Постанова
Іменем України

27 вересня2018 року

м. Київ
справа № 236/2467/15-к
провадження № 51-181 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тараклії Чадир-Лунгського району Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 січня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 2 949,58 та 25 000 грн відповідно.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляду в суді першої інстанції.
За вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 2 949,58 та 30 000 грн відповідно.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 04 червня 2015 року близько о 17:30, перебуваючи у АДРЕСА_1 на своєму городі, обурившись з приводу висловлених потерпілим ОСОБА_7 особистих образ, утримуючи в руці металеву лійку, підбіг до нього та, діючи умисно, на ґрунті неприязних стосунків, завдав потерпілому удару краєм лійки по голові, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в апеляційному суді у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. Стверджує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою обставини скасування вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 січня 2016 року за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, на думку прокурора, відповідно до ч. 3 ст. 415, ч. 2 ст. 416 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК) унеможливлювало повторне застосування судом до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК. Вважає призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК надмірно м`яким, оскільки він не визнав своєї вини у скоєному та щиро не розкаявся.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то вони є необґрунтованими.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, характеризується позитивно, має стійки соціальні зв`язки та постійне місце проживання, є особою пенсійного віку та добровільно намагався відшкодувати завдану шкоду. При цьому згідно з доповіддю органу з питань пробації ОСОБА_6 належить до осіб середнього рівня ризику повторного скоєння правопорушення і його виправлення можливе без позбавлення його волі на певний строк, що не становитиме небезпеки для суспільства. Обтяжуючі покарання обставини відсутні.
Зваживши на наведене, а також те, що кримінальне правопорушення сталося через стійкі неприязні стосунки між потерпілим та засудженим на побутовому ґрунті, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті КК з можливістю звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з обмеженнями, встановленими положеннями ст. 76 КК.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами сторони обвинувачення та потерпілого, які в апеляційному порядку порушували питання про скасування вироку через м`якість призначеного покарання, дійшов висновку про справедливість визначеного виду та розміру покарання, а також про те, що воно сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Як видно з тексту ухвали суду апеляційної інстанції, це судове рішення відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на зазначене, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість та характеристику особи засудженого колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання законним, справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК щодо мети покарання, навіть з урахуванням позиції сторони обвинувачення та потерпілих про необхідність призначення винному суворішого покарання.

Підстав вважати це покарання несправедливим через м`якість, на чому наполягає прокурор у своїй касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 не звернув уваги на висновки апеляційного суду щодо неправильного застосування ст. 75 КК та м`якості призначеного засудженому покарання, спростовуються матеріалами провадження та положеннями кримінального процесуального закону.
Зокрема, як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_6 за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 січня 2016 року було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК (умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне ОСОБА_7 ), до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням, а ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2016 року зазначений вирок районного суду було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції через порушення районним судом вимог статей 291, 412 КПК (завчасне надання суду доказів у кримінальному провадженні та долучення їх до обвинувального акта під час підготовки провадження до судового розгляду), а також неповноту встановлених фактичних обставин справи.

При цьому зі змісту ухвали апеляційного суду від 06 квітня 2016 року не вбачаються висновки суду щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання або неправильного застосування до нього положень ст. 75 КК.
Таким чином, з огляду на положення ч. 2 ст. 416 КПК, згідно з якими при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, Краснолиманський міський суд Донецької області, ухвалюючи вирок 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 , не мав права посилювати йому покарання у порівнянні з покаранням, призначеним за вироком від 18 січня 2016 року.

Отже, доводи прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону також є безпідставними.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження підстав для задоволення касаційної скарги прокурора встановлено не було.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3