АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0000045,

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000045 від 20.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.358 КК України (на речі, короби (спортивні товари та туристичний інвентар) більш детальний перелік зазначений в клопотання органу досудового розслідування), які були вилучені під час проведення обшуку 24.03.2018 року за адресою розташування складського приміщення, що використовує ОСОБА_7 , яке належить останньому на праві приватної власності, а саме :
АДРЕСА_1 ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання органу досудового розслідування містить достатньо правових підстав для його задоволення у відповідності до вимог ст. 170 КПК України, оскільки майно має ознаки такого, що було здобуте кримінально протиправним шляхом та органом досудового розслідування було доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.358 КК України

В апеляції адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно

Апелянтпосилається на порушення слідчим суддею вимог ч.5 ст.171, 173 КПК України. Вказує на те, що клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на тимчасове вилучене майно подано та розглянуто без додержання вимог ст. 171 КПК України з пропуском строку визначеним КПК України. Також апелянт вказує і на те, що слідчий суддя помилково дійшов висновку, що вказане тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Також апелянт вказує, що майно ОСОБА_7 будь-якого відношення до даного кримінального провадження не має. Зазначає, що ОСОБА_7 здійснював законну підприємницьку діяльність мав доходи що дозволяли придбавати відповідні товари, що були вилучені під час обшуку повністю відповідає видам економічної діяльності що здійснюються ОСОБА_7 , придбання товарів підтверджено бухгалтерськими документами За таких обставин накладення арешту тимчасово вилучене майно у вигляді заборони користування ним та розпорядження суперечить таким правовим принципам, як розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000045 від 20.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

За матеріалами клопотання органу досудового розслідування встановлено, що невідомі особи діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , підробили документи, до яких внесли завідомо неправдиві відомості щодо проведених фінансово-господарських операцій між ТОВ «Міранда» та «ApolinejaOU», щодо виконання робіт з розробки програмного забезпечення для систем електронного декларування в Україні та внутрішньо переміщених осіб в Україні, чим самим вчинили злочин відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 358 КК України.В межах кримінального провадження №0000045 орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, зокрема, речі, короби (спортивні товари та туристичний інвентар) яке було вилучено під час проведення обшуку 24.03.2018 року за адресою розташування складського приміщення, що використовує ОСОБА_7 , яке належить останньому на праві приватної власності, а саме : АДРЕСА_1
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року дане клопотання було задоволено.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно, яке вилучене у ході проведення обшуку 24.03.2018 року за адресою розташування складського приміщення, що використовує ОСОБА_7 , яке належить останньому на праві приватної власності, а саме : АДРЕСА_1 повинен був зазначити, яке відношення до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України має майно, що вилучене за вказаною адресою.

Однак, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є безпідставними та таким, що ґрунтується на припущеннях.

За наведеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0000045 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26березня 2018 року, якою задоволено клопотання заступника начальника відділу розслідування кримінальних проваджень, слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000045 від 20.09.2017 року, яке було вилучено під час проведення обшуку 24.03.2018 року за адресою розташування складського приміщення, що використовує ОСОБА_7 , яке належить останньому на праві приватної власності, а саме : АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання заступника начальника відділу розслідування кримінальних проваджень, слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000045 детальний перелік в клопотанні органу досудового розслідування, яке було вилучено під час проведення обшуку 24.03.2018 року за адресою розташування складського приміщення, що використовує ОСОБА_7 , яке належить останньому на праві приватної власності, а саме : АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2082 /2018 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1