У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0005478 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2018 р., стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого слюсарем на ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», перебуває у цивільному шлюбі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
представник потерпілої
адвокат ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким його виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України..

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає що судом повністю проігноровано доводи захисника ОСОБА_10 стосовно розбіжностей у показах потерпілої та свідків, заінтересованості їх у розгляді справи та винесення обвинувального вироку, посилається на недопустимість доказів , а саме - висновку експерта.
Звертає увагу, що судом враховано, як доказ висновок експерта, в якому зазначено, що експерт робив свій висновок на підставі медичних документів, та на момент дослідження 11.05.2016 року у потерпілої ніяких тілесних ушкоджень не виявлено.

Зазначає, що потерпіла та свідки, окрім свідка ОСОБА_11 є його родичами, вказує, що у нього з ними склались давні неприязні стосунки, за такого вважає, що свідок ОСОБА_11 також заінтересований в результатах розгляду справи, оскільки є чоловіком потерпілої. Крім того, 05.10.2016 року сварка почалась безпосередньо між ним та свідком ОСОБА_11 , а не з потерпілою. Стверджує що тілесних ушкоджень потерпілій він не спричиняв.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що 05.10.2016 о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , в результаті раптово виниклого умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень, схопивши рукою за волосся ОСОБА_12 , наніс їй декілька ударів кулаком у задню частину голови, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови.

Суд визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_6 , які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 та відповідно кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Незважаючи на невизнання вини, винуватість обвинуваченого в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 підтверджується доказами дослідженими судом та наведеними у вироку, а саме: показами потерпілої, свідків, протоколом прийняття заяви від потерпілої про вчинення кримінального правопорушення, висновками судово-медичної експертизи та іншими письмовими доказами дослідженими під час судового слідства.

На підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на показання потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні пояснили, що 05.10.2016 приблизно о 17:00 годині вона разом з ОСОБА_11 , та біологічною матір`ю ОСОБА_13 прийшли у квартиру АДРЕСА_2 , де зареєстрована і після виповнення 18-ти років вирішила там проживати. Знаходячись у вказаній квартирі, вона зі своїм хлопцем зайшли у вільну кімнату, а мати пішла до ванної. В цій кімнаті вони зачинились, так як обвинувачений, який є її рідним дядьком, завжди її проганяв та кричав на неї. Через деякий час обвинувачений почав стукати в двері кімнати. Коли вона їх відчинила, він запитав, що вони тут роблять і що це за хлопець. Після чого, ОСОБА_5 сказав, що це його квартира і став їх виганяти. При цьому схопив її за волосся та вдарив два рази в область голови. Одразу після цього вона викликала поліцію.

Дані обставини також підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Посилання апелянта на упередженість зазначених свідків є неспроможними. Суд обґрунтовано прийняв до уваги на підтвердження винуватості обвинуваченого в умисному спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , оскільки вони були очевидцями даної події, давали послідовні покази стосовно обставин спричинення обвинуваченим потерпілій легких тілесних ушкоджень. Показання зазначених свідків щодо локалізації та механізму отриманих потерпілою тілесних ушкоджень узгоджуються з висновком експерта №1733 від 11.10.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_15 згідно наданих медичних документів, мали місце пошкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, які виникли від ударної дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги. За степенем тяжкості зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Твердження апелянта про неналежність доказу висновку експерта№1733 від 11.10.2016 року є неприйнятними.

Експертиза була проведена уповноваженою особою експертом Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, який має відповідну кваліфікацію, на підставі постанови слідчого. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. Висновки щодо наявності у потерпілої ОСОБА_16 тілесних ушкоджень та визначення ступеню їх тяжкості, експертом було зроблено після дослідження первинних медичних документів потерпілої та її огляду. Не виявлення у потерпілої на момент огляду видимих тілесних ушкоджень не суперечить висновку експерта, оскільки огляд потерпілої експертом проводився через шість днів після події злочину, а тому з урахуванням ступеню тяжкості спричинених ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, їх зовнішніх ознак могло не залишитись.

Посилання апелянта на те, що суд не дослідив повно та всебічно обставини справи, є безпідставними та спростовуються даними технічного запису та журналу судового засідання, а також матеріалами кримінального провадження, із яких вбачається, що при дослідженні доказів по справі суд допитав обвинуваченого, потерпілу та свідків, показання яких є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими дослідженими судом доказами, а тому суд обґрунтовано послався на них у вироку на підтвердження винуватості обвинуваченого.

Всі докази надані стороною обвинувачення та досліджені судом, отримані в порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, суд обґрунтовано визнав дані докази достовірними, належними та допустимими, відповідно до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, та вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 125 КК України.

Порушення судом положень матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановлені вироку не допущено.

Тому підстав для скасування вироку суду першої інстанції, про що просить апелянт, апеляційним судом не встановлено.

Покарання обвинуваченому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення його ступені тяжкості, яке відповідно до положень ст.12 КК України, відносить до злочинів невеликої тяжкості, та даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання.

З огляду на наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції з підстав, на які вказує апелянт, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі або позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що після вчинення зазначеного злочину обвинувачений ОСОБА_5 ухилявся від слідства або суду, або вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Злочин, передбачений за ч. 1 ст. 125 КК України, вчинений ОСОБА_5 05.10.2016 року, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що строк давності для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, сплинув.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього кодексу.

Встановивши у судовому засіданні під час апеляційного розгляду наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності, апеляційний суд вважає за необхідне, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного вироком суду покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

постановив :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2018р. у відношенні ОСОБА_5 змінити.

На підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: