19 липня 2018 року місто Київ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харків, громадянин України, освіта вища, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості від 16 лютого 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено узгоджене сторонами покарання: за ч.1 ст.255 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.5 ст.27; ч.2 ст.15; п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Вироком також стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 72 636, 44 грн. в дохід держави.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу захисника, судова колегія, -

Справа № 761/3830/18
№ апеляційного провадження: № 11-кп/796/1107/2018
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1

в с т а н о в и л а :
Відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між стороною обвинувачення: прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру та безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 16 лютого 2018 року укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами цієї угоди сторона захисту та сторона обвинувачення дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.255; ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та істотних умов для цього кримінального провадження обставин; обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях, зазначені обов`язки щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншими особами, узгоджене покарання та згода на його призначення зі звільненням від його відбування з випробуванням, наслідки укладення такої угоди, наслідки її невиконання.

ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні вищевказаних злочинів: в участі у злочинній організації, створеній з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією; в пособництві у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство людини з корисливих мотивів, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 не піддає сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих її підзахисному та юридичної кваліфікації скоєного ним за ч.1 ст.255; ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, але не погодившись з прийнятим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року в частині стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого ОСОБА_6 , на обґрунтування зазначає наступне.

У підготовчому засіданні ні судом, ні сторонами питання стягнення процесуальних витрат не піднімалось, і, відповідно, на обговорення не ставилось, в тому числі щодо розмірів процесуальних витрат, їх документального підтвердження та стягнення їх саме з обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, прокурором не було долучено до провадження, а судом не витребувані та не досліджені документальні підтвердження витрат та їх точний розмір.

Тобто, приймаючи рішення про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого, суд не перевірив наявність як доказів їх підтвердження, так і доказів саме такому визначенню їх розміру, як і не з`ясував думку сторін щодо даного питання.

Таким чином, суд всупереч загальним принципам кримінального судочинства та конкретних норм Закону, незаконно вирішив питання щодо процесуальних витрат у даному кримінальному проваджені, у зв`язку з чим апелянт просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 , в частині стягнення з нього процесуальних витрат, виключивши з вироку рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальних витрат на залучення експерта в розмірі 72 636, 44 грн., в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого та його захисників на підтримку апеляційних доказів, та прокурора, який поклався у вирішенні цього питання на розсуд колегії суддів і зауважив, що у зв`язку з досліджуваними подіями кримінальних правопорушень велося і ведеться декілька кримінальних проваджень, по двом з них, крім ОСОБА_6 уже ухвалені вироки, в тому числі один із судів присудив стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати в сумі більш ніж 140 тисяч гривень, в яку включені також і процесуальні витрати, стягнуті оскарженим вироком від 28 лютого 2018 року з ОСОБА_10 , по іншому суд процесуальні витрати з обвинуваченого не стягував, в інших кримінальних провадженнях ведеться судовий розгляд, в якому також вказані процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, а в тому числі і ті, які на цей час покладені на ОСОБА_6 , провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду, колегія суддів визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за описаних у вироку обставин кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.255; ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та рішення в частині призначення йому міри покарання і звільнення від нього з випробуванням були отримані в порядку затвердження угоди між прокурором і обвинуваченим, ніким ці висновки та рішення в апеляційному порядку не піддаються сумнівам, а тому, а також розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог та з урахуванням положень ст. 394 КПК України, судова колегія вказані висновки та рішення не досліджує, не оцінює, погоджуючись із ними.

Ст. 394 КПК України встановила певні обмеження в частині можливості оскарження вироку на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим, але ці обмеження не стосуються можливості оскаржити рішення суду в частині вирішення долі процесуальних витрат; таку можливість надає сторонам у кримінальному провадженні, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, якщо це стосується їхніх інтересів, ч.2 ст. 126 КПК України.

Отже ця правова норма є спеціальною по відношенню до правової норми ст. 394 КПК України і підлягає застосуванню у цьому конкретному випадку.

Вивчення матеріалів кримінального провадження показує, що ні в самій угоді між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості (а. с. 1-17), ні в інших його матеріалах нема будь-яких відомостей щодо процесуальних витрат у зв`язку із залученням до кримінального провадження експертів, конкретних розмірів таких процесуальних витрат, пов`язаності питань, які вирішувались експертами, саме з діяннями, інкримінованими ОСОБА_6 , на що правильно звернула увагу апелянт, і це не заперечив в апеляційному засіданні прокурор.

ч.2 ст. 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, прийнявши рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави процесуальних витрат у сумі 72 636, 44 грн., суд порушив вимоги вказаної процесуальної норми, бо саме такий розмір процесуальних витрат нічим не підтверджений.

До того ж, висновок суду в цій частині не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального провадження, бо взагалі не підтверджений будь-якими відомостями.

Отже вказане рішення суду першої інстанції, оскільки воно не підтверджене доказами та не відповідає положенням кримінального процесуального закону підлягає скасуванню.

З тієї ж підстави відсутності в матеріалах кримінального провадження документального підтвердження розміру процесуальних витрат на залучення експертів при дослідженні діянь, інкримінованих саме ОСОБА_6 , судова колегія позбавлена можливості сама прийняти в цій частині будь-яке рішення про стягнення з ОСОБА_6 будь-яких сум процесуальних витрат на користь держави, а тому оскаржене рішення суду першої інстанції повністю скасовує, задовольняючи апеляційну скаргу в повному обсязі.

При цьому маються також на увазі пояснення в апеляційному засіданні прокурора про те, що стягнена вироком від 28 лютого 2018 року сума процесуальних витрат була стягнута в числі іншої більшої суми процесуальних витрат у зв`язку із залученням експертів за вироком відносно іншої особи та в іншому кримінальному провадженні у зв`язку із цими ж діяннями.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Вказаний вирок суду першої інстанції змінити.

Виключити з вироку стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат на проведення експертиз у сумі сімдесят дві тисячі шістсот тридцять шість гривень 44 коп.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня її проголошення.

Судді: