Справа № 640/4246/19
н/п 1-кс/640/2955/19
УХВАЛА
"28" лютого 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
представника потерпілої ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
В обґрунтування вимоги скасування оскаржуваної постанови потерпіла посилалась на неповноту досудового розслідування, що полягає у не допиті вказаних нею свідків; не вжиття усіх необхідних заходів для встановлення об`єктивної істини у справі; не вірну оцінку зібраних доказів; не вичерпання можливості одержання додаткових доказів, передчасність оскаржуваного рішення, копія якого отримана нею 18.02.2019р.
У судовому засіданні потерпіла та її представник скаргу підтримали, пояснили, що слідчим не виконані вказівки прокурора від 16.11.2018р.; директор ХНТУСГ ОСОБА_6 не допитаний, слідчий після відмови останнього від давання свідчень на підставі ст.. 63 Конституції України, мав повторно запропонувати йому допит; не проведений одночасний допит потерпілої зі свідком ОСОБА_7 ; не допитаний співробітник ХНТУСГ ОСОБА_8 ; не витребувані матеріали службової перевірки.
Прокурор та слідчий до судового засідання не з`явились про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. Прокурор подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення скарги заперечував.
За не спростування наданими матеріалами посилання потерпілої на отримання копії оскаржуваної постанови 18.02.2019р., слідчий суддя вважає строк оскарження дотриманим.
Як передбачено п.3 ч.1 ст.303 КПК України, потерпілий під час досудового провадження має право оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або за наявності підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, що стосуються цього провадження в їх сукупності.
Відповідно до статті 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).
Згідно ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Диспозиція статті 172 КК України передбачає відповідальність за умисне посягання на загальні умови праці. Частина 1 ст. 172 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (на теперішній час Закону України «Про запобігання корупції») іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю. Об`єктивна сторона злочину передбачає встановлення: порушення конкретної норми трудового законодавства, що пов`язане з незаконним звільненням працівника з роботи або іншим грубим порушенням законодавства про працю та наявність грубого характеру цього порушення.
При цьому під «грубим порушенням законодавства про працю» слід розуміти випадки обмеження трудових прав громадян або зневажливе до них ставлення. Поняття «грубе порушення» має оціночний характер, і в кожному конкретному випадку воно повинне встановлюватися виходячи з кількості потерпілих, тяжкості можливих наслідків, тривалості, систематичності порушень, злісності мотивів тощо.
Згідно постанови Верховного Суду України від 01.10.2015 у справі № 5-106кс15, зазначено, що поняття «інше грубе порушення законодавства про працю», яке використане законодавцем у частині 1 статті 172 КК України, має оціночний характер, а тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу законів про працю України. У кожному конкретному випадку воно повинно встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння.
Визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення:
1) характеру порушуваних трудових прав людини;
2) категорії працівника, права якого порушуються;
3) об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо);
4) суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).
Отже, вирішуючи питання про те, чи є порушення законодавства про працю грубим, сторона обвинувачення, суд у кожному окремому випадку має виходити з характеру порушених трудових прав людини, обставин, за яких вчинено це порушення, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.
03.10.2017р. ОСОБА_4 визнана потерпілою та допитана (а. к/п 17-20).
В ході досудового розслідування слідчим здійснений значний обсяг слідчих та процесуальних дій, - допитані в якості свідків ряд співробітників ХНТУСГ, долучені копії документів, стосовних звільнення потерпілої та копії судової справи з розгляду позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі.
Прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 в порядку ст. 36 КПК України неодноразово, а саме: 27.11.2017, 22.05.2018, 25.06.2018, 30.10.2018 надавались вказівки та зауваження, стосовні проведення досудового розслідування (а. к/п 12, 14-15, 35-36, 83-85).
Втім, всупереч зазначених вказівок та зауважень, ОСОБА_11 з обставин звільнення ОСОБА_4 та її та взаємовідносин з директором ХНТУСГ ОСОБА_6 , не допитана; акт службової перевірки, що став підставою для звільнення потерпілої або пояснення уповноваженої посадової особи роботодавця з підстав його відсутності (не складання) відсутній; матеріал перевірки дотримання КЗпП України при звільненні ОСОБА_4 до ГУ Держпраці у Харківській області не направлений; штатна чисельність працівників ХНТУСГ станом на момент звільнення потерпілої, не встановлена, що ставить під сумнів виконання слідчим вказівки прокурора в частині повноти встановлення, а відповідно, і допиту свідків.
Аналізу доказів та наведення мотивів, на підставі яких прийняте, оскаржуване рішення не містить.
До того ж, кримінальне провадження закрито слідчим з посиланням на п.2.ч1ст. 284КПК України із зазначенням «у зв`язку з відсутністю події вказаного кримінального правопорушення», в той час, як п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
За таких обставин, оскаржуване рішення неможна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1