Справа № 530/943/18
Номер провадження 1-кп/530/88/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" вересня 2018 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків Полтавської області кримінальне провадження №0000187 від 19.05.2018 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Завій, Калуського району, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, базова загальна середня освіта, раніше судимого, не одруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , увчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим Зіньківським районним судом Полтавської області:
1) 23.04.2002 року за ст.ст.185 ч.3, 14, 185 ч.3, 69, 289 ч.2, 69, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.104 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.
2) 30.03.2005 року за ст.185 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.
3) 19.05.2011 року за ст.185 ч.1 КК України до 100 годин громадських робіт.
4) 01.03.2012 року за ст.185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік.
5) 10.09.2013 року за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік.
6) 15.08.2014 року за ст.309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано 1 рік 3 місяці за вироком Зіньківського районного суду від 10.09.2013 року та остаточно засуджений до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
7) 01.02.2017 року за ст.395 ч.1, ст.71 КК України до арешту на строк 2 місяці, на підставі ст.71, 72 КК України частково приєднано покарання за вироком Зіньківського районного суду від 15.08.2014 року за ст.309 ч.1, ст.71 КК України, остаточно засуджений до 1 року 1 місяця позбавлення волі, маючи не зняту і не погашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив повторно умисні злочини проти власності за наступних обставин:

13.05.2018 року близько о 12 год. ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні палати №1 відділення №3 Опішнянської обласної туберкульозної лікарні в смт. Опішня, вул. Соборна, 57, Зіньківського району, Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав мобільний телефон «HUAWEI» Y6 Pro, ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно з висновком товарознавчої експертизи №2361 від 21.06.2018 року становить 2879 (дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 10 коп., із двома сім-картами «МТС» вартістю 110 грн., та флеш-картою пам`яті вартістю 100 грн., що належить ОСОБА_5 , чим завдав останньому майнової шкоди на загальну суму 3089 (три тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 10 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18.05.2018 року, близько 6 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись на подвір`ї господарства, що належить ОСОБА_6 , розташованого в АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед "ARDIS", вартість якого згідно з висновком товарознавчої експертизи №1068 від 25.06.2018 року становить 1200 (одна тисяча двісті) грн.. 00 коп., що належить ОСОБА_7 , чим завдав останній майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 24.05.2018 року близько 5 год. 00 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, через відчинені двері, проник до будинку господарства, що належить ОСОБА_6 , розташованого в АДРЕСА_2 , звідки з тумбочки повторно таємно викрав мобільний телефон "SAMSUNG" CT-E1200i, ІМЕІ: НОМЕР_3 , вартість якого згідно з висновком товарознавчої експертизи №1069 від 25.06.2018 року становить 250 грн. 00 коп. , із сім-картою «Водафон» вартістю 55 грн., що належить ОСОБА_8 , чим завдав останній майнової шкоди на загальну суму 305 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12.06.2018 року близько 7 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні палати №1 відділення №3 Опішнянської обласної туберкульозної лікарні, в смт. Опішня, вул. Соборна, 57, Зіньківського району, Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав належні ОСОБА_5 речі, а саме: електричну машинку для стрижки волосся «Vitek» X-drive, вартість якої згідно з висновком товарознавчої експертизи №2468 від 26.06.2018 року становить 300 грн. 00 коп. та портативний DVD плеєр «HEVD EVD Video», вартість якого, згідно з висновком товарознавчої експертизи № 2468 від 26.06.2018 року, становить 1182 грн. 67 коп., чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 1482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн. 67 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 ,своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
Згідно із ч.2 ст.368 КПК України, якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у пунктах 1-8 частини першої цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , показав, що свою вину в інкримінуємому йому злочинах визнає в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку, а саме, що дійсно здійснив дані крадіжки. Просив суд призначити покарання згідно чинного законодавства, але не позбавляти волі.

