Справа № 171/1247/15-к
В И Р О К
іменем України

30 жовтня 2018 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження 0000008 за обвинуваченням:

1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Апостолове Дніпропетровської області, громадянина України, має середню освіту, не перебуває в шлюбі, не працюючого, що проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.07.2014 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України;

2) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Червоний Тік Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, має середню освіту, перебуває у шлюбі, не працюючого, що проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 ,

законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ,

представники служби у справах дітей Апостолівської РДА ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

17 лютого 2015 року, приблизно о 00 годині 05 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження воріт проникли до приміщення гаражу, розташованого в ряду гаражів на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали два мішки цукру, вагою по 50 кг кожний, вартістю по 500 грн.; пилку «болгарку» «Югра», вартістю 500 грн.; пилку «болгарку» німецького виробництва, вартістю 100 грн.; газовий ключ, вартістю 147 грн., монтажний стиплер, вартістю 166 грн.; труборіз, вартістю 180 грн.; дві саперні лопатки, вартістю по 156 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_8 збиток на загальну суму 2405 грн.

Повторно, 17 лютого 2015 року, приблизно о 00 годин 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом пошкодження воріт проникли до приміщення гаражу, розташованого в ряду гаражів на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , де, реалізуючи свій злочинний намір, неповнолітній ОСОБА_3 ключами, які перебували в салоні автомобілю, завів двигун автомобіля «ВАЗ 21012», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою незаконно заволоділи автомобілем та поїхали на ньому з місця злочину. В наслідок злочинних дій обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 було завдано збитку на суму 95 418 грн.54 коп.

Повторно, 17.02.2015 року, приблизно о 01 годині, неповнолітній ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на автодорозі напрямку Апостолове Ленінське при виїзді з міста Апостолове Дніпропетровської області, шляхом вільного доступу з автомобіля «ВАЗ 21012», реєстраційний номер НОМЕР_1 , таємно викрали акумулятор «Мутло», вартістю 670 грн., дві аудіо колонки «Соні», вартістю 800 грн., домкрат, вартістю 100 грн., панель авто магнітоли «Піонер», вартістю 300 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_8 збиток на загальну суму 1270 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні вищевказаних злочинів не визнав та пояснив, що в той період часу він був в Нікополі на навчанні, проживав у своєї тітки ОСОБА_16 . Дати, пори року, коли це сталося, він не пам`ятає. Прийшовши з училища до дому, він перевдягнувся і пішов до своєї тітки на роботу, щоб допомагати їй. Потім зателефонував дільничний і сказав, щоб він підійшов на відмітку. Він пішов до дільничного, який без будь-яких пояснень вдарив його, після чого працівник поліції ОСОБА_17 також наніс йому один удар, а потім його схватили, наділи кайданки, посадили в автомобіль і повезли в м. Апостолове. По дорозі в Апостолове працівники міліції його били, говорили, що він викрадав машини, але він все заперечував. Потім його завели в кабінет, в якому сиділа жінка. ОСОБА_17 зачитував якісь папери, запитував, чи так все було. Він заперечував, на що ОСОБА_17 вдарив його в обличчя, і сказав тій жінці, щоб вона друкувала, що все так і було. Через деякий час прийшла його мати і забрала його. Випустили його приблизно о восьмій вечора. Йому повернули телефон. Знаходячись у відділку міліції, він підписував якісь документи, читати їх йому не давали. Його били, говорили, щоб підписував, він підписував, нічого не читав. В результаті побоїв в нього була розбита губа, синяк на обличчі, залишилися сліди від наручників. Далі його викликали до відділку міліції декілька разів, але ніякі слідчі дії з ним не проводили, на місце події не вивозили, не допитували, повідомили, що всі документи направили до суду. За медичною допомогою він не звертався, мати зверталася зі скаргою до прокуратури. Про скоєні злочини дізнався від працівників міліції.

Обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе не визнав та пояснив, що 07.04.2015 року о 08 год. його з дому забрали два співробітника міліції, один з яких був ОСОБА_18 . Ті пропонували надати пояснення відносно якихось дій його та ОСОБА_19 з автомашинами. Робітники міліції говорили йому, що це саме він з ОСОБА_19 вчинили крадіжки автомобілів. Один співробітник міліції став описувати події. Він заперечував проти цього, говорив, що такого не було. Тоді ОСОБА_20 став бити його то по потилиці, то кулаком в груди, при цьому наполягав, щоб він визнавав свою вину в тих подіях, про які вони розказували. Він відповідав, що такого не скоював, що в нього вдома мала дитина. Тоді його перевели до іншого кабінету, де погрожували, що підвісять на турнік та будуть бити до тих пір, поки він не зізнається у скоєному. Йому вдягли наручники, перевели до іншого кабінету, куди через деякий час завели ОСОБА_19 . Вимагали, щоб вони зізналися в злочинах. Він весь час говорив, що такого не було і злочинів не вчиняв. О 08 годині вечора його відпустили до дому. Всі папери, які йому давали підписувати, він підписував, бо ОСОБА_20 його бив. Що там було написано, він не читав. Через тиждень його викликали, дали підписати ще папери. Так викликали приблизно три рази. До медичного закладу з приводу тілесних ушкоджень він не звертався, бо боявся. З ОСОБА_19 вони рік провчилися в ПТУ, а потім того перевели до м. Нікополь. Коли зустрічалися з ОСОБА_19 в міліції, підтверджували, що ніяких злочинів не скоювали. У нього вдома було робітниками міліції вилучено батькову «болгарку» в неробочому стані та лопатку, пояснили, що це речовий доказ. Ніяких слідчих дій з ним не проводили. Щодо крадіжки цукру пояснив, що цукор йому дала його мати ОСОБА_21 , яка тримала цукор за оренду земельного паю. Цукор він продав, бо потрібні були кошти. Він продав вдома цукор, за яким через знайому приїздила якась жінка, гроші йому передали за цукор. Пізніше з працівниками міліції він їздив до якоїсь жінки, в якої було вилучено цукор.

Потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що він має гараж поблизу будинку АДРЕСА_3 , де проживає. В лютому 2015 року (дату не пам`ятає) вранці він пішов в гараж заводити автомобіль, але виявив, що двері в гараж відкриті, замки зламані, а автомобіля в гаражі не має, також він побачив, що з гаражу викрадено 2 мішки цукру, 2 пилки-болгарки: «Югра» та німецького виробництва, газовий ключ, стиплер, труборіз та 2 саперні лопатки, після чого він зателефонував в міліцію та повідомив про злочин. Приблизно через 30 хвилин йому зателефонували з міліції та повідомили, що автомобіль знайшли на а/д Апостолове-Ленінське поблизу с. Запорізьке. Він викликав таксі і поїхав на вказане місце. Коли він приїхав на місце, побачив власний автомобіль ВАЗ-21112, н/з НОМЕР_2 , при огляді якого він виявив, що із автомобіля викрадено акумулятор «Мутло», 2 аудіоколонки, домкрат, панель автомагнітоли «Піонер». Автомобіль він забрав додому. Через деякий час працівники міліції повернули їм захисний кожух від болгарки, одну саперну лопату, аудіо колонки «Соні». Вказані речі він впізнав за спеціальними ознаками, захисний кожух був дійсно від його болгарки, саперна лопатка та колонки також належали йому. Вказані речі отримала його дружина, про що написала розписку в міліції, але він потім оглянув ці речі і переконався, що повернуто належне йому майно.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_22 показав, що обвинувачений ОСОБА_23 є його однокласником, ОСОБА_24 він раніше не знав. В той вечір (дату він не пам`ятає, так як пройшло багато часу) у нього дома був ОСОБА_25 . На телефон ОСОБА_26 зателефонував ОСОБА_23 , який сказав, що вони поламалися і попросив їх відтягнути. ОСОБА_25 сказав, що слід з`їздити до хлопців та відбуксирувати їх, на що він погодився. Він разом з ОСОБА_27 на автомобілі, яким він користувався, поїхали до с. Запорізьке. На трасі поблизу вказаного села стояв автомобіль «Жигулі» дванадцятої моделі темного кольору, біля автомобіля стояли ОСОБА_28 і ОСОБА_23 , які попросили відвезти їх до «Сільмага» в м. Апостолове. Потім з «Жигулів» ОСОБА_19 та ОСОБА_29 забрали аудіо колонки та акумулятор та поклали до його автомобіля. Він разом з ОСОБА_27 відвіз ОСОБА_19 та ОСОБА_29 до «Сільмага», а «Жигулі» залишилися на трасі біля с. Запорізьке. Стверджує, що в ту ніч біля вищевказаного автомобіля знаходилися саме обвинувачені ОСОБА_28 та ОСОБА_30 .

Свідок ОСОБА_31 показала, що вона знайома з ОСОБА_32 , так як її донька з ним зустрічалася. ОСОБА_33 вона також знає через свою доньку, яка навчалася разом з ним. На прохання доньки вона дала в борг ОСОБА_34 гроші в сумі 500 грн., але тривалий час ОСОБА_23 гроші не віддавав. На її питання щодо строку повернення боргу донька сказала, що у ОСОБА_33 грошей не має, але він пропонує взяти у нього в рахунок боргу цукор. Донька порекомендувала їй взяти цукор, на що вона погодилася. Донці запропонував придбати цукор ОСОБА_28 та сказав, що можемо залишитися без грошей. На 8 березня донька приїхала разом з ОСОБА_32 до неї додому і ОСОБА_28 привіз мішок цукру, ОСОБА_33 не було. Вона запитала у ОСОБА_24 , де взяли цукор, на що він відповів, що він з ОСОБА_35 заробили 2 мішка цукру. Пройшло більше місяця і до неї приїхали працівники міліції, її адресу їм вказав ОСОБА_30 . Міліція вилучила у неї цукор, з якого вона використала приблизно одне відро. Працівники міліції повідомили їй, що цукор крадений, тому вони його вилучають. Працівники міліції приїздили з ОСОБА_35 , який сидів в автомобілі. Донька його впізнала. Вона запитувала у ОСОБА_33 за гроші та цукор, на що той відповів, що цукор він заробив.

Протоколом огляду від 17.02.2015 року та фото таблицями до нього зафіксовано, що на автодорозі м. Апостолове с. Ленінське на відстані 600 м від балки поблизу сміттєсховища на узбіччі в напрямку с. Запорізьке знаходиться автомобіль темного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , в передніх дверцятах водія та пасажира скло злегка опущено. Пошкоджень кузова не виявлено. В середині автомобіля відсутній акумулятор, в панелі вирваний блок управління автомобіля, в замку запалення автомобіля відсутні ключі (КП, а.с.120-127).

Свідок ОСОБА_22 підтвердив в судовому засіданні, що зафіксований на фото- таблицях до протоколу огляду автомобіль (КП, а.с.120-127) це саме той автомобіль, біля якого його чекали ОСОБА_28 та ОСОБА_30 .

Розпискою від 17.02.2015 року ОСОБА_8 підтвердив, що отримав від робітників міліції автомобіль ВАЗ 21112, н/з НОМЕР_1 (КП, а.с. 130).

Із протоколу огляду від 08.04.2015 року вбачається, що об`єктом огляду є колонки для автомобіля в кількості 2-х штук, які добровільно надав для огляду в Апостолівському РВ ОСОБА_36 (КП, а.с.160-161).

Об`єктом огляду, який оформлено протоколом від 09.04.2015 року, стали саперна лопатка та частини електроболгарки у вигляді металевого захисного кожуху, валу, на якому знаходиться металева косозуба шестерня, металева кришка, та металевого зажиму, які добровільно надав для огляду ОСОБА_4 (КП, а.с.162-164).

Розпискою від 25.05.2015 року ОСОБА_37 підтвердила, що отримала від робітників міліції викрадені у них дві аудіо колонки SONI, фрагмент болгарки, саперну лопатку (КП, а.с. 169). В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 підтвердив належність повернутого майна саме йому.

Відповідно висновку авто товарознавчої експертизи середня (ринкова) вартість ідентичного КТЗ автомобіля «ВАЗ-21112», 2007 року випуску, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 17.02.2015 року, складала 95 418 грн. 54 копійки (КП, а.с.187-188).

Згідно протоколу одночасного допиту осіб від 30.05.2015 року ОСОБА_4 підтвердив, що у нього були відсутні кошти, тому він вимушений був здійснювати крадіжки, щоб купувати харчі та памперси своїй дитині. Так, разом з ОСОБА_3 вони викрали з автомобілів «Волга» акумулятор, дві колонки, які через декілька днів продали ОСОБА_38 . Приблизно через тиждень з мікроавтобусу викрали запасне колесо та авто магнітолу, які також передали ОСОБА_38 . Для подальшої крадіжки вони придбали дві пластикові маски. ОСОБА_3 запропонував здійснити крадіжку автомобіля з гаражу. З цього гаражу вони викрали болгарки, дві саперні лопати, два повні мішки цукру та стиплер. Все погрузили в автомобіль ВАЗ. Викотили автомобіль з гаражу, ОСОБА_19 завів автомобіль і вони поїхали спочатку до нього до дому, де відвантажили два мішки цукру, дві болгарки, лопату. Щоб покататися, поїхали в сторону с. Червоний Тік. По дорозі біля міського смітника автомобіль зламався. За пропозицією ОСОБА_3 він зателефонував знайомому, щоб той їх забрав. Коли на місце приїхали ОСОБА_25 та ОСОБА_39 , він зняв з поламаного автомобіля колонки, акумулятор, домкрат і хлопці відвезли їх додому. Через день-два вони продали динаміки, акумулятор, домкрат ОСОБА_38 . Цукор вони розділили з ОСОБА_40 . ОСОБА_3 своєї участі у скоєнні описаних ОСОБА_4 злочинів не визнав (КП, а.с.238-239).

Вищевказані докази суд покладає в основу обвинувачення, оскільки відповідно до положень статей 85 та 86 КПК України вказані докази є належними та допустимими з огляду на наступне.

Покази потерпілого ОСОБА_8 є послідовними, чіткими та узгоджуються з іншими дослідженими доказами у даному кримінальному провадженні, тому суд їм довіряє.

Також суд довіряє показам свідка ОСОБА_22 , який надав суду чіткі та послідовні показання з приводу відомих йому обставин, наполягав в судовому засіданні на своїх показах. Судом встановлено, що неприязнених стосунків між вказаним свідком та обвинуваченими не було і на даний час не має, що підтвердили обвинувачені в судовому засіданні, тому на переконання суду покази свідка ОСОБА_22 є допустимим доказом і у суду відсутні сумніви в достовірності цих показів.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_14 вказував на те, що покази свідка ОСОБА_22 є недопустимими, оскільки в судовому засіданні вказаний свідок пояснив, що його викликали в міліцію на допит з приводу земельних питань. Вказане твердження суд вважає необґрунтованим, оскільки у відповідності до ч.1 ст.23 КПК України показання свідка ОСОБА_22 суд дослідив безпосередньо у судовому засіданні з дотриманням вимог КПК України і саме досліджені в судовому засіданні показання суд покладає в основу обвинувачення.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні підтвердила факт придбання мішка цукру, який привіз ОСОБА_3 та пояснив, що вказаний цукор вони з ОСОБА_4 заробили. Показання вказаного свідка в даній частині є допустимим доказом, тому суд покладає в основу обвинувачення також і ці покази. Показання ОСОБА_41 в частині вилучення у неї придбаного цукру суд відкидає та не бере до уваги, оскільки вказані показання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Аналізуючи доводи захисника ОСОБА_14 щодо недопустимості інших доказів в даному кримінальному провадженні суд виходить з наступного.
Здійснюючи захист обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні захисник ОСОБА_14 вважає, що суду необхідно визнати докази, а саме: протоколи огляду, в ході яких було вилучено речі у ОСОБА_42 , протоколи огляду місця події, протоколи слідчих дій, що складені оперуповноваженими без будь-яких повноважень не це, недопустимими. Мотивами визнання таких доказів недопустимими захисник вважає порушення під час проведення окремих слідчих дій загальних засад верховенства права та законності, порядку фіксування окремих слідчих дій та вимоги до їх проведення, згідно ст.ст.104-106, 237-238 КПК України.
Разом з тим суд не вбачає підстав для визнання зазначених вище доказів недопустимими з наступних підстав.
Частиною 2 ст.1 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство складається з відповідних положень Конституції, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, цього Кодексу та інших законів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 № 12рп/2011 (справа № 1-31/2011) положення ст. 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто обвинувачення в скоєнні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом учинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання й фіксації із застосуванням заходів, передбачених законом «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на таку діяльність.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що визнаватися допустимими й використовуватись як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного й справедливого рішення у справі.

Так, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд установлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст.84 КПК).

Згідно ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.
Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Так, посилаючись на недопустимість доказів, захисник ОСОБА_14 вказує на відсутність в протоколі огляду від 17.02.2015 року відомостей щодо повідомлення про вчинений злочин, на підставі чого проведено огляд місця виявлення викраденого транспортного засобу, та складення фототаблиць слідчим ОСОБА_43 за відсутності постанови про створення групи слідчих у даному кримінальному провадженні, також захисник вказує на дефекти протоколу огляду аудіо колонок від 08.04.2015 року в зв`язку з відсутністю в протоколі даних щодо підстави проведення вказаної слідчої дії та місця її проведення та дефекти протоколу огляду речей від 09.04.2015 року в зв`язку з відсутністю в протоколі відомостей щодо участі у даній слідчій дії працівника міліції ОСОБА_44 та складення вказаного протоколу оперуповноваженим ОСОБА_45 за відсутності повноважень.

