Номер провадження: 11-кп/785/224/18
Номер справи місцевого суду: 501/2800/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

прокурорів: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

потерпілої: ОСОБА_9 ,

представника потерпілої: ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_11 ,

захисника: ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №001059 від 16.08.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 21.04.2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Іллічівська (Чорноморська) Одеської області, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, військовозобов`язаний, не працюючий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначене покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 , матеріальну шкоду у розмірі 30120,00 (тридцять тисяч сто двадцять) гривень, та моральну шкоду у розмірі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати в сумі 527,76 гривень,-

встановив

Відповідно до вироку суду ОСОБА_11 засуджений за вчинення злочину, який було вчинено за наступних обставин:

10 серпня 2016 року, о 21 годині 30 хвилин в квартирі АДРЕСА_2 , хазяїн квартири ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, сумісно вживали наркотичний засіб - курильну суміш «спайс».

Під час спільного вживання наркотичного засобу, між ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виник конфлікт, під час якого ОСОБА_13 почав вести себе агресивно, неадекватно сприймав дійсність, взяв в руку кухонний ніж, який був у зазначеній квартирі, та почав ним погрожувати ОСОБА_11 та особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Щоб заспокоїти ОСОБА_13 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, нанесла кулаками своїх рук не менше 7 ударів в обличчя та голову ОСОБА_13 від останнього удару ОСОБА_13 впав на коліна, а ОСОБА_11 з метою навмисного вбивства ОСОБА_13 , не повідомляючи про свій злочинний намір особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та реалізуючи цей намір, діючи самостійно з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , знаходячись позаду ОСОБА_13 , своєю правою рукою, яка була зігнута у лікті, схопив за шию ОСОБА_13 та стиснув її з великою силою. Від здавлення шиї і розвитку незворотної механічної асфіксії, ОСОБА_13 одразу помер.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 674-2544/16 від 16.11.2016 смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії в результаті здавлення органів шиї в передньо-задньому напрямку тупим предметом (предметами) - удавлення. Між здавленням шиї із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень і смертю ОСОБА_13 мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Після вчинення вищезазначених дій ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заснули у вказаній квартирі, знаходячись під дією наркотичного засобу. О 23 годині 50 хвилин 10.08.2016, прокинувшись та виявивши ОСОБА_13 мертвим, ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, помістили труп ОСОБА_13 в підвальне приміщення балкону вказаної квартири та закрили вхід до цього приміщення диваном після чого залишили місце скоєння кримінального правопорушення.

В апеляційних скаргах:
-обвинувачений ОСОБА_11 в апеляційній скарзі та доповнення до неї зазначив, що не погоджується з вироком районного суду.

На обґрунтування своїх доводів обвинувачений вказав, що не мав наміру вбивати ОСОБА_13 , все відбулось із необережності, із-за вжитого наркотику та його необережних дій по відношенню до останнього. При цьому зазначає, що ОСОБА_13 під час події тримав в руці ніж, що має кваліфікувати його дії як вбивство з необережності або вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки дії обвинуваченого також були спрямовані на захист від ОСОБА_13 .

Крім того вказує, що під час призначення йому покарання судом не враховано, що він особисто заявив про скоєний злочин до відповідних органів, не перешкоджав кримінальному провадженню та є особою, яка раніше не судима.

Просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 або ст. 119 КК України та пом`якшити призначене йому покарання.

-захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 , в своїй апеляційній скарзі зазначив, що не погоджуючись з вироком районного суду, посилаючись на його необґрунтованість, мотивуючи наступним:

-обвинувачений ОСОБА_11 в момент події сприймав дії ОСОБА_13 як загрозу для свого життя, а відтак діяв в межах самозахисту, умислу на заподіяння смерті ОСОБА_13 у нього не було;

-під час ухвалення вироку місцевий суд вийшов за межі висунутого обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті відносно ОСОБА_11 не вказано, що « ОСОБА_13 впав на коліна і лише після цього його схопив ОСОБА_11 », що зазначене у оскаржуваному вироку;

-стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами наявність у обвинуваченого ОСОБА_11 умислу на вбивство іншої людини та не спростовано його показів щодо відсутності у нього умислу на вбивство ОСОБА_13 ;

-під час судового розгляду слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_14 не проводився, не досліджувалися (не оголошувалися) протоколи слідчих експериментів з ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , не відтворювалися відеозаписи вказаних слідчих дій, проведених на стадії досудового слідства;

-суд не взяв до уваги слідчий експеримент за участю ОСОБА_11 , протиправно послався на пояснення обвинуваченого, викладених у заяві, яку сторона обвинувачення отримала за відсутністю захисника обвинуваченого.