Визнані органом досудового розслідування потерпілим: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 на виклик суду не прибули, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчить повідомлення про вручення їм судових повісток. До суду від потерпілих поступила заява про розгляд справи у їх відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. При призначенні виду та міри покарання покладається на розсуд суду.
Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо проведення судового розгляду без потерпілих або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку та з урахуванням думки потерпілого щодо покарання обвинуваченого.
Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчинених злочинах визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_4 а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .. Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Оцінивши докази у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України, оцінивши докази, надані сторонами, вичерпав можливість отримання доказів.
Судом при розгляді справи був забезпечений принцип рівності сторін.
При цьому, суд враховує розяснення, що містяться в п.п.20, 21, 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).
Так, відповідно до розяснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовується у випадку самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції… За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Таким чином, не призначається покарання за кожен вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.2 ст.185 КК України, виходячи з розяснень ВСУ.
Також, відповідно до роз"яснень, що містяться в абз.1 п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), при вирішенні питання про те, який з передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен врахувати крім даних про особу винного й обставини, що помякшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
З розяснень, що містяться в абз.2 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами) вбачається, що остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак, якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині КК.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 рецедив злочинів.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу (ч.1 ст.63 КК України).
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, та того, що ОСОБА_4 , раніше судимий, скоїв злочин передбачений ст. 185 ч 2,3 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; вчиненого злочину, характеру і розміру завданих збитків, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , думки потерпілих, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

Дискреційні повноваження суду визнаються Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Згідно медичного висновку ОСОБА_4 практично здоровий.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використаним, підлягає знищенню, речові докази, що не містять слідів злочинів підлягають поверненню потерпілим, а майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_4 - підлягає конфіскації.
Речові докази по справі: Велосипед "ARDIS", вилучений 19.05.2018 року у ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , - передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_7 , до вирішення питання по суті.
Мобільний телефон "SAMSUNG" СТ-Е1200І, з написом ІМЕІ: НОМЕР_3 , вилучений 24.05.2018 року у ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , - передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_8 , до вирішення питання по суті.
Мобільний телефон "HUAWEI" з написом ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ- 2: НОМЕР_2 , вилучений 01.06.2018 року у ОСОБА_9 в АДРЕСА_4 , - передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_5 , до вирішення питання по суті.
Електричну машинку для стрижки волосся «Vitek» X-drive та портативний DVD плеєр «HEVD EVD Video», вилучені 12.06.2018 року в ОСОБА_4 в смт.Опішня Зіньківського району, - передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_5 , до вирішення питання по суті.
Цивільний позов по справі не заявлявся.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати на проведення експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.
Судові витрати: враховуючи положення ст. 124 КПК України з ОСОБА_4 , слід стягнути документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні у сумі 1144( одну тисячу сто сорок чотири) гривні 00 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України остаточним покаранням ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у до вступу вироку в законну силу змінити із домашнього арешту на тримання під вартою, взявши під варту в залі судового засідання.

Строк покарання рахувати з часу затримання.

Стягти з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Завій, Калуського району, Івано-Франківської області, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, в сумі 1144 ( одну тисячу сто сорок чотири) гривні 00 копійок.
Речові докази: Велосипед "ARDIS", вилучений 19.05.2018 року у ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , - який передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_7 , залишити у її власності.
Мобільний телефон "SAMSUNG" СТ-Е1200І, з написом ІМЕІ: НОМЕР_3 , вилучений 24.05.2018 року у ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , - який передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_8 , залишити у її власності.
Мобільний телефон "HUAWEI" з написом ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ- 2: НОМЕР_2 , вилучений 01.06.2018 року у ОСОБА_9 в АДРЕСА_4 , - який передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_5 , залишити у його власності.
Електричну машинку для стрижки волосся «Vitek» X-drive та портативний DVD плеєр «HEVD EVD Video», вилучені 12.06.2018 року в ОСОБА_4 в смт.Опішня Зіньківського району, - які передано під розписку на зберігання власнику ОСОБА_5 , залишити у його власності.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1