ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №614/349/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/803/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125, ст.128 КК України
УХВАЛА
Іменем України

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7
представника потерпілого - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та захисника на вирок Борівського районного суду Харківської області від 14.06.2018р. відносно ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. м Борова Борівського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий машиністом насосних установок Борівського КВКП, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

засуджений за: - ч.1 ст.125 КК України до 200(двохсот) годин громадських робіт;
- ст.128 КК України до 2(двох) років обмеження волі.
В силу ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 2(два) роки обмеження волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1(одного) року, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Крім того, цим же вироком вирішена доля речових доказів та розв`язаний цивільний позов.

Згідно вироку, 24.10.2016р. о 07год. 55хв. ОСОБА_10 , знаходячись на робочому місці в приміщенні адміністративної будівлі на території водонапірної станції другого підйому Борівського КВКП, що розташована в лісовому масиві поблизу смт. Борова Борівського району Харківської області, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, вирішив нанести ОСОБА_7 тілесні ушкодження.
Виконуючи свій злочинний намір, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 підійшов ззаду до ОСОБА_7 , окликнув його та в момент коли останній розвертався, наніс удар ногою по передній поверхні лівої гомілки, від якого останній не втримався на ногах та впав на підлогу. В результаті зазначеного удару ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна на передній поверхні лівої гомілки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, після падіння ОСОБА_7 на підлогу, ОСОБА_10 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, наніс ОСОБА_7 декілька ударів кулаком руки по правій частині обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця правої параорбітальної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, не маючи прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді спіралеподібного перелому обох кісток лівої гомілки та поперечного перелому медіальної кісточки лівої ноги, які утворилися внаслідок обертання ОСОБА_7 навколо осі кінцівки при фіксації стопи з опорою на ліву ногу та за рахунок пронації (зовнішнього повертання), в момент коли ОСОБА_7 розвертався на оклик ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 наносив удар ногою по передній поверхні лівої гомілки, від якого ОСОБА_7 не втримався на ногах та впав на підлогу.
Перелом обох кісток лівої гомілки та поперечний перелом медіальної кісточки лівої ноги, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, а провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор, в редакції змінених доводів, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію просить вирок суду змінити у зв`язку з необхідністю застосування ст.49 КК України до злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в новій редакції, захисника, який просив провадження закрити з підстави вказаної в його апеляції, з`ясувавши позицію обвинуваченого, який підтримав позицію свого захисника, а решта учасників підтримали апеляцію прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а захисника ні виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду (т.2 а.с.190-200) вина обвинуваченого у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються не дивлячись на його заперечення підтверджується сукупністю досліджених у суді доказах.

З пояснення потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що 24.10.2016р. о 07.45 год. він відвіз дружину ОСОБА_7 на роботу в адміністративну будівлю Борівського КВКП та приїхав на роботу на 2-й підйом Борівського КВКП. Взяв сумку з продуктами (сумка на правій руці), рука в кармані, а коли проходив проміжну кімнату, яка веде до побутової кімнати - почув крик. Коли повернувся отримав удар по лівій нозі, упав, руки не встиг витягти, сумка випала, потім хотів піднятися, але не зміг із-за болю в лівій нозі, повернувся і побачив обличчя ОСОБА_10 , який спочатку наніс декілька ударів ногами, потім сів на нього та бив по обличчю та інших частинах тіла. ОСОБА_7 пояснив, що перед вказаною подією вони не розмовляли з ОСОБА_10 близько дев`яти місяців, а за три дні до події між ними виник конфлікт на побутовому ґрунті, свідками якого були працівники Борівського КВКП.
Наведені вище обставини узгоджуються з показами свідка ОСОБА_11 , який будучи начальником Борівського КВКП, в судовому засіданні пояснив, що 24.10.2016р. о 08год. йому від ОСОБА_12 стало відомо про те, що на 2-му підйомі сталася якась надзвичайна ситуація с ОСОБА_7 і вони одразу туди поїхали. По прибуттю на 2-й підйом він побачив ОСОБА_7 , який сидів в своєму автомобілі, звісивши ноги, та ОСОБА_10 , який стояв біля паркану і казав, що ОСОБА_7 впав з драбини басейну. ОСОБА_11 пояснив, що територія 2-го підйому Борівського КВКП закрита і на території о 08год. ранку можуть перебувати лише черговий та особа, яка приїхала його замінити. ОСОБА_10 мав повідомити керівництво про те, що трапилося, але він цього не зробив. Крім того, цей свідок пояснив, що до нього зверталася дружина обвинуваченого, щоб він виступив посередником між потерпілим та її чоловіком, з метою щоб справу не доводити до суду.
Не суперечать вищенаведені показання і свідченням ОСОБА_12 який пояснив, що 24.10.2016р. о 07год. 45хв. він приїхав до контори Борівського КВКП, де побачив ОСОБА_7 , який привіз жінку на роботу та поїхав на 2-й підйом Борівського КВКП. Через 10хв. після цього з контори вибігла жінка ОСОБА_7 і повідомила, що її чоловіку ОСОБА_7 зламали ногу. Коли свідок разом з майстром ОСОБА_13 прибули на 2-й підйом побачили там ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , який стояв на одній нозі і повідомив, що ОСОБА_10 зламав йому ногу. При цьому ОСОБА_10 стверджував, що ОСОБА_7 підіймався по сходах накопичувального басейну і впав. Коли ОСОБА_12 зайшов у приміщення він побачив сумку ОСОБА_7 , яка лежала коло дверей. Крім того, свідок ОСОБА_12 підтвердив, що за кілька днів до вказаної події між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був словесний конфлікт на території Борівського КВКП.
Будь-яких підстав для сумніву у правдивості та об`єктивності показань наведених свідків, як і решти свідків покази яких відображені у вироку судом не встановлено, а стороною захисту не представлено. Оскільки ж вони узгоджуються між собою та з іншими, дослідженими в суді доказами і підтверджують обставини, викладені у вироку то, на думку колегії суддів, слід прийти до висновку, що встановлені фактичні обставини справи підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , щодо непричетності до скоєння інкримінованих йому злочинів, суд першої інстанції справедливо оцінив, як необґрунтовані оскільки вони суперечать представленим доказам і свідчать про намагання уникнути покарання за вчинене.
Ступень тяжкості завданих тілесних ушкоджень, встановлені, як це і передбачено законодавством на підставі досліджених у суді висновків: експерта №536-ИЗ/16 від 11.11.2016р.; комісійної судово-медичної експертизи №200-КЕ/2017 від 10.05.2017р. та повторної комісійної судово-медичної експертизи №331/17 від 04.01.2018р.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що встановлені судом фактичні обставини повністю підтверджуються наведеними у вироку доказами і спростовують апеляційні доводи захисника.
Колегія суддів у відповідності до вимог ст.404 КПК України, яка встановлює межі перегляду судом апеляційної інстанції, не вдається до аналізу правильності кваліфікації дій обвинуваченого бо в жодній апеляційній скарзі такого прохання не має, а за власної ініціативи змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення суд має право лише застосуванням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Тож, виходячи з того, як вони кваліфіковані судом першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги, що умисне легке тілесне ушкодження , у відповідності до санкції ч.1 ст.125 КК України, карається штрафом до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до 200 годин, або виправними роботами на строк до 1 року.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Оскільки встановлені події відбувались 24.10.2016р. то відповідно до вищенаведених правових норм ОСОБА_10 слід звільнитивід призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Таким чином апеляційні доводи прокурора, за переконанням колегії суддів, знаходять своє підтвердження, а тому апеляція прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду відповідним змінам.

Керуючись ст.ст. 405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.п.1, 2 ч.1 ст.413, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Борівського районного суду Харківської області від 14.06.2018р. відносно ОСОБА_10 змінити.

Застосувати положення ст.49 КК України відповідно до якої звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ст.128 КК України до 2(двох) років обмеження волібез застосування положення ст.70 КК України.
Врешті вирок залишити без змін, включаючи застосування ст.ст.75, 76 КК України.
Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді