Справа № 163/1463/17 Провадження №11-кп/802/21/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 398 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого та представника потерпілих ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Молодіжний, Карагандинської області, Республіки Казахстан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, приватного підприємця, військовозобов`язаного, раніше судимого:

- вироком Любомльського районного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року за ч.1 ст.129 КК України до 6 (шести) місяців арешту, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 08 липня 2016 року покарання змінено до 2 (двох) місяців арешту, 13 жовтня 2016 року звільнений за відбуттям покарання,

засуджено:

- за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.126 КК України у виді 100 годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.129 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.1 ст.398 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди та 640 (шістсот сорок) гривень судового збору, в решті позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 29 листопада 2016 року близько 14 год. 00 хв. у будинку АДРЕСА_3 , під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин, витягнув на вулицю ОСОБА_11 , схопивши її за волосся, чим заподіяв потерпілій фізичний біль без спричинення тілесних ушкоджень.

Він же 15 грудня 2016 року близько 13 год. 00 хв. на подвір`ї господарства на АДРЕСА_3 , під час словесної суперечки на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_11 один удар рукою в живіт, заподіявши фізичний біль без спричинення тілесних ушкоджень.

29 грудня 2016 року близько 14 год. 20 хв. на АДРЕСА_4 , під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин ОСОБА_7 наніс дерев`яним бруском один удар у сідниці ОСОБА_11 та один удар у ліву руку ОСОБА_12 , заподіявши потерпілим фізичний біль без спричинення тілесних ушкоджень.

Крім цього, 25 квітня 2017 року близько 00 год. 10 хв. у салоні автомобіля «Фольксваген» під час суперечки він же наніс декілька ударів руками у різні частини тіла ОСОБА_11 , чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження.

29 квітня 2017 року, близько 11 год. 00 хв. у приміщенні Любомльського ВП ГУНП, що на вулиці Володимирській, 3, в місті Любомль, Волинської області, ОСОБА_7 погрожував фізичною розправою захиснику ОСОБА_9 з метою припинення дій останнього щодо захисту прав та законних інтересів підзахисної ОСОБА_11 .

Крім цього, 13 травня 2017 року близько 13 год. 00 хв. на території господарства, що на АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 погрожував вбивством власнику господарства ОСОБА_11 , що проявилося у розмахуванні розкладним ножем перед обличчям потерпілого та прорізанні шини інвалідного візка, у якому знаходився ОСОБА_11 ..

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів та призначити за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді 120 годин громадських робіт; за ч.1 ст.126 КК України 100 годин громадських робіт; за ч.1 ст.129 КК України 1 (один) рік позбавлення волі; за ч.1 ст.398 КК України 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити до відбуття остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Вказує, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не надав належної оцінки обставинам кримінального провадження та наслідкам вчинених умисних кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я, вчинених протягом короткого проміжку часу. Зазначає, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення. Вибачення у потерпілих не попросив, характеризується посередньо, вчинив злочин щодо особи похилого віку.

Потерпілий та представник потерпілих ОСОБА_9 вважає рішення суду незаконним через м`якість призначеного покарання та в частині часткового задоволення цивільних позовів. Вказує, що потерпілі наполягали на призначенні обвинуваченому, який у вчиненому не розкаявся, максимально суворої міри покарання. З огляду на наведене просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із повним задоволенням цивільних позовів потерпілих та цивільних позивачів.

Обвинувачений ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду подав клопотання, у якому просить, враховуючи його особу, за наявності обставин, які пом`якшують покарання, та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора, який апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні підтримував і підтримував апеляційні вимоги потерпілого та представника потерпілих, потерпілого та представника потерпілих ОСОБА_9 , який подані ними апеляційні скарги підтримав у повному обсязі та просили їх задовольнити і частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та його захисника, які апеляції заперечили і просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, зроблений судом на підставі об`єктивно досліджених доказів, які всебічно і повно перевірені судом із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.126, ч.1 ст.125, ч.1 ст.398, ч.1 ст.129 КК України є правильною і також учасниками судового провадження не оскаржується.

Твердження прокурора, потерпілого та представника потерпілих про призначення ОСОБА_7 надто м`якого покарання апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано у повній мірі.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, передбачене відповідними санкціями статей, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та дані про його особу.

Враховано зокрема те, що ОСОБА_7 не має постійного місця проживання, посередньо характеризується за місцем проживання, має незняту та непогашену судимість за злочин проти життя та здоров`я щодо потерпілої ОСОБА_11 , що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

До обставин, які обтяжують покарання, суд відніс вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Пом`якшуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів проти життя та здоров`я у нетривалий проміжок часу, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому максимально суворої міри покарання.

Врахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпілі, суд призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій частин статей, за якими його засуджено, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, та на підставі ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначив остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним, достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційних скаргах.

Враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, як про це у клопотанні просить обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, підстав для скасування вироку та призначення ОСОБА_7 більш суворої міри покарання з мотивів, наведених в апеляціях, апеляційний суд не знаходить.

Також не заслуговують на увагу доводи потерпілих щодо стягнення із обвинуваченого на їх користь розміру завданої злочином моральної шкоди в порядку ст.1167 ЦК України.

Згідно зі ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції у повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілих внаслідок вчинених щодо них кримінальних правопорушень і вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, а також з принципами розумності та справедливості.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий із дотриманням вимог ст.1167 ЦК України, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення, про що зазначається в апеляційній скарзі потерпілих, апеляційний суд не вбачає.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту отримання її копії шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді