УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року
м. Київ
справа № 157/2817/17
провадження № 51-7813ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 квітня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000280,
встановив:
вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 місяців арешту.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1298 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24 квітня 2018 року цей вирок залишено без зміни.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 5 серпня 2017 року приблизно о 22 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_2 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та спокій громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи нікчемний привід, всупереч правилам та нормам поведінки в суспільстві, а також для того, щоб самоутвердитись за рахунок інших осіб, безпричинно, умисно наніс не менше десяти ударів кулаком та долонею по обличчю ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.
Крім того, ОСОБА_4 06 серпня 2017 року приблизно о 2 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території домогосподарства по АДРЕСА_2 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та спокій громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи нікчемний привід, всупереч правилам та нормам поведінки в суспільстві, а також для того, щоб самоутвердитись за рахунок інших осіб, безпричинно, умисно наніс не менше трьох ударів кулаком в голову ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити судові рішення та призначити йому покарання у виді штрафу. Наголошує, що судом безпідставно враховано обставину, що обтяжує покарання повторність вчинення злочинів, оскільки він вчинив один продовжуваний злочин. Зазначає, що судами не враховано обставину, яка пом`якшує покарання визнання вини та щире каяття, натомість безпідставно враховано обтяжуючу вчинення злочину повторно. Вказує, що апеляційний суд не взяв до уваги відшкодування моральної шкоди потерпілому.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи і дослідивши долучені копії судових рішень, суд дійшов наступного висновку.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та кваліфікація його дій засудженим у касаційному порядку не оспорюється.
Доводи засудженого про безпідставне визнання обставиною, що обтяжує покарання повторність вчинення злочинів, безпідставні.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно ст. 35 КК України, повторність враховується при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно вироку ОСОБА_4 вчинив два окремі, закінчені в різні проміжки часу діяння (хуліганство), що не оспорююється і самим засудженим. Вказане свідчить про наявність в його діях ознак повторності, яка відповідно до вимог ст. 35 та п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України була врахована при призначенні покарання, як обставина, що його обтяжує.
Що стосується доводів про суворість призначеного покарання, то суд не знаходить підстав для його пом`якшення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_4 судом дотримані.
Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, усі обставини кримінального провадження, дані про особу винного, який раніше не судимий, однак негативно характеризується за місцем проживання, свою вину визнав формально.
Правильно судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання та обґрунтовано взято до уваги ті, що його обтяжують вчинення злочину повторно та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Зваживши на всі обставини справи, серед яких й ті, на які посилається засуджений у скарзі, врахувавши думку потерпілого, який наполягав на призначенні суворого покарання, суд призначив ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті обвинувачення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Доводи ОСОБА_4 щодо суворості призначеного покарання належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано вмотивовані відповіді.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що визнання ОСОБА_4 вини є формальним, оскільки він відмовився давати показання, що свідчить про відсутність щирого каяття. Також, завдану потерпілому шкоду на час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_4 не відшкодував, інших дій, спрямованих на примирення з потерпілим не вчиняв.
Крім того, апеляційна інстанція правильно вказала, що відсутність постійного місця роботи та даних про наявність у ОСОБА_4 сталого доходу, об`єктивно свідчить про недоцільність призначення йому покарання у виді штрафу, який може бути призначено з урахуванням майнового стану винного. З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції.
Надання засудженим, після винесення місцевим судом вироку та подачі апеляції, квитанції про сплату 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, свідчить про добровільне виконання вироку місцевого суду в цій частині.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, касаційна скарга засудженого не містить.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 квітня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6