Справа № 196/251/17
Провадження № 1-кп/206/72/18
У Х В А Л А

08.11.2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження внесене до ЄРДР під № 0000642 від 31.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000642 від 31.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , строк застосування якого спливає 16.11.2018 року, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник заперечував проти продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, клопотав змінити на домашній арешт на певний період, посилаючись при цьому на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, і при зміні запобіжного заходу обвинувачений не впливатиме на потерпілих та свідків, обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, додаткового дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній ареш або зменшення розміру заставит, колегія суддів, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк до 6 років, за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризиками, які колегія суддів оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та продовження такого заходу, на сьогодні повністю не перестали існувати.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_7 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином

В той час як матеріали кримінального провадження вказують на можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а сукупність досліджених доказів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування всіх обставин у справі, є достатньою для застосування щодо обвинуваченого такого запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що дане кримінальне провадження в Самарському районному суді м. Дніпропетровська знаходиться з 16.08.2017 року, з цього часу судом було допитано потерпілих, більшість свідків, досліджено письмові матеріали кримінального провадження, а відтак, суд без безпідставних зволікань та затримок здійснює розгляд даного провадження.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Беручи до уваги викладене, а також обставини кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище колегією суддів.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, як наслідок відмовити обвинуваченому та його захиснику в задоволенні клопотання в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в певний періол.

Колегія суддів вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, колегя суддів

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт на певний період - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 06 січня 2019 року включно.

Заставу в розмірі 176200 (стосімдесят шість двісті) гривень, визначену ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2018 року, - залиши без змін.

Копію ухвали надіслати до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)" до виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2