КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського Апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи,

Також даним вироком вирішені питання в частині речових доказів, судових витрат та цивільного позову,
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 10 серпня 2015 року приблизно в 00 год. 30 хв. разом з невстановленими особами, перебуваючи на території гаражного авто-кооперативу «Бакинський» за адресою: м. Київ, вул. Бакинська, 35-а, проходив повз контрольно-пропускний пункт охорони.

В цей час, ОСОБА_8 , побачивши, що ворота кооперативу зачинені, висловив вимогу до охоронця вказаного кооперативу ОСОБА_9 відчинити ворота, у зв`язку із чим між ними виник словесний конфлікт.

В ході вказаного словесного конфлікту ОСОБА_8 зайшов до приміщення охорони авто-кооперативу, де умисно наніс ОСОБА_9 два удари руками у область обличчя, чим спричинив йому такі тілесні ушкодження:
- закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, уламковий перелом суглобового відростку правої гілки нижньої щелепи з вивихом голівки, перелом кісток носа, перелом велично-орбітального комплексу зліва з крововиливом в гайморову пазуху, три синці на повіках лівого ока, у лівій щічно-нижнє-щелепній ділянці, у правій щічній ділянці, субкон`юнктивальний крововиливу лівого ока;
- синець у правій надключичній ділянці.
Вказана закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Синець у правій надключичній ділянці, відноситься до легкого тілесного ушкодження, відповідно п.п. 2.3.5. та 4.6. «Правил».
Таким чином ОСОБА_8 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким виправдати його, а у задоволенні цивільного позову відмовити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину. Зазначає, що матеріали провадження не містять будь-яких належних доказів, що доводять його вину в інкримінованому злочині. При цьому суд не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_10 та потерпілого, які постійно змінювались під час слідчих дій та у судових засіданнях, суперечать один одному і матеріалам справи, зокрема, відеозапису з місця злочину, показанням експерта в судовому засіданні. Звертає увагу на те, що його покази в частині, що конфлікт спровокував сам потерпілий, який ображав його дружину та сестру, були послідовними, не змінювались та відповідають матеріалам справи. Також посилається на необґрунтованість та безпідставність заявленого потерпілим цивільного позову, через що просить відмовити у його задоволенні. Крім того вказує на обставини, які позитивно характеризують його особу, сімейний стан, соціальні зв`язки та відсутність суспільної небезпеки, а також зазначає, що на час кримінального провадження вчинене діяння втратило суспільну небезпечність внаслідок зміни обстановки та він перестав бути суспільно-небезпечним.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтуються на доказах, які були досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження, а саме:
показаннях потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні розповів про обставини нанесення йому ОСОБА_8 ударів в область обличчя та наслідки у вигляді травми голови з переломами кісток, що потягла довготривале лікування та спричинило йому моральну шкоду;
показаннях свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем події та розповів суду про обставини побиття потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_8 ,
показаннях свідка ОСОБА_12 , який прибув на місце події після побиття та підтвердив суду наявність у потерпілого ОСОБА_9 видимих тілесних ушкоджень та кровотечі в області обличчя, а також наявність у ОСОБА_9 претензії до ОСОБА_8 з приводу побиття;
показаннях обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в тій частині, в якій вони підтвердили факт виникнення конфлікту між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та факт відвідування у зв`язку з конфліктом ОСОБА_8 і ОСОБА_13 приміщення охорони, в якому знаходився ОСОБА_9 ;
протоколі проведення слідчого експерименту від 07.07.2016, під час якого свідок ОСОБА_11 безпосередньо на місці події розповів про конкретні обставини побиття ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_9 ;
результатах перегляду в судовому засіданні відеозапису з камери спостереження на території авто-кооперативу «Бакинський», який підтверджує факт перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_13 в приміщенні охорони протягом приблизно 2 хвилин;
висновку судово-медичного експерта № 901/Е від 08.06.2016, який підтвердив наявність у ОСОБА_9 вказаних в обвинувальному акті тілесних ушкоджень, а також можливість отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за вказаних в обвинувальному акті обставин;
показаннях експерта ОСОБА_16 , які відповідають змісту складеного ним висновку № 901/Е від 08.06.2016.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, будь-яких істотних розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що показання ОСОБА_8 та ОСОБА_13 про непричетність обвинуваченого до вчинення злочину спростовуються дослідженими доказами, і зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , який був безпосереднім очевидцем події.
Твердження ОСОБА_8 та ОСОБА_13 щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок падіння на стілець перевірено шляхом проведення слідчих експериментів за участю судово-медичного експерта та спростовано в ході проведення судово-медичної експертизи № 1284/Е від 03.10.2017, яка визнала неможливим отримання потерпілим тілесних ушкоджень за таких обставин.
Суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.122 КК України.
Доводи апеляційної скарги про суперечливість та недостовірність доказів, покладених в основу вироку, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Також колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину, неврахування судом позитивних даних про особу обвинуваченого та втрату ним суспільної небезпечності.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання, та правильно визначив йому розмір покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість його виправлення та перевиховання без відбування покарання шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.
Рішення суду про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 4931 грн. 80 коп. ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд належним чином врахував характер та обсяг страждань, які зазнав потерпілий, та правильно визначив розмір стягнення за цивільним позовом потерпілого.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування вироку та закриття кримінального провадження відсутні.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотань адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження у зв`язку із зміною обстановки, оскільки на час здійснення кримінального провадження вчинене ОСОБА_8 діяння не втратило суспільну небезпечність, а сам він не перестав бути суспільно небезпечним.
Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення ОСОБА_8 злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, не минув передбачений ст.49 КК України п`ятирічний термін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Клопотання адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки та у зв`язку із закінченням строків давності залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3