АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1259/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 121 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 23 січня 2018 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на кухні за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взяв зі столу ножиці і наніс потерпілій ОСОБА_8 один удар в область черевної порожнини, чим спричинив останній тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для її життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням законодавства України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На думку прокурора, суд першої інстанції не навів жодних доводів щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, не надано належної правової оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам скоєного, даним про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння вчинено злочин проти життя і здоров`я людини, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Під час судового провадження, обвинувачений і його захисник заперечували факт перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, зазначена обставина була встановлена під час допиту потерпілої. Також, особисто обвинуваченим не відшкодовано потерпілій матеріальну шкоду на лікування. Тому, визнання судом наявності обставини, яка пом`якшує покарання, щирого каяття ОСОБА_7 є помилковим, а застосування до нього ст. 75 КК України є необґрунтованим і невиправданим.
Крім того, при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не взяв до уваги показання потерпілої, яка зазначала, що обвинувачений не контролює себе в стані алкогольного сп`яніння і вчиняє речі, які б не вчинив перебуваючи в ясній свідомості. Під час судового провадження, обвинувачений не зазначав і не надавав будь-яких відомостей про бажання обмежити вживання ним алкогольних напоїв, які призводять до вчинення ним кримінальних правопорушень.
Звертає увагу на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, а саме покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, в редакції статті, яка діяла до вступу в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» №1492-VIII від 07.09.2016, який набрав чинності 08.06.2016.
Тому прокурор вважає, щопідвищений рівень суспільної небезпечності особи обвинуваченого вимагає призначення останньому реального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, з метою дотримання вимог ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який просив залишити вирок без зміни, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 121 КК України, доведена дослідженими судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Відповідно до 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вказані вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність.
Так, при призначенні обвинуваченому покарання судом належним чином враховані тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, зокрема відсутність судимостей, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, те, що він працює і позитивно характеризується, а також щире каяття останнього, в якості обставини, що пом`якшує покарання, вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння в якості обставини, що обтяжує покарання.
В ході судового розгляду обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному, не заперечував, що конфлікт з потерпілої виник в ході вживання ними спиртних напоїв.
Потерпіла ОСОБА_8 підтвердила всі обставини скоєного обвинуваченим злочину, та показала, що примирилася з останнім, вибачили його та просила призначити покарання, що не пов`язане з позбавленням волі. Цивільний позов нею не заявлявся, що свідчить про відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що покарання у виді 5 років позбавлення волі є таким, що відповідає вчиненому та особі обвинуваченого. При цьому прокурор в апеляційній скарзі також погоджується саме з таким видом та розміром покарання, хоча і зазначає про невиправдану м`якість призначеного покарання.

При прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням судом першої інстанції враховано його щире каяття, критичне ставлення до вчиненого, відсутність вимог потерпілого про відшкодування шкоди, фактичні обставини скоєного, інше.
На думку колегії суддів, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням належним чином мотивоване у вироку та прийнято судом з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому доводи прокурора про відсутність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, не відповідають обставинам провадження. Своє негативне ставлення до скоєного та бажання виправитися ОСОБА_7 підтвердив і в ході апеляційного розгляду.
Не дотримання судом першої інстанції вимог ст. 76 КК України не є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та прийняття рішення про звільнення від його відбування. Питання про зміну визначених обов`язків, які обвинувачений повинен виконувати під час іспитового строку, може бути вирішено судом в ході виконання вироку.
Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, оскільки доводи, що в ній викладені, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Тому, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 121 КК України підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 121 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня її проголошення.

Судді:

__________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4