При дослідженні протоколу огляду від 17.02.2015 року судом встановлено, що його складено слідчим СВ Апостолівського РВ ОСОБА_46 , в цей же день вказаним слідчим складено план-схему до вказаного протоколу. До протоколу долучено фототаблиці на 5-ти аркушах, які виготовлені слідчим ОСОБА_47 , при цьому дата виготовлення вказаних фототаблиць не вказана. Згідно матеріалів кримінального провадження слідчий ОСОБА_43 проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, відносно ОСОБА_3 та за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за фактом вчинення крадіжки майна у ОСОБА_48 і вказані кримінальні провадження постановою прокурора від 26.05.2015 року об`єднані в одне провадження з кримінальним провадженням за фактом крадіжки майна у ОСОБА_8 , на підставі чого суд доходить висновку про наявність повноважень у слідчого ОСОБА_49 на виготовлення вищевказаних фото таблиць.

Захисник вказує на відсутність в протоколах від 17.02.2015 року та 08.04.2015 року відомостей щодо підстав проведення вказаної слідчої дії, що тягне за собою недопустимість вказаних протоколів як доказів у справі. Вказане твердження є необґрунтованими, оскільки вимоги до протоколу слідчої дії передбачені ч.3 ст.104 КПК України, при цьому вказаною нормою не передбачено внесення до протоколу слідчої дії відомостей щодо підстави проведення слідчої дії. Також необґрунтованим є твердження захисника про відсутність в протоколі огляду від 08.04.2015 року відомостей щодо місця проведення вказаної слідчої дії, оскільки, як вбачається з протоколу, в ньому вказано місце проведення м. Апостолове, та зазначено, що предмети для огляду надані в Апостолівському РВ.

Захисник ОСОБА_14 також вказував на відсутність в протоколі огляду від 09.04.2015 року відомостей щодо участі у вказаній слідчій дії ОСОБА_44 , що є порушенням. Суд відхиляє вказані твердження захисника як необґрунтовані, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що участь у даній слідчій дії брав працівник Апостолівського РВ ОСОБА_50 .

Суд відхиляє як необґрунтовані твердження захисника щодо відсутності повноважень на складення протоколів від 08 та 09.04.2015 року оперуповноваженими ОСОБА_45 та ОСОБА_51 , оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться доручення слідчих про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст.40 КПК України (а.с.61,101), якими доручено працівникам СКР Апостолівського РВ встановити можливі місця збуту крадених речей, а також встановити місця зберігання викраденого майна. Вказані доручення надавалися слідчими у інших кримінальних провадженнях, які постановою прокурора від 26.05.2015 року об`єднані в одне провадження.

Таким чином, вказані захисником порушення в протоколах огляду в силу ст.87 КПК України не дають підстав для визнання вказаних доказів недопустимими з огляду на те, що такі посилання сторони захисту за встановлених обставин не вказують на істотні порушення, викладені в нормах зазначеної статті, та не мають наслідком непридатність таких доказів у даному кримінальному провадженні для використання.

Твердження захисника ОСОБА_14 щодо недопустимості як доказу висновку експерта від 28.04.2015 року № 70/37-136 в зв`язку з проведенням експертизи лише у квітні 2015 року суд вважає необґрунтованим, оскільки вартість автомобіля, належного ОСОБА_8 , визначена експертом станом на день вчинення злочину, а не на час проведення експертизи.
Суд відхиляє як неналежний доказ довідку № 28 від 26.09.2018 року, видану ТОВ «Аграрна компанія «АВІАС-2000» ОСОБА_52 (а.с.159, суд. провадження, т.2), оскільки вказана довідка не містить відомостей, які підтверджують чи спростовують обставини, що підлягають з`ясуванню у даному кримінальному провадженні.

За клопотанням захисника ОСОБА_14 у якості свідка допитано ОСОБА_53 . Суд відкидає як доказ покази даного свідка як недостовірні, з огляду на наступне.

Так, свідок ОСОБА_52 показала, що вона являється матір`ю ОСОБА_4 . У неї є земельний пай, який вона здає в оренду приблизно з 2013 року. У 2013-2014 роках цукор у якості орендної плати вона не отримувала, але вона продала зерно та купила 5 мішків цукру, один з яких передала сину у вересні 2014 року, а другий мішок перед Новим роком. Цукор вона відвезла на найнятому автомобілі в с. В. Костромка, де проживає дідусь її невістки, бо син з невісткою проживали на найнятій квартирі в м. Апостолове. Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 показав, що належний йому цукор він продав невідомій особі, яка приїздила до нього додому в м. Апостолове, де він наймав квартиру. Свідок ОСОБА_31 вказала під час допиту, що цукор їй привіз ОСОБА_3 . Наявність вказаних протиріч у показах свідків викликає у суду сумнів у правдивості показань свідка ОСОБА_52 , тому зазначені показання свідка, на думку суду, є суперечливими та викликають сумнів в їх достовірності. Таким чином, вказані показання свідка ОСОБА_52 суд відхиляє.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час допиту в судовому засіданні вказували на застосування до них недозволених методів ведення досудового слідства, обвинувачений ОСОБА_4 також вказував, що застосування недозволених методів спонукало його надати визнавальні покази.

Факт застосування до обвинувачених недозволених методів досудового розслідування був предметом перевірки на підставі ухвали суду від 23.11.2017 року. Зазначені обвинуваченими обставини щодо застосування до них недозволених методів досудового розслідування не знайшли свого підтвердження під час проведення досудового розслідування за вказаними фактами (постанова слідчого від 30.03.2018 року про закриття кримінального провадження, а.с.47-50, судове провадження, т.2), тому суд вважає допустимим доказом протокол одночасного допиту осіб від 30.05.2015 року.

