Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № -140/1852/15-к
провадження № 51-1640км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чадир Лунга республіки Молдова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25 грудня 2013 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України на строк 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності,
25 червня 2014 року звільненого від покарання у зв`язку з амністією,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на строк 13 років із конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України на строк 11 років із конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Вирішено цивільні позови, а також питання процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року зазначений вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.
22 квітня 2015 року у вечірній час ОСОБА_6 з метою отримання дозволу на ночівлю прийшов до квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_9 .
Між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 виникла суперечка, в ході якої у останнього виник умисел на вбивство ОСОБА_9 і заволодіння його майном. З метою реалізації вказаного умислу, ОСОБА_6 наніс удар кулаком руки по обличчю ОСОБА_9 , та після чого, узявши пневматичний пістолет марки МР-654К, який знаходився в цій квартирі та належав потерпілому, умисно наніс ОСОБА_9 декілька ударів рукояткою пістолета у життєво важливий орган - потиличну ділянку голови, внаслідок чого останній впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, з метою позбавити потерпілого можливості чинити опір, ОСОБА_6 взяв липку стрічку, яка знаходилась в приміщенні кухні, зв`язав ними руки і ноги потерпілого та заклеїв йому рота.
Після цього ОСОБА_6 обшукав квартиру ОСОБА_9 та викрав належні потерпілому грошові кошти в сумі 1002 долари США, 13000 гривень, пневматичний пістолет марки МР-654К, і залишивши ОСОБА_9 зв`язаного лежати на кухні, покинув місце події.
В результаті нанесених обвинуваченим ОСОБА_6 ударів ОСОБА_9 останньому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_6 стверджує про незаконність постановлених щодо нього судових рішень. Зазначає, що суд неправильно кваліфікував його дії за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187 КК України та просить їх перекваліфікувати на ч. 2 ст. 119, ч. 3 ст. 186 КК України та пом`якшити призначене покарання. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що захищався від неправомірних дій ОСОБА_9 , який погрожував йому пістолетом і не мав наміру його вбити. Додатково вказує, що вилучені в нього 1002 долари США належать йому, а не потерпілому, а на час вчинення злочину він перебував у стані, наближеному до фізіологічного афекту. Звертає увагу на те, що на досудовому слідстві було порушено його право користуватися рідною мовою, а працівниками міліції застосовувались недозволені методи ведення слідства, а також на те, що згідно з доказами, наявними у матеріалах провадження його освідування відбулось до моменту затримання, що не відповідає дійсності.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 стверджує про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції, який не спростувавши доводи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, помилково визнав їх безпідставними, постановивши ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Вказує на те, що апеляційний суд належним чином не перевірив і не спростував твердження про те, що умислу на вбивство ОСОБА_9 у ОСОБА_6 не було, у зв`язку з чим місцевий суд неправильно кваліфікував дії останнього за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а не за ч. 2 ст. 121 КК України. Висуває вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У касаційній сказі прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, вказує, що ОСОБА_6 призначено м`яке покарання, розмір якого обраний без урахування тяжкості злочинів, даних про особу засудженого, який був раніше судимим за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочинів щодо особи похилого віку. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання. Зазначає вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду в цьому суді.
Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_7 підтримали доводи касаційних скарг сторони захисту, просили їх задовольнити, відмовивши у задоволенні касаційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційних скарг і просила судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві з корисливих мотивів і нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, відповідає з`ясованим судом обставинам, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

При цьому не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_6 про те, що він захищався від неправомірних дій ОСОБА_9 , який погрожував йому пістолетом і не мав наміру вбити останнього, про те, що час вчинення злочину він перебував у стані, наближеному до фізіологічного афекту, а також доводи захисника про неправильність кваліфікації дії ОСОБА_6 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки дії останнього містять склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій правильно відмежовано умисне вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховано спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 не заперечує, що до вчинення злочину він не був знайомий із ОСОБА_9 , без запрошення прийшов до останнього в квартиру, наніс потерпілому, який є особою похилого віку, удару рукояткою пістолету в життєво важливий орган в голову, після чого зв`язав потерпілого та заклеїв йому рота, позбавивши можливості звернутися за допомогу, а потім заволодів майном ОСОБА_10 . При вчиненні злочину ОСОБА_6 був одягненим в рукавиці, щоб не залишати слідів.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №51 від 23 травня 2015 року смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми: перелому кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під тверду мозкову оболонку та тім`яну мозкову оболонку зі стисненням речовини головного мозку, забоєм головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили загрозливі для життя явища в момент їх заподіяння та перебувають у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №138 від 18 травня 2015 року ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в стані фізіологічного афекту не перебував.

Враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, що утворилися від нанесення щонайменше семи ударів, причини припинення злочинних дій ОСОБА_6 колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про те, що засуджений мав умисел на вбивство ОСОБА_9 .

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що у касаційній скарзі ОСОБА_6 , окрім іншого, зазначає вимогу про перекваліфікацію його дій п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України (умисне вбивство з корисливих мотивів) на ч. 2 ст. 119 КК України (вбивство двох або більше осіб через необережність), хоча не наводить належних доводів на обґрунтування цієї вимоги, фактично стверджуючи про перевищення меж необхідної оборони.

Разом з тим, посилання засудженого на те, що він діяв у стані необхідної оборони, також є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження.
Як визначено ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Судами встановлено, що з боку ОСОБА_9 не було такого суспільно небезпечного посягання щодо ОСОБА_6 , яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому семи ударів рукояткою пістолету у життєво важливі органи голову, зв`язування рук, ніг і заклеювання роту клейкою стрічкою.

Дії засудженого ОСОБА_6 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно і підстав для їх перекваліфікації на інші статті закону України про кримінальну відповідальність немає.

У касаційних скаргах не наведено доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення.

При цьому судами першої та апеляційної інстанції належним чином перевірялися і не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про застосовування працівниками міліції недозволених методів ведення слідства, а також про порушення на досудовому слідстві права ОСОБА_6 користуватися рідною мовою, який, будучи забезпеченим захисником, на цій стадії процесу не заявляв клопотання про залучення перекладача.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи скарги учасників судового розгляду та залишаючи їх без задоволення, повною мірою перевірив і спростував доводи, викладені в них, у тому числі щодо неправильності кваліфікації дій ОСОБА_6 та невідповідності призначеного останньому покарання тяжкості вчинених ним злочинів та даним про особу засудженого.

Постановлена апеляційний судом ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, суд врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував, за місцем проживання характеризувався негативно, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку.

У колегії суддів немає підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та даним про особу засудженого та є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на викладене, касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3