Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/78/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 368 (168) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.03.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2019 року.

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2019 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково. Накладено арешт на майно, яке вилучено 15.02.2019 під час проведення обшуку в службовому кабінеті головного спеціаліста Олександрійського МВ УДМС в Кіровоградській області ОСОБА_8 на першому поверсі будівлі Олександрійського МВ УДМС в Кіровоградській області, за адресою Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-ого Грудня, 49, а саме: одну купюру номіналом 100 доларів США DF27381017A, копію паспорту громадянина України на імя ОСОБА_9 , копію ідентифікаційного коду на імя ОСОБА_10 , заяву-анкету №13589681 на 4 арк., заяву-анкету №13619998 на 6 арк., блокнот ОСОБА_8 , документи щодо ОСОБА_11 на 26 арк., мобільний телефон марки Iphone IMEI НОМЕР_1 та в ході особистого обшуку ОСОБА_8 : труси білого кольору, та 1 одну купюру номіналом 100 доларів США серії та номер НВ 69086380 Е. В іншій частині клопотання відмовлено. Заборонено користування та розпорядження вищевказаним майном.
Слідчий суддя обґрунтував своє рішення тим, що доводи, які викладені прокурором в клопотанні та надані в судовому засіданні пояснення, на думку слідчого судді є достатніми для того, щоб встановити можливість використання одної купюри номіналом 100 доларів США DF27381017A, копії паспорту громадянина України на імя ОСОБА_9 , копії ідентифікаційного коду на імя ОСОБА_10 , заяви-анкети №13589681 на 4 арк., заяви-анкети №13619998 на 6 арк., блокнота ОСОБА_8 , документів щодо ОСОБА_11 на 26 арк., мобільного телефону марки Iphone IMEI НОМЕР_1 , трусів білого кольору, та купюри у номіналом 100 доларів США серії та номеру НВ 69086380 Е, як доказу у кримінальному провадженні, а тому, з метою їх збереження, існує необхідність в накладені на них арешту.

Не погоджуючись з даним рішенням захисник-адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 лютого 2019 року про арешт майна та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон марки ІрЬопе ІМЕІ НОМЕР_1 та зобов`язати орган досудового розслідування повернути дану річ його власнику.
Зазначає, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не було враховано, що у клопотанні стороною обвинувачення, всупереч вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, зокрема мобільного телефону марки Ірhопе ІМЕІ НОМЕР_1 . Стороною обвинувачення у клопотанні фактично викладено лише фактичні обставини даного кримінально провадження, факт, вилучення вказаного майна під час обшуків 15.02.2019 року у цьому кримінальному провадженні та перелік вилученого майна, однак, не вказавши мету арешту майна, зокрема мобільного телефону, та про наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Водночас слідчим суддею не враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_8 на вказаний телефон завданням кримінального провадження та наслідки арешту цього майна дія останньої. Так, зважаючи на зазначені обставини даної справи та виходячи з положень ст.ст.170-173 КПК України, вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні підстави чи розумні підозри для того щоб вважати, що вилучений мобільний телефон марки Ірhопе ІМЕІ НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , є доказом злочину. Також, відсутні будь-які обґрунтовані загрози щодо його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Водночас, даний мобільний телефон є єдиним засобом зв`язку ОСОБА_8 з її неповнолітніми дітьми (в умовах цілодобового домашнього арешту), де син має тяжке захворювання головного мозку, через що потребує особливого догляду з боку батьків, в тому числі з боку його матері, котрою є ОСОБА_12 .В

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та підозрювану ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, які надійшли з районного суду, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню за таких підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, зокрема на мобільний телефон з тих підстав, що він є речовим доказам в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Так, постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області від 16 лютого 2019 року, на майно вилучене під час обшуку, зокрема мобільний телефон марки Iphone ІМЕІ НОМЕР_1 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000006.
На думку сторони захисту відсутні підстави вважати, що мобільний телефон відповідає вимогам ст. 98 КПК України як речовий доказ правопорушення.
В той час, згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Враховуючи практику ЄСПЛ, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим наведено достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведено правову підставу для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та вони є пропорційними, тобто відповідають тяжкості правопорушення і не будуть становити особистий і надмірний тягар для володільця майна.
З огляду на наведені слідчим встановлені досудовим розслідуванням обставини та положення цієї статті, суд апеляційної інстанції вбачає підстави вважати, що мобільний телефон є речовим доказом, що в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Так, мобільний телефон містить інформацію, що стосується події кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Також, як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на необхідність проведення по кримінальному провадженні інших слідчих дій, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, за наявності підстав вважати, що можуть настати наслідки, передбачені ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на мобільний телефон.
При цьому, даних про настання особливих негативних наслідків для ОСОБА_8 від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мобільного телефону під час апеляційного розгляду не здобуто.
Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для накладення арешту на мобільний телефон є безпідставними.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2019 року, якою накладено арешт на майно, яке вилучено 15.02.2019 під час проведення обшуку в службовому кабінеті головного спеціаліста Олександрійського МВ УДМС в Кіровоградській області ОСОБА_8 на першому поверсі будівлі Олександрійського МВ УДМС в Кіровоградській області, за адресою Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 6-ого Грудня, 49, а саме: одну купюру номіналом 100 доларів США DF27381017A, копію паспорту громадянина України на імя ОСОБА_9 , копію ідентифікаційного коду на імя ОСОБА_10 , заяву-анкету №13589681 на 4 арк., заяву-анкету №13619998 на 6 арк., блокнот ОСОБА_8 , документи щодо ОСОБА_11 на 26 арк., мобільний телефон марки Iphone IMEI НОМЕР_1 та в ході особистого обшуку ОСОБА_8 : труси білого кольору, та 1 одну купюру номіналом 100 доларів США серії та номер НВ 69086380 Е. В іншій частині клопотання відмовлено. Заборонено користування та розпорядження вищевказаним майном - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді (підписи):
З оригіналом згідно
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2