Відповідно до вимог статті 94 Кримінального процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчинених злочинах, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Невизнання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї вини у скоєнні вищевказаних злочинів суд розцінює як спосіб захисту, бажання уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинені злочини та оцінює показання обвинувачених в сукупності з іншими доказами.
Отже, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази - показання потерпілого, свідків, документи, висновок експерта є достатніми та дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за: ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення. Зі вказаного обвинувачення слід виключити кваліфікуючу ознаку «вчинена повторно», оскільки вказана обставина не найшла свого підтвердження в судовому засіданні. Також дії обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в приміщення, та за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованих злочинів був неповнолітнім, тому у відповідності до положень ст.66 КК України суд враховує вказану обставину як таку, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не встановив.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.ст.66, 67 КК України, суд не встановив.

Мотиви призначення покарання.
Відповідно до положень ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує наступне.

Злочини, вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, злочини вчинив в період іспитового строку, має постійне місце проживання, за попереднім місцем навчання характеризується посередньо, на даний час не зайнятий суспільно-корисною працею.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів є призначення покарання в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна згідно ч.2 ст.98 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України

Враховуючи, що вищевказані злочини обвинувачений ОСОБА_3 скоїв після ухвалення вироку Апостолівським районним судом Дніпропетровської області від 22.07.2014 року, суд вважає за необхідне при призначенні йому остаточного покарання застосувати ч.1 ст.71 КК України та призначити йому покарання за сукупністю вироків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наступне.

Злочини, вчинені обвинуваченим, відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем навчання характеризується посередньо, на утриманні має малолітню дитину, 2014 р.н., не зайнятий суспільно-корисною працею.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів є призначення покарання в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України та доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком 3 роки на підставі ст.75 КК України. Оскільки суд дійшов висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, підстави для призначення додаткового покарання у вигляді штрафу відповідно до ст.77 КК України відсутні.

Відповідно до положень п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого наступні обов`язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. У відповідності до положень ч.2 ст.76 КК України суд вважає за необхідне додатково покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , крім обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що в ході досудового слідства було проведено 2 експертизи, витрати на їх проведення в сумі 982 гр. 08 коп. (КП, а.с.136,186) підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.

Речові докази у справі фрагменти болгарки, саперну лопатку, 2 акустичні колонки, автомобіль марки «ВАЗ-21112», р/н НОМЕР_1 , передані потерпілому ОСОБА_8 , суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_8 ; фрагменти масок, що знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів Апостолівського ВП, слід знищити.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним.
Органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він 02 грудня 2014 року, приблизно в період часу з 11 до 12 години, прийшов із сокирою до будівлі Апостолівського центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів, розташованого по АДРЕСА_4 , в якому він на той час навчався, де, умисно порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, став шукати майстра ОСОБА_54 , виказуючи тому погрози фізичною розправою. В цей час в приміщенні АЦППРК перебували учні та викладачі навчального закладу, які злякалися поведінки ОСОБА_3 і не змогли в таких умовах продовжувати навчальний процес. В наслідок хуліганських дій ОСОБА_3 , що супроводжувалися особливою зухвалістю, були порушені спокійні умови роботи навчального закладу. На зауваження громадян ОСОБА_3 не реагував, висловлювався в їх адресу нецензурною лексикою та припинив свої злочинні дії лише після того, як викладачі закладу затримали його та відібрали сокиру.

Дії ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у тому, що 14 лютого 2015 року, приблизно о 00 годин 05 хвилин, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи поблизу під`їзду будинку АДРЕСА_1 , шляхом пошкодження дверних замків автомобіля «Фіат Дукато», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_55 та яким тимчасово керує ОСОБА_7 , таємно викрали із салону автомобілю автомобільний магнітофон «ЛІN», вартістю 540 грн., комплект головок «Торех», вартістю 250 грн., термос, вартістю 60 грн., автомобільне колесо, вартістю 350 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_7 збиток на загальну суму 1200 грн.

Також ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачуються у тому, що в період часу з 09.02.2015 року по 14.02.2015 року, приблизно о 23 годині, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи поблизу будинку № 2-А по вул. Котовського в м. Апостолове Дніпропетровської області, шляхом пошкодження дверних замків автомобіля «ГАЗ-2410», реєстраційний номер НОМЕР_4 , таємно викрали з автомобіля акумулятор, вартістю 1200 гривень, та дві акустичні колонки «BOSCHMFNN», вартістю 150 грн. кожна, чим завдали потерпілому ОСОБА_56 збитки на загальну суму 1500 грн.

Дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаними фактами злочинів органом досудового слідства кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні вищевказаних злочинів не визнав та показав, що дати скоєння нібито хуліганських дій, у скоєнні яких його обвинувачують, він не пам`ятає. Він стояв в коридорі училища разом зі своєю групою, чекали дзвоника на заняття. Коли задзвонив дзвоник, він став розвертатися, мимо нього в цей час бігли дві дівчини, одна з яких перечепилася через його ногу, впала на підлогу і «відключилася». Прийшла медична сестра, директор училища, стали розпитувати його про випадок з дівчиною. Потім підійшов ОСОБА_57 , запропонував йти з ним. Він пішов спереду, а ОСОБА_57 кулаком вдарив його в спину. Він став тікати від ОСОБА_58 , а той встиг його ще раз вдарити в голову. Після цього у нього залишилися шишка та синці на спині. Він побіг до дому, зателефонував матері, просив її прийти до училища, розібратися. Мати відповіла, що вона вже там, покликала його повернутися до училища, щоб розібратися в ситуації. Він в шоковому стані забіг до ОСОБА_29 , взяв сокиру, щоб ОСОБА_57 більше його не чіпав, не бив. Він боявся ОСОБА_58 , бо раніше його били майстри училища. Коли він побачив матір, сокиру зразу ж віддав фізруку ОСОБА_59 . Із сокирою по території училища він не бігав. Спокійно зайшов з нею до коридору і, побачивши матір, зразу спокійно віддав сокиру на пропозицію ОСОБА_60 віддати сокиру. В училище він повернувся на пропозицію своєї матері у всьому розібратися. Наступного дня поїхав навчатися до ОСОБА_61 . Про те, що його обвинувачують у скоєнні хуліганства, йому повідомили робітники міліції, коли привезли його з ОСОБА_61 .

