Справа № 214/1376/13-к.
1/214/2/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудного ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться кримінальна справа щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.
Захисником підсудного ОСОБА_10 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_9 на більш м`який домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю. В обґрунтування можливості застосування саме зазначеного запобіжного заходу, що не передбачений КПК України в редакції 1960 року, захисник посилається на положення ст.5 КПК України (в ред. 2012 року), згідно з якими процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тому, вважає, що, оскільки дія клопотання подається під час дії КПК України, чинного з 15.12.2017, то і документи, і рішення повинні бути прийняті у відповідності до цього Кодексу. Захисник вважає, що відсутні будь-які ризики, передбачені ст.177 КПК України. ОСОБА_9 не буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки весь час перебування у розшуку підсудний не переховувався, а жив за відомими прокуратурі та суду адресами. Також, не існує ризик знищення, приховування або спотворення доказів у справі, оскільки не відсутні докази намагання ОСОБА_9 за весь період слідства вчинити такі дії. Окрім того, підсудний не буде незаконно впливати на потерпілого, свідків, підсудних та інших учасників процесу, так як з 2009 року (часу, коли сталася подія, у якій він обвинувачується) її підзахисний цього не робив та не почне зараз. У разі застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, всі його переміщення будуть зафіксовані, що унеможливить спроби підсудного навіть підходити до потерпілої та свідків. Окрім того, захисник вважає, що ОСОБА_9 не може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на цей час має родину, роботу та за весь час, що йде досудове та судове слідство, не вчинив іншого злочину, тому неможливо навіть припустити, що він його вчинить.
Підсудний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, підтримали клопотання захисника ОСОБА_10 . Підсудний пояснив, що буде перебувати під домашнім арештом за місцем реєстрації у селі Перше Травня, Софіївського району, але так як його дружина живе у місті Кривий Ріг, хотів би щоб він мав законні підстави перебувати і поряд з дружиною у Кривому Розі. Зобов`язувався з`являтися до суду за викликом.
Захисник підсудного ОСОБА_7 ОСОБА_5 під час розгляду клопотання захисника ОСОБА_10 покладалася на розсуд суду.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 у зв`язку із необґрунтованістю даного клопотання та невідповідністю кримінальному закону, за яким розглядається дана кримінальна справа.

В свою чергу прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_9 ще на 60 днів. Своє клопотання мотивував тим, що продовжують існувати ризики неявки підсудного у судові засідання, оскільки ним порушено обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Окрім того, судом призначалась судово-психіатрична експертиза, але підсудний до експертного закладу так і не з`явився. Також, у зв`язку з неодноразовими неявками до судових засідань ОСОБА_9 був оголошений у розшук. Після виконання ухвали про оголошення його у розшук, щодо підсудного обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку з викладеним, прокурор вважає, що знаходячись на волі, ОСОБА_9 може переховуватися від суду та менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити безперервний, безперешкодний, повний та об`єктивний розгляд цієї кримінальної справи.

Підсудний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисника ОСОБА_10 .
Захисник підсудного ОСОБА_7 ОСОБА_5 під час розгляду клопотання прокурора покладалася на розсуд суду.
Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши доводи заявлених клопотань та матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та відмову у задоволенні клопотання захисника, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.18 КПК України, при здійсненні правосуддя в кримінальних справах судді незалежні і підкорюються тільки законові. Судді вирішують кримінальні справи на основі закону, в умовах, що виключають сторонній вплив на суддів.
Розглядаючи питання про запобіжний захід, який був обраний підсудному ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються, зокрема, до підсудного з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що, зокрема, підсудний буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
Відповідно до ст. 150 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у ст. 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
Положеннями ч. 4 ст.165 КПК України встановлено, що запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше обраному запобіжному заході.
Згідно з ч.1 ст.274 КПК України, під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати, або обрати запобіжний захід щодо підсудного.
Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою є виправданим, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні. Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.ч.1, 2 ст.148 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду, так як він не зареєстрований у м. Кривому Розі, а зареєстрований та постійно проживає у с. Перше Травня, Софіївського району Дніпропетровської області. Окрім того, підсудним порушено обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та у зв`язку з неодноразовими неявками до судових засідань оголошений у розшук, після чого щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На досудовому слідстві допитано свідків, у матеріалах кримінальної справи про них є відомості, тому є ризик незаконного впливу на них підсудним, тим більш, що вказані свідки під час судового розгляду ще не допитувались.
Також, суд приймає до уваги, що злочин передбачений ч.4 ст.190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 є особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.
Усі зазначені вище обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_9 , знаходячись на волі може переховуватися від суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити свою злочинну діяльність.
Разом з тим, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо підсудного ОСОБА_9 запобіжного заходу та його продовження, не зменшились й продовжують існувати та виправдовують обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Розглядаючи можливість застосування щодо підсудного ОСОБА_9 альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підсудного та запобігти ризикам у кримінальному провадженні.
Окремо, суд звертає увагу на необґрунтованість доводів клопотання захисника підсудного ОСОБА_10 з приводу можливості застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, що не передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України (в редакції 1960 року).
Так, згідно з п.9 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, у урахуванням викладеного, суд вважає, що посилання захисника на положення ст. 5 КПК України (в редакції 2012 року) є неспроможними, оскільки нормами ст.149 КПК України (в редакції 1960 року) не передбачено такий запобіжний захід, як домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.
З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, виходячи з усіх обставин справи, вважає, що у кримінальній справі відсутні підстави для зміни підсудному запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Таким чином, суд вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.148 КПК України, тому суд приходить до висновку, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підсудного ОСОБА_9 ще на 60 днів, підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.148, 150, 165, 165-1, 274 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_9 на більш м`який домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.
Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання підсудного ОСОБА_9 під вартою.

Продовжити строк дії запобіжного заходу підсудному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 30 липня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1