Справа № 288/338/16-к
Провадження № 1-кп/288/10/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року смт. Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня кримінальне провадження № 288/338/16-к 1-кп/288/10/18 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гурівщина, Києво-Святошинського району Київської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , освіта середня, непрацюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, громадянина України, раніше судимого: Брусилівським районним судом Житомирської області від 01 березня 2010 року за частиною третьою статті 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, відповідно до статті 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік; Брусилівським районним судом Житомирської області від 06 вересня 2011 року за частиною третьою статті 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; Брусилівським районним судом Житомирської області від 12 квітня 2013 року за частиною третьою статті 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі частини четвертої статті 70 КК України остаточне покарання призначене шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком від 06 вересня 2011 року у вигляді 3 роки 9 місяців позбавлення волі, звільнений 04 червня 2015 року у зв`язку з відбуттям покарання, Радомишльським районним судом Житомирської області від 15 серпня 2017 року за частиною третьою статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі,
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи особою раніше судимою за злочини проти власності на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин проти власності за наступних обставин.

01 січня 2016 року біля 14.00 години ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у будинку по АДРЕСА_2 на вмивальнику у приміщенні кухні побачив портативну колонку МР-3, яку вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, повторно 01 січня 2016 року біля 14.00 години, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння таємно, умисно з умивальника, що у приміщенні кухні по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно, умисно викрав портативну колонку МР-3 WSTER WS-9A з зарядним пристроєм вартістю 170 гривень з флеш накопичувачем micro CD 8 Гб вартістю 70 гривень, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 240 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України визнав повністю.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, претензій не має, так як речі йому повернуті.
Обвинувачений ОСОБА_4 надав відповіді на поставлені запитання в судовому засіданні, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті та погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім відповідей на поставлені запитання без його особистого допиту з вивченням матеріалів, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його добровільне і наслідки, передбачені частиною третьою статті 349 КПК України йому зрозумілі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження щодо обсягу та порядку дослідження доказів, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи,

які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 , знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною другою статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обираючи обвинуваченому міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин згідно статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Обставиною згідно статті 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисних злочинів; не має офіційних джерел для існування, що і спонукало його до вчинення корисливих злочинів; за місцем реєстрації на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога Брусилівської ЦРЛ з діагнозом F 10.2; за місцем проживання характеризується негативно; не одружений.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої у статті 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню останнім нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), що наведено в справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року.
Тому суд, керуючись вищенаведеним, а також статей 2, 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якими гарантовано право людини на життя та на ефективний засіб юридичного захисту, враховуючи усталену практику, Європейського суду з прав людини, яка склалася за результатами розгляду заяв сторони потерпілих від злочинів, в яких потерпілі скаржилися на неналежне здійснення розслідування злочинів, встановлення істини по справах та забезпечення прав потерпілих від злочинів (справи «Прилуцький проти України», «Риженко проти України», «Фуклєєв проти України», «Куцевич проти України», «Гонгадзе проти України», та інші), з метою досягнення завдань кримінального судочинства, забезпечення прав обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 з врахуванням вищевикладених обставин, особи обвинуваченого, ступеню тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, обвинувачений раніше судимий на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин проти власності.

Також враховується, що ОСОБА_4 має стійку направленість на вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, у тому числі тяжких; як убачається з історії його судимостей, застосовані судом заходи покарання, у тому числі у вигляді реального позбавлення волі, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, не мали свого очікуваного та дієвого впливу, а його поведінка об`єктивно свідчить про вперте не бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.
Враховуючи, що покарання має бути необхідним і достатнім, суд приходить до висновку що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції частини другої статті 185 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень частини четвертої статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тоді суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2017 року за частиною третьою статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі, а злочин по даному кримінальному провадженню він скоїв до винесення вироку, то суд, враховуючи встановлені обставини та характеризуючи дані на обвинуваченого, вважає на необхідне призначити йому покарання за правилами частини четвертої статті 70 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_4 за новим вироком, частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2017 року, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за вчинене, для виправлення та попередження нових злочинів.
По кримінальному провадженню цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: портативна колонка МР-3 WSTER WS-9A з зарядним пристроєм та з флеш накопичувачем micro CD 8 Гб повернуті потерпілому ОСОБА_5 під розписку необхідно залишити останньому.

Арешт на майно не накладався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись статтями 100, 349, 368 371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 185 КК України і призначити для нього покарання за частиною другою статті 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, частково приєднати до призначеного покарання по даному вироку не відбуте покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2017 року за частиною третьою статті 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 10 липня 2017 року.
Речові докази: портативна колонка МР-3 WSTER WS-9A з зарядним пристроєм та з флеш накопичувачем micro CD 8 Гб повернуті потерпілому ОСОБА_5 під розписку залишити ОСОБА_5 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошена до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя Попільнянського
районного суду ОСОБА_1