Щодо крадіжки майна з автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_48 зазначив, що крадіжок з автомобіля не вчиняв, за вказаним фактом йому нічого не відомо.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні крадіжок майна потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_48 не визнав, показав, що вказані крадіжки не скоював, на досудовому слідстві підписав протоколи з визнанням, щоб піти додому, бо у нього на утриманні перебувала малолітня дитина.

Обставини вчинення вищевказаних злочинів, викладені в обвинувальному акті, які прокурор вважає доведеними, не знайшли свого підтвердження і суперечать обставинам, встановленим судом, які перевірені доказами, наданими сторонами під час судового розгляду, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, зокрема законності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Підстави для виправдання обвинувачених з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, державним обвинуваченням суду надані наступні докази.

Так, свідок ОСОБА_62 показав, що ОСОБА_3 - учень навчального закладу, де він був викладачем фізичної культури. 02.12.2014 року, приблизно о 10 годині, в час перерви мимо адміністративного кабінету училища пробіг учень з криком, що ОСОБА_3 із сокирою йде. По коридору дійсно йшов ОСОБА_3 із сокирою в руках, яку не віддавав. Тільки в приймальній директора училища він разом з ОСОБА_63 забрали сокиру. ОСОБА_3 висловлювався нецензурною лайкою, кричав, що когось хоче зарубати, був дуже збуджений. Медична сестра запропонувала ОСОБА_3 вжити заспокійливий засіб. Учні знаходилися в коридорі біля приймальні. Через деякий час приїхали робітники міліції. Все це тривало приблизно 5 7 хвилин. З приводу цих подій його допитували в прокуратурі. Від тих подій на сьогодні пройшов значний проміжок часу, що впливає на точність його свідчень. Від учнів навчального закладу йому відомо, що у ОСОБА_19 була дівчина, якій поставили підніжку, внаслідок чого вона впала та втратила свідомість. Чи пов`язані ці події зі з`явленням ОСОБА_19 в училище із сокирою, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_64 показав, що він проводив заняття з керування автотранспортом. В цей час його покликали і попросили відвезти додому дівчину, яка перечепилася та впала. Він піднявся в кабінет медичної сестри ОСОБА_65 , там знаходилася ОСОБА_66 , яка розповіла, що перечепилася і впала, але із-за чого перечепилася не знає. Медсестра попросила почекати 10-15 хв. та відвезти ОСОБА_67 додому. Вийшовши з кабінету медсестри, він побачив групу учнів. Хлопці йому сказали, що хочуть розібратися з ОСОБА_19 , бо той штовхнув дівчину. На його питання чи бачили вони, як ОСОБА_19 це зробив, хлопці відповіли, що ні. Він зрозумів, що хлопці бажають побити ОСОБА_3 , тому попросив їх іти на урок і сказав, що без них розберуться. Він вирішив забрати з училища ОСОБА_3 , щоб того не побили учні. Викладач англійської мови відпустив ОСОБА_24 з уроку. ОСОБА_3 спустився разом з ним на перший поверх і втік. Він відвіз дівчину до дому, а коли повернувся, його покликали до кабінету директора. Там знаходилися: ОСОБА_3 , його мати, директор училища, медична сестра та ще хтось з робітників училища. Всі кричали, мова йшла про сокиру, мати ОСОБА_19 захищала сина. Вже під вечір йому розповіли, що коли він був відсутній, ОСОБА_19 прийшов до училища та хотів з ним розібратися.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_68 показав суду, що у 2014 році він працював майстром в Апостолівському ПТУ. Щодо вчинення хуліганських дій ОСОБА_32 пояснив, що не пам`ятає місяця, коли це відбулося. В той день він знаходився у своєму кабінеті, що розташований на першому поверсі училища. Як ОСОБА_28 заходив в приміщення адміністративного корпусу училища, він не бачив. Він почув крик, до нього в кабінет забігли учні (хто саме він не пам`ятає) і повідомили, що прийшов ОСОБА_69 із сокирою. Коли він вийшов до коридору, то побачив ОСОБА_24 , якого за руку тримав ОСОБА_70 . Учнів у коридорі не було. У ОСОБА_24 була сокира, яку забрав ОСОБА_71 , але точно пригадати не може, хто саме забрав сокиру, так як пройшло багато часу. ОСОБА_28 був агресивний, але він як майстер його заспокоював. Вони пішли до кабінету директора, де поговорили, потім прийшла мама ОСОБА_72 . ОСОБА_28 був «психований», розчулений, розповів, що його вдарив майстер ОСОБА_57 . Він особисто не чув, щоб ОСОБА_28 когось лякав сокирою. Навчальний заклад в той день працював, збою в роботі чи зриву занять не було. В той же день до училища приїздили працівники міліції, вилучили сокиру, опитували всіх. Чи розглядався на нараді в училищі факт побиття ОСОБА_73 . ОСОБА_24 , він не знає. Він запитував ОСОБА_74 про цей факт, але той промовчав.

Свідок ОСОБА_75 показала суду, що вона раніше працювала заступником директора Апостолівського центру з підготовки та перепідготовки робітних кадрів, де навчався ОСОБА_76 . У 2014 році (місяць не пам`ятає) ОСОБА_28 прийшов до навчального закладу із сокирою. Діти побачили його і почали кричати. Там був ОСОБА_62 та ОСОБА_68 , які забрали у ОСОБА_24 сокиру і занесли до неї в кабінет. Перед цими подіями вона зателефонувала мамі ОСОБА_24 і запросила в училище в зв`язку з інцидентом з дівчинкою. Зі слів колег їй відомо, що ОСОБА_28 поставив підніжку дівчинці, яка йшла по коридору, і та впала, вдарилася головою та втратила свідомість. Майстер виробничого навчання ОСОБА_77 схопив ОСОБА_78 за куртку, але ОСОБА_79 вискочив з куртки і десь побіг. Зі слів ОСОБА_24 їй відомо, що ОСОБА_77 його вдарив, тому він втік з училища, а потім пішов до ОСОБА_33 додому, де той наймав квартиру, і взяв сокиру, щоб налякати ОСОБА_80 . ОСОБА_77 заперечував факт побиття ОСОБА_24 , говорив, що лише вхопив за куртку. Коли ОСОБА_28 прийшов із сокирою, то його мама вже була в закладі. ОСОБА_28 був у збудженому стані, до нього викликали медсестру, щоб надала медичну допомогу. Навчальний заклад в зв`язку з цими подіями роботу не припинив, учбовий процес не був зірваний, це відбувалося під час перерви.

