Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/3815/18
Провадження № 1-кп/572/182/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2019 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни кримінальне провадження №0000805 від 01.08.2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полиці Володимирецького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , працюючого машиністом в ДП "Клесівське лісове господарство" одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , 5 липня 2015 року, в нічну пору доби, приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступив в словесну суперечку із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем с. Забороль Рівненського району Рівненської області, в ході якої виник умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій протиправний намір ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, з метою заподіяти тілесні ушкодження іншій особі, умисно наніс удар кулаком руки в область нижньої щелепи справа потерпілому ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи зліва в ділянці кута та справа в підборідковому відділі ( що є прикладанням травмуючої сили справа та віддаленого перелому кута нижньої щелепи зліва), яке згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Умисними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України визнав повністю та суду пояснив, що 5 липня 2015 року, приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступив в словесну суперечку із ОСОБА_6 , та наніс йому удар кулаком руки в область нижньої щелепи справа. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Крім власного визнання вини обвинувачений повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні інкримінованого злочину, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження обставин справи, не маючи сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України слід визнати за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням даних у справі, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило довготривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставин, що пом`якшують покарання: скоєння злочину вперше, розкаявся у скоєному, думку потерпілого, та обставини справи, а тому приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкцїї ч.1 ст. 122 КК України у виді виправних робіт.

Прокурором Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 4432,51 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили в задоволенні позову прокурора Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_9 відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно ст.257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, який поширюється на дані правовідносини, оскільки даний позов подано у зв`язку з заподіянням матеріальної шкоди медичному закладу (державі).

За правилом ст.263 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З цивільним позовом про відшкодування шкоди прокурор звернувся лише 21 січня 2019 p., більш ніж через три роки, тобто з пропуском строку позовної давності.

Тому, суд вважає, що в позові прокурора Сарненської місцевої прокуратури до ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого слід відмовити.

Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 76418 грн. 14 коп. матеріальної шкоди та 1500 000 грн. моральної шкоди.

Крім того, потерпілим заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого на його користь витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений позов потерпілого про стягнення з нього на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди не визнав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив в позові про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди відмовити.

З досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається, що сума витрат на лікування та лікарських засобів потерпілого ОСОБА_6 , що підтверджено документально, становить 24418 грн. 14 коп.

Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, на яку претендує потерпіла, суд враховує положення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Також, судом береться до уваги, що моральна шкода була завдана потерпілій в зв`язку з вчиненням щодо неї насильницьких дій на території її власного домогосподарства.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості фізичних, душевних та психічних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я потерпілої, порушенням життєвих зв`язків та нормального спілкування з оточуючими, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог потерпілого щодо стягнення моральної шкоди частково в сумі 50000 грн..

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.

При визначенні обгрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв"язку щодо обставин кожного конкретного випадку.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Відповідно до вимог діючого законодавства витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Вказівка законодавця на обмеження розміру компенсації витрат на правову допомогу законом свідчить, що ці витрати не будуть відшкодовуватися в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму.

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.

На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги цивільним позивачем було надано належні та допустимі докази на суму 5000 грн. Наявність відповідних доказів дає можливість суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі лише на суму 5000 грн.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього амністії та звільнення його від відбування покарання, оскільки він являється потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, категорії 3 Серії Б № 410887 від 10 серпня 1993 р., вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнав свою вину, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«е» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. "е" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи Категорії 3 Серія НОМЕР_1 від 10.08.1993 р., виданого ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи, крім того, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив в липні 2015 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 9 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд враховуючи думку прокурора, який вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляцій від суспільства, вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ч.3 ст. 349, ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт.

На підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полиці Володимирецького району Рівненської області та жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чабель Сарненського району Рівненської області та жителя АДРЕСА_2 , 24418 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 14 (чотирнадцять) коп. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полиці Володимирецького району Рівненської області та жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чабель Сарненського району Рівненської області та жителя АДРЕСА_2 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полиці Володимирецького району Рівненської області та жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чабель Сарненського району Рівненської області та жителя АДРЕСА_2 5000 (п`ять тисяч) витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Апеляція на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з моменту його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівненської області.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1