Дата документу Справа № 324/1615/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1153/18
Єдиний унікальний № 324/1615/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.190, ч.2 ст.309 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Зорька Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: останнього разу вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року за ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.190, ст.ст.70, 71 КК України до трьох років двох місяців позбавлення волі; наразі утримується в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11),

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 і ч.2 ст.309 КК України, та призначено йому покарання:
за ч.2 ст.190 КК України - 2 роки позбавлення волі;
за ч.2 ст.309 КК України - 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року, і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 20 вересня 2017 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 ухвалено утримувати в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів з проведення двох судових експертиз в сумі 670,72 грн.
Вирішена доля речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_8 30 березня 2016 року приблизно о 14.00 годині, знаходячись на території Воскресенського (колишня назва Чапаєвського) навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, розташованого у с. Воскресенка (колишня назва Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області, вул. Матросова,2, підійшов до своєї знайомої неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), переслідуючи корисливий мотив та мету, в ході розмови, використовуючи довірливі відносини, попрохав у неповнолітньої ОСОБА_9 під уявним приводом її мобільний телефон марки «Lenovo» модель «А396», вартість якого відповідно до висновку експерта складає 1179,23 грн. та який належить її матері ОСОБА_10 , пообіцявши невдовзі повернути ОСОБА_9 її мобільний телефон. Коли неповнолітня ОСОБА_9 , будучи введеною в оману, передала ОСОБА_11 свій мобільний телефон, той покинув місце скоєння злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на вищевказану суму.
Приблизно в середині вересня 2017 року в обідній час доби, знаходячись на пустирі, розташованому поблизу м. Брянка Луганської області, побачив зростаючу рослину роду коноплі, на якій він, маючи прямий злочинний умисел, спрямований на незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно, зірвав верхівкові частини, чим незаконно придбав наркотичний засіб. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , висушив та подрібнив зірвані раніше ним частини рослини роду коноплі, тим самим привів у форму, готову для вживання, та поклав у скляну банку ємністю 0,5 л., яку закрив полімерною кришкою і зберігав у ній вищезазначений наркотичний засіб без мети збуту при собі в спортивній сумці. 20 вересня 2017 року о 9.00 годині ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції на площі автовокзалу у м. Пологи Запорізької області, розташованого у м. Пологи Запорізької області по вул. Єдності,9-А, з метою припинення вчинюваного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП. ОСОБА_8 був доставлений до Пологівського ВП ГУ НП в Запорізькій області для складання протоколу про скоєне ним вищевказане адміністративне правопорушення. В ході огляду особистих речей ОСОБА_12 , проведеного 20 вересня 2017 року з 9.30 години до 9.40 години, в його сумці було виявлено та вилучено до Пологівського ВП ГУ НП в Запорізькій області скляну банку ємністю 0,5 л. з полімерною кришкою жовтого кольору, частково заповнену сухою подрібненою речовиною рослинного походження.

Зі змісту апеляційної скарги випливає, що обвинувачений з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, а також обставин щодо його особи, просить вирок місцевого суду змінити і призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка вважає вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_12 у скоєнні злочинів, зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_12 за ч.2 ст.190, ч.2 ст.309 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_12 за ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч.2 ст.309 КК України, тобто незаконне виготовлення, придбання, та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно, кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують покарання та відсутність таких, які його обтяжують.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_11 за кожне кримінальне правопорушення окремо, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставини, які пом`якшують і відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Злочини, які інкримінувалися обвинуваченому ОСОБА_11 , відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.
При вивченні особи обвинуваченого судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, не працює, є неодноразово судимим, в тому числі за корисливі злочини і злочини у сфері обігу наркотичних засобів, знову вчинив аналогічні злочини.
ОСОБА_8 повністю визнавав свою вину, щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, сприяв розкриттю злочину, тому суд вказані обставини зарахував як ті, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого.
Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в середніх межах передбачених санкціями ч.2 ст.190, ч.2 ст.309 КК України.
За сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України суд застосував найбільш м`який принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При призначенні остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України суд частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у розмірі трьох років чотирьох місяців позбавлення волі, при тому, що за попереднім вироком він відбув трохи більше семи місяців покарання, тоді як останньому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки два місяці.
Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи обвинуваченого щодо врахування визнання вини, щирого каяття і сприяння розкриттю злочинів, як підставу для пом`якшення покарання, необґрунтовані, оскільки ці обставини були враховані судом при призначенні покарання, як обставини, що його пом`якшують, і повторно враховуватися не можуть. Той факт, що ОСОБА_8 є переселенцем, не може бути підставою для застосування положень ст.69 КК України, і призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленого в санкціях ч.2 ст.190, ч.2 ст.309 КК України, оскільки ця обставина істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4