Згідно показань свідка ОСОБА_81 вона працює медичною сестрою в Апостолівському ПТУ. В той день вона надавала медичну допомогу Носальській Анжелі, яку привела до неї класний керівник ОСОБА_82 . Дівчина була в свідомості, але почувала себе погано, в зв`язку з чим ОСОБА_77 відвіз її додому. Зі слів працівників училища їй відомо, що ОСОБА_28 поставив ОСОБА_83 підніжку і та впала. Потім вона знаходилася на першому поверсі у приймальні з іншими працівниками училища. Хтось із учнів повідомив, що на першому поверсі розгорілася сварка, були чути крики. Потім покликали ОСОБА_84 , щоб розібрався, хто покликав не пам`ятає. ОСОБА_85 завів ОСОБА_24 до приймальні, при цьому ОСОБА_28 був збуджений та знервований. Після цього вона пішла до свого кабінету на 3-й поверх. Через декілька хвилин її запросили до кабінету заступника директора, щоб вона надала медичну допомогу ОСОБА_86 , якому вона дала заспокійливі краплі. ОСОБА_24 заспокоювали його мати та заступник директора ОСОБА_87 . Розмови з ОСОБА_32 вона не чула, але потім дізналася, що ОСОБА_28 посварився з майстром.

Оцінивши в сукупності всі докази за вказаним фактом обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, з наступних підстав.
Так, кримінальна відповідальність за ч.1 ст.296 КК України настає у разі вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.3-5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст.173 КУпАП. Суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та

обставин учинення ним кримінально караних дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами, вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязненими стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з

мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною формою вини і мотивом явної неповаги до суспільства. Саме мотив явної неповаги до суспільства виступає головним критерієм відмежування хуліганства від суміжних злочинів. Відсутність у вчиненому мотиву явної неповаги до суспільства свідчить про відсутність хуліганства.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів показів свідків ОСОБА_62 , ОСОБА_88 , ОСОБА_75 , ОСОБА_81 - між ОСОБА_89 та ОСОБА_3 виник конфлікт, який був викликаний неправильними діями ОСОБА_54 , що свідчить про наявність особистих неприязне них стосунків між ОСОБА_89 та ОСОБА_3 . В судовому засіданні не встановлено факт побиття ОСОБА_89 ОСОБА_3 , але емоційний стан ОСОБА_3 підтверджує неправильність дій ОСОБА_54 стосовно ОСОБА_3 . З показів вказаних свідків, а також показів обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_3 взяв сокиру для захисту від майстра навчального закладу ОСОБА_54 , а не з метою порушення громадського порядку, сокиру ОСОБА_3 віддав на першу вимогу, що підтверджує покази ОСОБА_3 щодо мети принесення сокири до навчального закладу захист від неправильних дій ОСОБА_90 . Вказане спростовує доводи обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_3 дій з мотивів явної неповаги до суспільства, які супроводжувалися особливою зухвалістю.

Наведені стороною обвинувачення показання вищевказаних свідків, а також свідка ОСОБА_54 не підтверджують обставини щодо порушення ОСОБА_3 громадського порядку та порушення умов роботи навчального закладу.
Жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що робота закладу у зв`язку з неправомірною поведінкою ОСОБА_3 припинялась, стороною обвинувачення також суду не надано.

Аналізуючи усі наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що прокурором не доведено та в суду відсутні достатні, беззаперечні докази, які б доводили поза розумним сумнівом, що ОСОБА_3 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Вина обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вчинені крадіжок майна ОСОБА_48 та ОСОБА_7 також не доведена стороною обвинувачення.

На підтвердження вини обвинувачених прокурором надано наступні письмові докази.

Так, протоколом огляду від 20.02.2015 року зафіксовано, що об`єктом огляду є автомобіль марки «Волга» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , та автомобіль марки «Волга» бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , які розташовані навпроти будинку № 2-А по вул. Котовського в м. Апостолове. Автомобіль марки «Волга» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зовні механічних пошкоджень не має. На багажному відділенні пошкоджений замок. В салоні автомобіля біля панелі приладів відсутня магнітола, а внизу на підлозі наявний чорний кабель, кінець якого обмотаний ізострічкою синього кольору, відсутній акумулятор. Автомобіль марки «Волга» бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зовні механічних пошкоджень не має. На багажному відділенні пошкоджений замок. В передніх зліва дверцятах відсутнє скло, замість нього дверцята закриті мішком. На підлозі біля задніх дверцят наявні уламки скла. В салоні автомобілю відсутня авто магнітола, динамік (КП, а.с. 59-60).

Згідно протоколу огляду від 08.04.2015 року об`єктом огляду являються автомобільні колонки «BOSCHMFNN» чорного кольору, на динаміках маються наклейки, на яких відображено № 8, з динаміків виходить шматок проводу. В протоколі вказано, що вказані колонки добровільно представив в Апостолівський РВ ОСОБА_36 для огляду та вилучення та пояснив, що колонки він придбав у ОСОБА_3 (КП, а.с. 68-71).

Протоколом огляду від 08.04.2015 року (КП, а.с.93-96) та фото таблицями до нього зафіксовано, що предметом огляду є автомобіль «Фіат Дукато», р/н НОМЕР_3 , білого кольору, що розташований на узбіччі вул. Дзержинського м. Апостолове Дніпропетровської області. В ході огляду встановлено наявність пошкодження замка дверей з лівого боку на дверцятах водія, при огляді салону автомобіля встановлено відсутність магнітоли в місці її кріплення.

