Провадження № 1-кс/344/7293/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000003 від 15.02.2018 , -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором в обгрунтування якого посилалася на те, що у 2017 році ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне збагачення за рахунок отримання грошової винагороди під виглядом надання реабілітації хворим від наркотичної залежності і хронічного алкоголізму, шляхом незаконного позбавлення їх волі, вступив в злочинну змову із жителями м. Маріуполь, Донецької області, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, з якими організував на території м. Коломия та Коломийського району, Івано-Франківської області, декілька закладів закритого типу для примусового утримання в умовах ізоляції осіб вказаної категорії.

Так, ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та з іншими невстановленими особами, незаконно позбавили волі в період часу з грудня 2017 року по березень 2018 року ОСОБА_11 , який перебував в алкогольній залежності, якого утримували за адресою: АДРЕСА_1 , упродовж 10.05.2018 - 20.06.2018 року, ОСОБА_12 , який перебував в наркотичній залежності, в період часу 11.06.2018 - 01.07.2018 року, ОСОБА_13 , який перебував в алкогольній залежності, з 09.07.2018 по серпень 2018 року, ОСОБА_14 , який перебував в алкогольній залежності, у період часу з 07.08.2018 по 25.09.2018, ОСОБА_15 , яка перебувала в наркотичній залежності, у період часу з 24.09.2018 по 25.09.2018, ОСОБА_16 , який перебував в алкогольній залежності, яких утримували за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім цього, ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, незаконно позбавили волі ОСОБА_17 , який перебував в алкогольній залежності та якого утримували за адресою АДРЕСА_3 , а упродовж 15.09.2018-25.09.2018 ОСОБА_14 , який перебував в алкогольній залежності та якого утримували за адресою: АДРЕСА_4 .

Також, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок одержання прибутку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки, у вигляді завдання шкоди охоронюваним законом інтересам громадян України і бажаючи їх настання, у 2017 році вступив у злочинну змову із жителями м. Маріуполь, Донецької області, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та з іншими невстановленими слідством особами, з яким домовились вчинити вербування осіб з використанням їх уразливого стану з метою залучення до примусової праці.

Так, у січні 2018 року ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими слідством особами, використовуючи уразливий стан ОСОБА_11 зумовлений незаконним позбавленням його волі, а також психічною вразливістю, внаслідок алкогольної залежності, завербували останнього до його трудової експлуатації.

У період часу з січня 2018 по березень 2018 року ОСОБА_11 , будучи завербованим, примусово працював у військовій частині в АДРЕСА_1 , де виконував малярні роботи, за які ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші невстановлені слідством особи отримали грошову оплату.

Окрім цього, 11-12 липня 2018 року ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими слідством особами, діючи повторно, використовуючи уразливий стан ОСОБА_14 зумовлений незаконним позбавленням його волі, а також психічною вразливістю внаслідок алкогольної залежності, завербували останнього до його трудової експлуатації шляхом добровільної домовленості.

З 12 липня 2018 по серпень 2018 року ОСОБА_14 , будучи завербованим, примусово працював на різних підсобних роботах у м. Коломия, за які ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші невстановлені слідством особи отримали грошову оплату.

У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_5 , українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, з середньою освітою, у відповідності до ст. 89 КК України вважається несудимим.

25 вересня 2018 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 26.09.2018 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 149 КК України.

Один із злочинів у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , зокрема злочин, передбачений ч. 2 ст. 149 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті - дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої..

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Абзацом 175 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено термін «обґрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 149 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками, згідно яких ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_4 , як особу яка вчинили щодо них злочин, протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами обшуків та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також, Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

У відповідності до практикиЄвропейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-п. 1 - переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція ч. 2 ст. 149 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також те, що він являється жителем м. Маріуполь, Донецької області, який межує з територією проведення ООС, тому може скритись на непідконтрольну Україні територію;

-п. 3 - незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки знає їх анкетні відомості так як особисто знайомий з ними;

-п. 4 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-п. 5 -вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на його злочинну спрямованість, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела доходів, а також вчиняв кримінальні правопорушення з метою незаконного одержання доходів та може вчиняти їх у подальшому.

Враховуючи вищенаведені ризики, репутацію підозрюваного, обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - неможливе.

На сьогоднішній день до органу досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. У зв`язку з цим, неможливо застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосувати відносно підозрюваного неможливо, оскільки ОСОБА_4 являється жителем м. Маріуполь, Донецької області, який межує з територією проведення ООС, тому, перебуваючи під домашнім арештом може скритись на непідконтрольну Україні територію.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Згідно матеріалів кримінального провадження кримінальні правопорушення у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 були вчинені ним із застосуванням фізичної сили.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав викладених в ньому обставини, просив задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваного повідомив, що до підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З матеріалів клопотання вбачається, що 25 вересня 2018 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 26.09.2018 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 149 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , злочинів передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 149 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаних вище злочинів, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також наявність судимості.

Визначати розмір застави, вважаю недоцільним.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_5 , громадянина України, раніше судимого: 16.05.2012 року Ілічівським районним судом м.Маріуполь, Донецької області за ч. 1 ст.15, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 23 листопада 2018 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1