Справа №487/5522/16-к 07.08.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004840 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2018 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, не маючого місця реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання з 14.10.2016 року.
Зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 14.10.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним, ухваленим з порушенням кримінального процесуального закону.
Вказує, що злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, він не скоював.
Зазначає, що при затриманні його робітниками поліції він знаходився у неадекватному стані, а тому усі пояснення, які він надавав та документи, які він підписував, не можуть бути доказами вчинення ним інкримінованого йому злочину.
Стверджує, що стороною обвинувачення та судом не доведено факт викрадення ним дитини, оскільки не визначено, яким саме чином він збирався вимагати викуп у незнайомих йому людей.
Також, зазначає, що свідки надавали завідомо неправдиві покази, оскільки вони особисто не могли знати про його, начебто, наміри викрасти дитину, а зробили цей висновок зі слів сусідки.

Крім того, ОСОБА_5 просить зарахувати йому у строк покарання весь строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2016 року приблизно о 15.32 год. ОСОБА_5 , знаходячись по вул. Бузника, 6 в м. Миколаєві, побачив раніше незнайомого йому малолітнього ОСОБА_8 , 2008 року народження, і в цей час у нього виник злочинний корисливий намір, направлений на викрадання останнього.

Знаходячись у вказаний час у зазначеному місці, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на викрадення малолітнього ОСОБА_8 , шляхом обмеження волі останнього, з корисливих мотивів, бажаючи у подальшому одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе, підійшов до нього та, всупереч волі малолітнього ОСОБА_8 , схопив останнього за тулуб, притиснув до себе, підняв, позбавивши його таким чином можливості пересуватися вільно.

У подальшому, ОСОБА_5 , тримаючи ОСОБА_8 за тулуб, вважаючи що за ним ніхто не слідкує, утримуючи малолітнього при собі, пішов у сторону проспекту Центрального в м.Миколаєві та намагався втекти з місця скоєння злочину.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України, тобто незаконне викрадання малолітнього, вчиненого з корисливих мотивів.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, які підтримав апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 суд першої інстанції даних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким надана належна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою вину у скоєнні злочину і надавав суперечливі покази. Спочатку обвинувачений ОСОБА_5 , зазначав, що дійсно 14.10.2016 року по вул. Бузника 6 в м. Миколаєві викрав хлопця з метою отримання викупу від його батьків, оскільки знав, що родина забезпечена. Намагався сховати хлопця на Центральному ринку, при цьому силою тягнув його, а він в цей момент виривався та кричав. В подальшому ОСОБА_5 змінив свої покази, зазначав, що 14.10.2016 року, точного часу не пам`ятає він йшов до дому з футболу і йому стало дуже погано, оскільки він хворіє на епілепсію. На вул. Бузника побачив двох хлопчиків, підійшов і взяв одного за руку при цьому його не піднімав і не тягнув. Пройшовши метрів 20, його наздогнала жінка з каменем при цьому кричала "відпусти дитину", потім приїхала поліція. У той момент він нічого не розумів, мети викрасти дитину не мав, вважав що рятує хлопчика, намагається вивести його на світло.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчинення ним злочину.

З матеріалів справи вбачається, що висновки суду про винність ОСОБА_5 підтверджені перевіреними й викладеними у вироку суду доказами, а саме показаннями потерпілого та його законного представника, свідків, рапортами працівників поліції, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, протоколами пред`явлення особи для впізнання та протоколом проведення слідчого експерименту з обвинуваченим.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 14.10.2016 року вдень він з другом сидів на лавці біля свого будинку по АДРЕСА_1 . До них підійшов чоловік, якого він раніше не бачив, схватив його та швидко поніс. Він голосно кликав на допомогу, але чоловік постійно говорив йому замовкнути. На виході із двору їх зупинили перехожі.

В судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_9 суду показала, що 14.10.2016 року приблизно о 15.00 годин залишила свого сина ОСОБА_8 , 2008 року народження, на лавці у дворі будинку АДРЕСА_1 . Через деякий час почула крики свого сина про допомогу. Прибігши у двір, побачила сусідку з каменем у руці, сусіда та обвинуваченого, одразу ж викликала поліцію.

