих.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнав повне визнання провини та щире каяття, а обставиною, яка обтяжуює покарання, рецидив злочину.
Отже, висновок суду щодо виду покарання за законом про кримінальну відповідальність можна визнати достатньо обґрунтованим.

Разом з тим, апеляційні доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними, оскільки суд, звільняючи його від покарання, не в повній мірі врахував обставини провадження, ступінь тяжкості злочину та особу обвинуваченого.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд недостатньо мотивував своє рішення.

Застосувавши положення зазначеного закону, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, формально перелічив з поміж іншого загальні засади призначення покарання, і з достатнім обґрунтуванням не зазначив, як саме враховані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Так, звільняючи засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд тим не менш не обґрунтував у вироку свій висновок про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання, не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання, фактично не врахував всіх обставин провадження, та не звернув увагу на те, що матеріальна шкода ОСОБА_7 не відшкодована, тобто не спокутував свою провину, а крім того, не звернув увагу на те, що обвинувачений неодноразово був засуджений за скоєння крадіжок, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а з місць позбавлення волі умовно-достроково, але в подальшому продовжував скоювати злочини, знову вчинив крадіжку з поникненням, що свідчить як про небажання ставати на шлях виправлення, так і про стійку антисоціальну спрямованість, а тому покарання обвинуваченому повинно відповідати своїй меті, бути адекватним скоєному, слугувати виправленню особи та попередженню скоєння ним нових злочинів.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк п`ять років, яке йому призначив суд першої інстанції, враховуючи з поміж вищенаведених обставин і фактичні обставини, є занадто суворим, а тому покарання у виді трьох років позбавлення волі, але без звільнення його від відбування покарання з випробуванням буде справедливим, відповідним до скоєного, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 у частині призначення покарання та звільнення його від відбування покарання згідно до ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4