Постанова

Іменем України
20 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 308/4659/16-к
провадження № 51-1319км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 6 грудня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Ужгород, громадянина України, одруженого, такого, що має на утриманні двох малолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, працюючого водієм, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 201 КК;

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2016 року ОСОБА_8 засудженого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 201 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Згідно з вироком, ОСОБА_9 працюючи автослюсарем водієм у ПП «Яцола» і періодично здійснюючи поїздки у Словацьку Республіку в кінці лютого 2015 року, переслідуючи корисливий мотив погодився на пропозицію невстановленої досудовим особи на ім`я ОСОБА_10 контрабандно перемістити через митний кордон України в Словацьку Республіку 3 картини: Й. Бокшая «Жорнава», «Портрет сина» та картину ОСОБА_11 . Еріделі «Портрет молодого чоловіка», які становлять культурну цінність.
Так, 24.02.2015 року невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 о 22 год. 30 хвл. передала ОСОБА_8 вищевказані картини, які були упаковані в поліетиленову упаковку чорного кольору, а останній ретельно їх приховав від митного контролю у своєму автомобілі марки «Форд Транзит», помістивши під ковролінове покриття вантажного приміщення даного автомобіля, зверху приклавши 20 ящиками плитки, що унеможливлювало виявлення згаданих картин під час митного контролю.
25.02.2015 року о 8 год. 15 хв. ОСОБА_8 заїхав на автомобілі марки «Форд Транзит», в зону митного контролю митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, де свідомо обрав смугу руху «зелений коридор», як спрощену систему митного оформлення, не заявивши при усному опитуванні про наявність у нього прихованих культурних цінностей, пройшов митне оформлення. Однак, у зв`язку із наявністю повідомлення спецпідрозділу УСБУ в Закарпатській області щодо проведення переогляду вищевказаного транспортного засобу останній був направлений в бокс поглибленого огляду митного поста «Ужгород», де в результаті переогляду було виявлено вищевказані приховані ОСОБА_8 від митного контролю картини.
У зв`язку з чим ОСОБА_8 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 6 грудня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узгоджені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_12 просить ухвалу апеляційного суду, стверджуючи, що таке рішення є незаконним через істотні порушення кримінального процесуального закону. Зокрема, захисник вважає, що апеляційний суд не врахував доводи захисника про те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 є преюдиційним у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , внаслідок чого права його підзахисного на безсторонній та об`єктивний розгляд кримінального провадження щодо нього порушено.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор просила залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_12 без задоволення, а судові рішення без зміни.

Мотиви суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_12 , думку прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129)
Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Оскаржуючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 захисник ОСОБА_12 стверджував, що останній стосується інтересів ОСОБА_7 .
Зокрема, захисник посилався на те, що зміст вироку недвозначно стверджує про співучасть його підзахисного із засудженим ОСОБА_8 , сворює преюдицію та усупереч презумпції невинуватості встановлює винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину.
Втім, ретельно проаналізувавши матеріали кримінального провадження, зміст вироку першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, колегія суддів приходить до протилежного висновку, з огляду на таке.
У доктрині права преюдиції - це загальні положення (правила), в силу яких особа, яка здійснює оцінку доказів, і суд при постановленні вироку вправі вважати встановленими обставини, які мають значення для вирішення кримінальної справи. Преюдиційні факти не потребують повторного чи додаткового дослідження. Факт преюдиції розцінюється суддею як безспірний, встановлений компетентним органом і як такий, що спрощує оцінку даних.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно положень ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, виключно в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Вказаних положень закону дотримано при постановлені вироку щодо ОСОБА_8 , адже встановлені вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2016 року фактичні обставини справи стосуються лише ОСОБА_8 , та мають юридичне значення лише для нього і преюдиційного значення для будь-яких інших осіб, в тому числі і щодо ОСОБА_7 , який за його ж твердженням не знайомий із ОСОБА_8 , не мають.
Апеляційний суд, належним чином проаналізувавши доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 правильно констатував, що рішення суду суду першої інстанції відповідає загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Крім того, міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Межі дії преюдиціальності судового рішення об`єктивно визначаються тим, що встановлені судом у рамках його предмета розгляду факти в одній справі можуть мати інше правове значення в іншій справі.
Висновок суду про накладення кримінальної відповідальності на певну особу не може наперед вирішувати питання про винуватість іншої особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки таке вирішення можливе лише в обвинувальному вироку суду в рамках процедур, передбачених кримінальним процесуальним законом, які містять більш суворі вимоги саме до доказування винуватості особи.
Механічне слідування внаслідок преюдиції було би спробою відкидання презумпції невинуватості неналежним способом поза встановленою законом і єдино можливою кримінальною процесуальною процедурою, яка гарантує захист прав обвинуваченого.
Системний аналіз чинного кримінального процесуального закону, свідчить про те, що у КПК містяться достатні гарантії для того, щоби прийняте в такому кримінальному процесуальному порядку судове рішення не викликало сумнівів в його законності та обґрунтованості.
Крім того, слід враховувати й те, що у кримінальному провадженні інше судове рішення може мати преюдиціальне значення не встановлювати заздалегідь висновку про винуватість іншої особи.
Так, всі докази винуватості, тобто причетності до вчинення кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинених дій (бездіяльності) підлягають дослідженню у змагальному кримінальному процесі з дотриманням права на захист.
Що ж стосується преюдиціальності факту наявності події кримінального правопорушення, то незважаючи на те, що його може бути встановлено в рамках кримінальних процесуальних відносин в іншому провадженні він може бути прийнятий судом у частині констатації самого діяння.
За таких обставин очевидним є те, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2016 року, яким було встановлено винуватість ОСОБА_8 , а не ОСОБА_7 , який навіть не був визнаний учасником кримінального провадження, і вправі самостійно захищати свої права, свободи та інтереси, провадженні, що стосується його безпосередньо, не є преюдиційним щодо ОСОБА_7 .
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, як про це ставить питання захисник у своїй касаційній скарзі, колегією суддів не встановлено, а тому у задоволенні такої скарги слід відмовити.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 6 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2