Згідно протоколу огляду від 19.04.2015 року та фото таблицями до нього об`єктом огляду є речі, які добровільно надав для огляду в Апостолівському РВ ОСОБА_36 , а саме: динамік в пластиковому корпусі сіро-чорного кольору, на одному з яких наявна металева решітка чорного кольору; дистанційний пульт в пластиковому корпусі сіро-чорного кольору; річ, яка має маленький екран та 4 кнопки на передній панелі; автомагнітолу марки «ЛIN», яка знаходиться в металевій коробці захисту, має квадратну форму; запасне колесо діаметром 16 дюймів. Вказані речі вилучені (КП, а.с.107-111).

Розпискою від 19.04.2015 року ОСОБА_7 підтвердив, що отримав від робітників міліції викрадені у нього з автомобілю автомобільне колесо, автомагнітолу, пульт, перехідник до флеш карти, динамік ( КП, а.с.112).

Вказані протоколи огляду транспортних засобів та речей, а також розписка ОСОБА_7 не підтверджують прямо чи непрямо вчинення крадіжок майна у ОСОБА_48 та ОСОБА_7 саме обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зазначення в протоколі огляду речей від 08.04.2015 року пояснення ОСОБА_42 щодо придбання наданих речей у ОСОБА_3 не підтверджено іншими доказами, а тому у суду виникає сумнів щодо достовірності зазначених відомостей. Зі вказаних підстав суд відкидає вказані докази.

За клопотанням захисника був допитаний потерпілий ОСОБА_7 , який показав суду, що йому дійсно була повернута автомагнітола, про що він написав розписку, але ця автомагнітола йому не належить, про що він повідомляв працівників міліції, але йому сказали, щоб він забирав авто магнітолу. Також він писав розписку про отримання запасного колеса, але запаску не забирав, бо йому ніхто її не давав. Впізнання речей з ним ніхто не проводив, запасне колесо він взагалі не бачив, бо колесо йому не показували. Коли було вчинено крадіжку, він не пам`ятає, але ще було холодно. Заяву про вчинення крадіжки він, здається, писав в той же день, але точно не пам`ятає.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази, надані стороною обвинувачення, на думку суду з урахуванням показань потерпілого ОСОБА_7 не підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а матеріали кримінального провадження не містять жодного прямого доказу вини вказаних обвинувачених.

До судового засідання за клопотанням сторони захисту неодноразово викликався для допиту потерпілий ОСОБА_91 (судове провадження, т.2, а.с.9,39,65,81), але потерпілий не з`являвся в судове засідання, 23.07.2018 року (СП, т.2, а.с.110) потерпілий відмовився від отримання судової повістки, в подальшому судові повістки поверталися до суду за закінченням терміну зберігання (СП, т.2, а.с.129,145,153,157). Сторона захисту не змогла забезпечити участь у судовому засіданні вказаного потерпілого в зв`язку зі зміною останнім місця проживання.

Судом також неодноразово за клопотанням прокурора викликався для допиту у якості свідка ОСОБА_36 , в зв`язку з неявкою останнього в судове засідання неодноразово постановлялася ухвала про привід вказаного свідка (судове провадження, т.2, а.с.6,14,17,27,41-42,57-58,76-77,89,94-95,100,109,112-113), але свідок ОСОБА_36 до суду не прибув, згідно наданих Апостолівським ВП матеріалів ОСОБА_36 виїхав на заробітки до РФ.

На підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних крадіжок майна стороною обвинувачення надано протокол одночасного допиту осіб від 30.05.2015 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_4 надав покази щодо обставин вчинення крадіжок майна у ОСОБА_48 та ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_3 .

Суд визнав вказаний протокол допустимим доказом, разом з тим, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази за вказаними епізодами обвинувачення з точки зору достатності таких доказів для прийняття рішення, суд у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України доходить висновку про недостатність доказів для прийняття рішення щодо винуватості обвинувачених.

Отже, в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, а судом не встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 вчинили крадіжки майна у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_92 .

Згідно ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України).

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Європейський Суд з прав людини у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного» (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Такими чином, ретельно досліджені в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення в частині пред`явленого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, не підтверджують прямо чи непрямо обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак, виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин», такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, доходить висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тому ОСОБА_3 за вказаним епізодом обвинувачення у відповідності до п.3 ч.1 ст.373 КПК України слід визнати невинуватим та виправдати. Стороною обвинувачення також не надано докази на вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_48 та ОСОБА_7 , тобто злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно, відтак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаними епізодами обвинувачення у відповідності до п.2 ч.1 ст.373 КПК України необхідно визнати невинуватими та виправдати.

На підставі положень ст.100 КПК України речові докази - акустичні колонки, що вилучені у ОСОБА_42 та знаходяться в камері схову речових доказів Апостолівського ВП, підлягають поверненню ОСОБА_93 ; динамік, пульт, зарядний пристрій, авто магнітолу, колесо, що передані потерпілому ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне передати до СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 та ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 призначити за правилами призначення покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання, призначеного даним вироком, з невідбутим покаранням, призначеним вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.07.2014 року, у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 та ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до положень ст.76 КК України наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на Апостолівський РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Речові докази у справі фрагменти болгарки, саперну лопатку, 2 акустичні колонки, автомобіль марки «ВАЗ-21112», р/н НОМЕР_1 , передані потерпілому ОСОБА_8 , залишити ОСОБА_8 ; фрагменти масок, що знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів Апостолівського ВП, знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 982 гр. 08 коп.

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та виправдати ОСОБА_3 на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення крадіжок майна ОСОБА_94 та ОСОБА_7 за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та виправдати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

Речові докази - акустичні колонки, що вилучені у ОСОБА_42 , що знаходяться в камері схову речових доказів Апостолівського ВП, повернути ОСОБА_93 ; динамік, пульт, зарядний пристрій, авто магнітолу, колесо, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , передати до СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

На вирок може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1