Справа № 305/950/18
Номер провадження 1-кп/305/295/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000404 від 17.05.2018 та № 0000483 від 13.06.2018 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костилівка, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 10 травня 2018 року, близько 24 години, знаходячись в АДРЕСА_2 , мотоцикл марки «Viper X ploder 200» 2014 року випуску, з об`ємом двигуна 200 см.куб., без державного реєстраційного номеру, що належить ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись незачиненою хвірткою, проник на подвір`я вказаного житлового будинку, де незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, вартістю 25 тисяч гривень.

У подальшому, ОСОБА_4 , маючи реальну можливість розпоряджатись зазначеним транспортним засобом, не приводячи у дію двигун мотоцикла, штовхаючи перемістив його до місця своєї реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , де сховав у господарській споруді.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , 12 травня 2018 року, близько 02 години 00 хвилин, знаходячись в с. Костилівка, Рахівського району, Закарпатської області, по вул. Центральній, неподалік магазину ПП «Тодер», діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю господаря та сторонніх осіб, викрав спортивний велосипед марки «Lord» фіолетового кольору, вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, який знаходився під магазином та належав ОСОБА_7 , внаслідок чого завдав останньому матеріальної шкоди на суму 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та пояснив, що вчинив крадіжку мотоцикла та велосипеда, насправді неусвідомлюючи протиправний характер своїх дій. Так, у травні 2018 року, близько опівночі повертався додому, в АДРЕСА_1 , побачив на подвір`ї дворогосподарства належного ОСОБА_6 мотоцикл, який вирішив викрасти, скориставшись незачиненою хвірткою, зайшов на подвір`я звідки викотив мотоцикл. Приблизно через два дні, вночі, по дорозі додому, під магазином побачив велосипед, який вирішив викрасти. Викрадені мотоцикл та велосипед повернув потерпілим. У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився. Однак, через канцелярію суду, надав письмову заяву, в якій просив кримінальне провадження розглядати у його відсутності. Як потерпілий, не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, цивільний позов заявляти не буде.

Потерпілий ОСОБА_7 , в судове засідання також не з`явився. Однак через канцелярію суду надав письмову заяву в якій просив кримінальне провадження розглядати у його відсутності. Як потерпілий, не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, цивільний позов заявляти не буде.

Обвинувачений не заперечував проти вищевказаних обставин, вину у скоєному злочині визнав повністю, суд, керуючись вимогами ст.349 КПК України, враховуючи згоду учасників процесу, обмежив вивчення доказів допитом обвинуваченого та матеріалами, які характеризують його особу, а інші докази стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорювались, визнав недоцільним досліджувати.

Поряд з цим, при кваліфікації дій ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 289 КК та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача, всупереч їх волі.

Така сама правова позиція міститься і в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якою, незаконне заволодіння транспортним засобом (стаття 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб, примушування їх до початку чи продовження руху, тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

З урахуванням установленої судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_4 злочину проти безпеки експлуатації транспорту.

Відповідальність за ст.289 КК України передбачена за незаконне заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою, яке може бути вчинене лише шляхом активних дій особи, направлених на протиправне вилучення транспортного засобу і є закінченим з моменту початку його руху.

Предмет інкримінованого ОСОБА_4 , кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, а саме - мотоцикл марки «Viper X ploder 200», 2014 року випуску, з об`ємом двигуна 200 см.куб., відноситься згідно п.1.10 Правил Дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306, до механічних транспортних засобів, та відповідає переліку закріпленому в примітці до ст.286 КК України.

Із об`єктивної сторони злочин полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Заволодіння може здійснюватися таємно або відкрито, шляхом обману або зловживання довірою.

Незаконність, як ознака об`єктивної сторони злочину означає заволодіння чужим транспортним засобом. Воно є таким, якщо не є власністю винного, не знаходиться в його володінні, не закріплено за ним по роботі, він не вправі ним розпоряджатись.

Заволодіння носить протиправний характер. Це означає, що винний не має права на використання транспортного засобу для поїздки на ньому.

Суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або покататися, тощо.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає доведеним факт незаконного заволодіння ОСОБА_4 транспортним засобом, належним ОСОБА_6 .

У відповідності з вимогами ч.ч.1 і 2 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а частина 3 цієї статті визначає, що з метою забезпечення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В даному випадку у провину ОСОБА_4 органами досудового розслідування інкриміновано незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у інше сховище.

Разом із тим, з самого формулювання обвинувачення та показів обвинуваченого ОСОБА_4 наданих в ході досудового та судового слідства, судом встановлено, що він, знаходячись в АДРЕСА_2 , мотоцикл марки «Viper X ploder 200», 2014 року випуску, з об`ємом двигуна 200 см.куб., без державного реєстраційного номеру, що належить ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись незачиненою хвірткою, проник на подвір`я вказаного житлового будинку, де незаконно заволодів мотоциклом.

Таким чином, злочин було вчинено шляхом вільного доступу на територію подвір`я. За наведених обставин цю територію, навіть якщо вона мала огорожу, не можна вважати сховищем, адже у конкретному випадку, її наявність встановлює лише видимі межі території, а не як сховище. (Постанова Верховного Суду справа № 569/6988/16-к від 10 квітня 2018 року).
З урахуванням викладеного, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, суд, дійшов висновку про необхідність виключення з обвинувачення кваліфікуючої ознаки злочину - незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у інше сховище, та, з огляду на правову позицію Верховного Суду, кваліфікує діяння обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, та за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, їх суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з батьками, в сім`ї виховується ще брат і сестра.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

З висновку досудової доповіді органу пробації слідує, що виправлення ОСОБА_4 , без позбавлення волі на певний строк є можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання ОСОБА_4 у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки таке за даних обставин справи було б надмірно суворим покаранням, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст.185 та ч. 1 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. п.1 п.2 ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, в межах кримінального провадження, обраний органом досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчився 22 липня 2018 року, підстав для продовження запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання:

за ч.1 ст.185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.

за ч.1 ст.289КК України- 3 (три) роки позбавлення волі

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: мотоцикл марки «Viper X ploder 200» 2014 року випуску, з об`ємом двигуна 200 см.куб., без державного реєстраційного номеру, що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 , та спортивний велосипед марки «Lord» фіолетового кольору, що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , по вступу вироку в законну силу - залишити їм, як законним власникам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_1