П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року
м. Київ

справа № 310/4064/17

Провадження № 51-7581 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року стосовно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року вирок суду першої інстанції скасовано, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, ч. 2 ст. 11 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу інкримінованого правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 27 травня 2017 року приблизно о 21.00, знаходячись у м. Бердянську Запорізької області, знайшов металеву биту - холодну зброю ударно-дробильної дії, таким чином придбав її шляхом привласнення, яку, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, носив і зберігав при собі до вилучення її того ж дня о 21.30 працівниками поліції.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_6 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 інкримінованого йому складу злочину та безпідставно застосував положення ч. 2 ст. 11 КК України, не надавши при цьому належної оцінки доводам прокурора та висновку суду першої інстанції. У зв`язку з чим постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав подану касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до статті 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно зі статтею 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Положеннями статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вину обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , повною мірою дотримався вимог кримінального процесуального закону та навів переконливі мотиви прийняття такого рішення.
Так, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_6 лише формальних ознак інкримінованого йому складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та малозначність вчиненого діяння.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КК України не визнається злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально й містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла й не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
У своєму рішенні № 5-221 кс 15 від 24 грудня 2015 року Верховний Суд України зазначив про те, що специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:
1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК України характеризують певний склад злочину;
2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;
3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.
Суд апеляційної інстанції, врахувавши фактичні обставини справи, встановив, що дії ОСОБА_6 не становили суспільної небезпеки та не були спрямовані на реальне заподіяння шкоди об`єктам суспільних відносин.
Зокрема, апеляційним судом були взяті до уваги показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який протягом усього провадження стверджував про те, що знайдену биту він не використовував і збирався здати її до пункту прийому металобрухту. Також його показання підтверджуються показаннями свідків і наявними у матеріалах провадження доказами.

При цьому судом були також враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який має молодий вік, вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 417, 419 КПК України, в ній суд належним чином умотивував свої висновки.

З огляду на викладене касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3