Зазначені у вироку обставини, вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, підтверджуються і показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що 14.10.2016 року з 15.00 год. - 16.00 год. знаходилась на кухні своєї квартири по АДРЕСА_1 та почула крики дитини про допомогу. Виглянувши у вікно, побачила як чоловік несе хлопчика, який кричав та махав ногами і руками. Коли вона вибігла на вулицю то побачила, що обвинувачений вже тікає з місця події. Після чого вона почала бігти за ним. Через декілька метрів обвинувачений упав на землю, вона взяла каміння і сказала, що якщо він встане вона його приб`є. Потім підбігла мати дитини, і вони викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_11 показав, що він знайомий з потерпілим ОСОБА_8 та його матір`ю. 14.10.2016 року прийшовши з жінкою додому по АДРЕСА_1 почув з вулиці крики. У вікно побачив як чоловік несе хлопчика, одразу вдягнувся і побіг вниз. Коли наздогнали чоловіка, він відпустив дитину. Зазначав, що обвинувачений ніс дитину на руках, дитина при цьому дуже кричала.

Доводи апелянта про те, що він оговорив себе, оскільки знаходився у неадекватному стані, а тому усі пояснення, які він надавав працівникам поліції та документи, які він підписував, не можуть бути доказами вчинення ним інкримінованого йому злочину, а також про відсутність доказів на підтвердження корисливого мотиву є неприйнятними і спростовуються дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

Так, про викрадення обвинуваченим малолітнього ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які показали, що ОСОБА_5 , всупереч волі потерпілого, схопив його за тулуб та став виносити з території двору. Зазначене свідчить, що дії обвинуваченого були направлені саме на викрадення малолітньої дитини.

Відповідно до даних протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.10.2016 року, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказали на ОСОБА_5 як особу, яка намагалася незаконно викрасти малолітню дитину.

Посилання ОСОБА_5 на те, що свідки надавали неправдиві показання є неприйнятним, оскільки, зазначені особи були допитані в судовому засіданні відповідно до положень ст. 352 КПК України, до початку допиту в якості свідків, вони були попередженні про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень та приведенні до присяги. Крім того, відомості які надавали в судовому засіданні зазначені свідки, узгоджуються між собою та з іншими доказами дослідженими судом.

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілої сторони, свідків, оскільки вони є послідовними, прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, узгоджуються між собою, що свідчить про їх достовірність.

Посилання апелянта на відсутність доказів на підтвердження корисливого мотиву спростовуються даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2016 року, згідно яких ОСОБА_5 в присутності понятих та за участі його захисника ОСОБА_7 розказав та показав на місці обставини викрадення ним малолітнього ОСОБА_8 , при цьому пояснив, що метою викрадення дитини було отримання в подальшому від батьків хлопчика грошової винагороди. Зазначена слідча дія була проведене з дотриманням вимог ст. 104,223,240 КПК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані протоколу слідчого експерименту належним та допустимим доказом та послався на них у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_12 .

Також є неприйнятними посилання обвинуваченого на те, що при затриманні його робітниками поліції він знаходився у неадекватному стані.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №474 від 17.08.2017 року на момент вчинення інкримінованого злочину, ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждав і на теперішній час не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період часу, стосовний до інкримінованого йому діяння, у нього не було будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, він тоді міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Наведені вище докази спростовують твердження апелянт про недоведеність його винуватості у скоєні інкримінованого йому злочину. За такого, апеляційний суд приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.146 КК України є вірними.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Що ж стосується вимог апелянта про зарахування йому у строк покарання всього строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то вони є неспроможними.

Частиною 5 ст.72 КК України в редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України №838-VIII від 26.11.2015 року, чинній з 23.12.2015 року, передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в чинній редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України №2046-VIII від 18.05.2017 року), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Вказані зміни до законодавства набули чинності 21.06.2017 року. Тому суд першої інстанції, ухвалюючи стосовно ОСОБА_13 вирок, обґрунтовано зарахував йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 14.10.2016 року по 20.06.2017 року. А тому вимога обвинуваченого про зарахування йому всього строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі є помилковим.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: