Номер провадження: 11-сс/785/1607/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2018 року по кримінальному провадженню №0000462 від 06.04.2017 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ УР КР СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу прокурори Одеської області ОСОБА_6 та накладено арешт на майно вилучене під час проведення обшуку, 20.09.2018 у період з 17 год. 28 хв. по 17 год. 49 хв., на автодорозі (автомобільна стоянка), яка розташована напроти виїзду в житловий комплекс «8 Жемчужина», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 60 Б, слідчим групи слідчих по матеріалам вказаного кримінального провадження, проведено обшук автомобіля «Тойота Камрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який використовує ОСОБА_10 під час якого виявлено та вилучено наступні речі та документи: ноутбук марки «Асер» серійний номер LXPGT68A1601 та робочий зошит ОСОБА_10 , які відповідно до його пояснень належать йому; ніж вилучений з салону автомобіля ОСОБА_10 ; пістолет Макарова, серія НОМЕР_2 , споряджений обоймою та 6 набоями, з салону автомобіля ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки «Нокіа», модель «8800», imei: НОМЕР_3 , з карткою оператора «Лайфселл» вилучено з салону автомобіля ОСОБА_10 ; автомобіль «Тойота Камрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах власника автомобіля ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, просить її скасувати в частині накладення арешту на автомобіль «Тойота Камрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .Апелянт вказує, що під час розгляду клопотання слідчий суддя не врахував вимог ст.167 КПК України та не взяв до уваги, що автомобіль не є предметом кримінального правопорушення та не використовувався для його вчинення, а підозрюваний не є власником цього автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження в суді першої інстанції; перевіривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги в інтересах особи, яка не має в кримінальному провадженні процесуального статусу, апеляційний суд виходить з наступного.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозрюваними у ньому є ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , яким 21.09.2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого та оскаржуваної ухвали слідчого судді убачається, що автомобіль «Тойота Камрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_10 , але належить ОСОБА_8 , який не є підозрюваним у кримінальному провадженні. Прокурор не заперечував відомостей щодо власника вказаного автомобіля та повідомив, що у відповідності до технічного паспорту на вказаний автомобіль, який був вилучений разом з автомобілем, транспортний засіб належить саме ОСОБА_8 .
Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_8 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на автомобіль, оскільки він є власником цього майна.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, прокурор повідомив, що ОСОБА_8 , в інтересах якого подано апеляційну скаргу не є підозрюваним, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, в кримінальному провадженні про підозру повідомлено ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Апеляційний суд з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин вважає, що такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, належить особі, яка не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

В клопотанні слідчого ставилося питання про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, проведеного 20.09.2018 року на автодорозі (автомобільна стоянка), яка розташована напроти виїзду в житловий комплекс «8 Жемчужина», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 60 Б, слідчим групи слідчих по матеріалам вказаного кримінального провадження, проведено обшук автомобіля марки автомобілі «Тойота Камрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому, слідчий мотивував клопотання тим, що вилучені під час обшуку предмети - є речовими доказами та засобами вчинення злочину.

Разом з цим, поза увагою слідчого, при мотивуванні свого клопотання, залишився той факт, що у відповідності до повідомлення про підозру за ч.3 ст.368 КК України, предметом злочину в даному кримінальному провадженні були грошові кошти, які підозрювані за версією органу досудового розслідування отримали як неправомірну вигоду. За таких умов вилучені під час обшуку предмети, зокрема: ноутбук марки «Асер», робочий зошит, ніж, пістолет та набої до нього, мобільний телефон «Нокіа», не є предметами злочину, а клопотання не містить жодного посилання на те, за якими ознаками вилучені предмети є речовими докази, та яке доказове значення вони мають до кримінального провадження.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, на виконання вимог п.5 ч.5 ст.173 не зазначив порядок виконання такої ухвали, що тягне за собою певні труднощі та суперечності під час виконання ухвали, що також є однією з підстав для скасування ухвали слідчого судді.

За таких підстав, враховуючи недотримання слідчим вимог ст.171 КПК України, слідчий суддя районного суду повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК України та мусив повернути прокурору клопотання для усунення недоліків. Разом з цим, не звернувши уваги на недоліки клопотання слідчого, слідчий суддя прийняв до провадження, розглянув клопотання та постановив оскаржуване рішення, яке суперечить положенням ст.ст. 2, 7, 170, 173 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України,та приймаючи до уваги повідомлення прокурора про те, що кримінальне провадження на даний перебуває на стадії досудового розслідування, строк якого закінчується 21.11.2018 року, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та повторно звернутися до слідчого судді районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2018 року по кримінальному провадженню №0000462 від 06.04.2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ УР КР СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу прокурори Одеської області ОСОБА_6 та накладено арешт на майно вилучене під час проведення 20.09.2018 року обшуку автомобіля «Тойота Камрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ УР КР СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу прокурори Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000462 від 06.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, вилученого під час проведення 20.09.2018 року обшуку автомобіля «Тойота Камрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі (автомобільна стоянка), яка розташована напроти виїзду в житловий комплекс «8 Жемчужина», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 60 Б, повернути прокурору для усунення недоліків на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тесту ухвали апеляційного суду.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4