Провадження №1-в/447/65/19
Справа №447/440/13-к
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2019 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши заяву ОСОБА_4 про повернення майна, в порядку виконання вироку,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з заявою щодо повернення майна, яке було вилучено в ході досудового розслідування кримінальної справи №122-0791 про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У заяві покликається на те, що вироком суду не вирішено питання про долю золотого ланцюжка, який належить ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при вірішенні питання про повернення арештованого майна покладається на думку суду.

Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, хоча були належно повідомлені про час та місце проведення судового засідання.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 23.06.2016 у справі №447/440/13-к ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.122, ч.2 ст.355 КК України.

Відповідно до постанови від 24.12.2009 під час затримання ОСОБА_5 08.09.2009 у нього було вилучено золотий ланцюжок та золотий медальйон, загальною масою 156,52 г. 02.12.2016 відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 185390,00 гривень.

Вироком не вирішено питання щодо золотого ланцюжка, що був вилучений під час затримання ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

З матеріалів кримінальної справи №447/440/13-к встановлено, що золотий ланцюжок не був речовим доказом, що стверджується постановою від 24.12.2009.

Відповідно до ст.324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується підсудний; 2) чи має це діяння склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений; 3) чи винен підсудний у вчиненні цього злочину; 4) чи підлягає підсудний покаранню за вчинений ним злочин; 5) чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання підсудного, і які саме; 6) яка саме міра покарання повинна бути призначена підсудному і чи повинен він її відбувати; 7) чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; 8) що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна; 9) що зробити з речовими доказами, зокрема з грошима, цінностями та іншими речами, нажитими злочинним шляхом; 10) на кого повинні бути покладені судові витрати і в якому розмірі; 11) який запобіжний захід слід обрати щодо підсудного; 12) чи слід у випадках, передбачених статтею 96 КК України, застосовувати до підсудного примусове лікування; 13) чи необхідно застосувати до підсудного заходи безпеки.

Відповідно до протоколу від 08.09.2009 ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні злочинів. Цього ж дня було складено протокол особистого обшуку затриманого в якому зазначено, що ОСОБА_5 був одягнений у футболку, джинси та мешти, при обшуку нічого у нього не вилучали.

У постанові від 14.09.2009 про призначення пробірної експертизи зазначено, що 08.09.2009 під час затримання у ОСОБА_5 було вилучено ланцюжок та медальйон жовтого кольору. Це суперечить змісту протоколу від 08.09.2009.

01.10.2009 на все майно ОСОБА_5 було накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову та виконання вироку у випадку призначення покарання у виді конфіскації майна.

21.12.2009 складено протокол про накладення арешту на ланцюжок та медальйон, а також кошти, як на майно, що належить ОСОБА_5 .

Документів, які підтверджують те, що ланцюжок належав ОСОБА_5 у матеріалах кримінального провадження немає. Заявник також не надав доказів, які б підтверджували, що ланцюжок належить йому, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року спір про належність, речей, що підлягають поверненню вирішується в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 409, 411 КПК України 1960 року, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти діб з моменту її винесення через Миколаївський районний суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_1