Крім того, захисник зазначає, що судом не було взято до уваги, що ОСОБА_11 сам звернувся до органу досудового слідства із заявою про скоєний злочин, сприяв його розкриттю, щиро розкаюється у скоєному, є особою, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності.

Просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувавши дії вчинені обвинуваченим ОСОБА_11 з ч. 1 ст. 115 КК України на с. 118 КК України та пом`якшити йому покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили вирок суду змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду, в межах поданих апеляційних скарг, на відповідність його вимогам закону в частині встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненому злочині та призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у інкримінованому йому злочині підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні районного суду доказами, а саме поясненнями обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 , свідченнями свідка ОСОБА_14 та наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, саме:

Так, допитаний в судовому засіданні районного суду обвинувачений ОСОБА_11 частково визнав свою провину у заподіянні смерті ОСОБА_13 , але наполягав на тому, що задушив останнього випадково і смерті йому не бажав. При цьому він не заперечував, що 10.08.2016 року він, разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на протязі дня вживали наркотичні курильні суміші, а потім разом прийшли до нього на квартиру АДРЕСА_3 , де продовжували вживати наркотичні курильні суміші. Через деякий час ОСОБА_13 , під впливом наркотиків став агресивним, схопив кухонний ніж та став кидатись на нього та ОСОБА_14 . З метою його заспокоїти, ОСОБА_14 наніс ОСОБА_13 декілька ударів кулаками в лице та голову, а він обхватив ОСОБА_13 за руки та тулуб, з метою запобігання можливості останнього спричинити цим ножем ушкодження. Потім його руки сковзнули на шию ОСОБА_13 і він продовжував душити його до тих пір, поки ОСОБА_13 не перестав брикатись. Потім вони з ОСОБА_14 заснули, а прокинувшись зранку побачили, що ОСОБА_13 мертвий, після чого вони сховали труп під балконом та покинули квартиру. Вважає, що все відбулось від дії наркотиків і тому, що ОСОБА_13 почав вести себе агресивно. Пізніше він сам прийшов до прокуратури де заявив про злочин і активно сприяв його розкриттю.

Однак, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_11 своєї провини та невизнання провину у скоєнні умисного вбивства ОСОБА_13 , вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження повністю :

- поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що загиблий ОСОБА_13 був її сином і до своєї смерті спілкувався з ОСОБА_11 . При цьому їх відносини були різними і вони то бились, то мирились, а іноді син залишався ночувати в квартирі ОСОБА_11 . Зі слів сина їй було відомо, що вони вживали наркотичні засоби, а саме курили «травку». Син був фізично розвитою людиною, але характер мав спокійний і був добрим та боязливим. Коли 10.08.2016 року син не прийшов додому то вона шукала його у друзів та знайомих, а 16.08.2016 року звернулась з заявою в поліцію про розшук сина. В той же день, 16.08.2016 року, їй повідомили, що знайшли тіло сина в квартирі обвинуваченого ОСОБА_11 , а пізніше вона впізнала сина в морзі.

- поясненнями свідка ОСОБА_14 , який пояснив суду, що 10.08.2016 року, протягом дня, він, обвинувачений ОСОБА_11 та загиблий ОСОБА_13 вживали наркотичні курильні суміші, а потім продовжили їх вживання на квартирі ОСОБА_11 в м. Чорономорськ. В деякий час, після вживання наркотичних засобів, ОСОБА_13 став збудженим, кричав, стрибав на дивані, а потім взяв кухонний ніж і став іти з ним в його напрямку. Він намагався його заспокоїти, але той не вгамувався і він був вимушений нанести йому декілька ударів кулаками рук та в лице ОСОБА_13 , після чого той присів на коліно, а обвинувачений ОСОБА_11 обхватив його позаду руками за тулуб і вони разом впали на диван, після чого ОСОБА_13 заспокоївся. Під впливом наркотичних засобів він заснув, а коли зранку проснувся, то разом з ОСОБА_11 виявили, що ОСОБА_13 мертвий. Вони вдвох винесли труп ОСОБА_13 в підвал під балконом квартири, а після цього квартиру залишили. Про те що сталося він нікому не розповідав, поки його не викликали на допит в поліцію. Він знаходився під дією наркотичних засобів, а тому не дуже добре розумів, що обвинувачений ОСОБА_11 робить з ОСОБА_13 .

Слід звернути увагу на те, що пояснення свідка ОСОБА_14 , які наведені у вироку, не суперечать змісту тих пояснень, які він надавав в судовому засіданні районного суду під час розгляду кримінального провадження і які містяться на носії технічної інформації запису судового розгляду.

Провина обвинуваченого ОСОБА_11 також підтверджується іншими доказами, які були досліджені судом :

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення / а.с. 96-97/;

-протоколом огляду місця події від 16.08.2016 року, згідно якого було оглянуто напівпідвальне приміщення балкону квартири АДРЕСА_2 і було виявлено труп ОСОБА_13 / а.с. 98-105 /;

-протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 16.08.2016 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 впізнала свого сина ОСОБА_13 / а.с. 114 /.

-заявою обвинуваченого ОСОБА_11 від 18.08.2016 року на ім`я прокурора, якій він власноручно виклав обставини того, як ОСОБА_13 почав вести себе агресивно. схопився за кухонний ніж, став кидатись на нього та ОСОБА_14 , після чого він охопив його позаду руками за плечі та тулуб щоб заспокоїти, а ОСОБА_14 наніс ОСОБА_13 декілька ударів в лице та в голову, після чого той заспокоївся і вони лягли спати, а зранку побачили, що ОСОБА_13 мертвий.

-висновком № 674-2544/16 від 16.11.2016 року судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_13 , згідно якого у останнього встановлені тілесні ушкодження голови та шиї, які містять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. При цьому між тяжкою закритою черепно-лицевою травмою із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень і смертю постраждалого немає прямого причинно-наслідкового зв`язку. Смерть ОСОБА_13 знаходиться в прямому причинно-наслідкового зв`язку між здавленням шиї із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Після здавлення шиї і розвитку незворотної механічної асфіксії ОСОБА_13 одразу помер / а.с. 134-141 /;

Висновком судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_13 підтверджується механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, внаслідок яких наступила його смерть і які співвідносяться з поясненнями обвинуваченого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 з приводу обставин подій скоєння кримінального правопорушення.

Водночас, висновки експертизи вказують на те, що на момент здавлення шиї ОСОБА_13 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 знаходився в несвідомому стані і потреби «захищатись» від нього / ОСОБА_13 / у ОСОБА_11 не було, а тому наслідки вчинення обвинуваченим таких дій, а саме здавлення руками шиї потерпілого, могли бути спрямовані лише на позбавлення ОСОБА_13 життя.

-висновком експерта № 448 від 07.09.2016 року, які покладені в основу судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_13 / а.с. 131-133 /;

-актом судово-медичного дослідження № 870/2544 від 02.09.2016 року / а.с. 142 /;

-актом судово-медичного дослідження № 3619/2544 від 19.08.2016 року / а.с. 143 /;

-актом судово-медичного дослідження № 414 від 28.08.2016 року / а.с. 144-147 /;

-актом судово-медичного-гістологічного дослідження № 2317/2544 від 30.08.2016 року / а.с. 148 /;

-висновком судово-психіатричних експертів № 468, відповідно до якого ОСОБА_11 міг розуміти характер здійснюваних ним дій, міг прогнозувати їх можливі наслідки, хронічними психічними захворюваннями не страждав, в зв`язку з чим був здатний в повій мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру та примусового лікування не потребує / а.с. 126-131 /.

Досліджені районним судом докази на підставі яких суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненому злочині, апеляційний суд вважає належними та допустимими та такими які вказують на правдивість показів потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_14 та частково пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_15 щодо зазначених ними обставин факту спричинення ОСОБА_13 тілесних пошкоджень, внаслідок яких настала його смерть свідчать на вчинення обвинуваченим ОСОБА_15 дій, направлених на позбавлення життя потерпілого, а саме умисне душіння потерпілого ОСОБА_13 за шию, що призвело до його смерті, тобто вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивства, умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.
Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_14 - відсутні.

Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми і ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані - не має.

При цьому, надані як в районному суді пояснення свідка ОСОБА_14 , апеляційний суд вважає правдивими, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими районним судом доказами, аналіз яких наведений вище, є чіткими та послідовними, в зв`язку з чим позицію обвинуваченого ОСОБА_11 апеляційний суд вважає такою, яка направлена на можливість уникнення ним покарання за скоєний злочин, що також правильно зазначив у вироку районний суд.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , апеляційний суд прийшов до наступних висновків:

Посилання обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника з приводу того, що ОСОБА_11 не бажав смерті ОСОБА_13 і вчинив дії, які призвели до цих наслідків з необережності не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, так як стискаючи ОСОБА_13 за шию, що є життєво важливим органом людини, обвинувачений міг і повинен був передбачити настання таких небезпечних наслідків для ОСОБА_13 , як його смерть.
При цьому, здавлення обвинуваченим ОСОБА_11 шиї ОСОБА_13 проводилось з застосуванням значної сили, на що вказує численність переломів хрящів гортані, що підтверджується висновком судово-медичного криміналістичного дослідження під`язикової кістки і хрящів гортані і що лише доводить умисність дій обвинуваченого ОСОБА_11 та їх направленість на заподіяння смерті ОСОБА_13 .
Також апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 з приводу того, що він визнав свою провину та активно сприяв розкриттю злочину, так як аналіз його пояснень на досудовому слідстві та під час проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи доводить, що викладаючи обставини подій, які мали місце 10.08.2016 року, він приховав той факт, що стискав горло /шию/ ОСОБА_13 , а визнавав що лише охопив останнього позаду руками за руки та тулуб / а.с. 115, 126-130 /.
При цьому апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що факт стискання потерпілого ОСОБА_13 за шию, тобто його удушення, обвинувачений ОСОБА_11 визнав лише після того, як стали відомі результати медичної експертизи трупа ОСОБА_13 та причина його смерті.
Апеляційний суд вважає, що свідчення обвинуваченого ОСОБА_11 з приводу того, що він заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_13 в результаті самозахисту від його агресивних дій з ножем, також не можуть бути прийняті до уваги, так як згідно висновку судово-медичної експертизи, яку наведено вище, на момент здавлення шиї ОСОБА_13 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 знаходився в несвідомому стані і потреби «захищатись» від нього / ОСОБА_13 / у ОСОБА_11 не було, а умисність його дій та наслідки таких дій вказують на те, що вони були спрямовані саме на позбавлення ОСОБА_13 життя.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності даних, які вказують на добровільну явку обвинуваченого ОСОБА_11 до прокурора, так як згідно матеріалів кримінального провадження, труп ОСОБА_13 було виявлено 16.08.2018 року, а обвинувачений ОСОБА_11 прибув до прокуратури лише 18.09.2018 року.

На думку колегії суддів, сукупність викладених у вироку доказів, достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, оскільки його дії навіть при частковому визнанні обвинуваченим своєї вини, з урахуванням наданих стороною обвинувачення доказів, свідчать про його злочинний умисел, який був направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_13 смерті, а не вчинення цих дій з метою захисту,що спростовує доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду визнає безпідставними доводи захисника щодо викладення формулювання, яке вказує на скоєння обвинуваченим злочину, передбаченого ст.118 КК України, виходячи з наступного.
Так, у вироку районного суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість обвинувачених у вчиненому.
При цьому, як орган досудового розслідування, при викладені в обвинувальному акті фактичних обставин вчиненого правопорушення і формулювання обвинувачення, так і районний суд в оскаржуваному вироку, викладаючи формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, встановивши обставини, які мали місце на час вчинення злочину, зазначили при цьому причину, яка була наслідком неадекватної поведінки потерпілого, яка була пов`язана зі вживанням ним наркотичних засобів.

В подальшому у формулюванні обвинувачення чітко було зазначено дії особи, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, а саме нанесення цією особою не менше ніж 7 (семи) ударів кулаками рук в обличчя та голову потерпілого, а також направленість дій обвинуваченого ОСОБА_11 саме на вчинення умисного вбивства потерпілого, який як вказано у вироку, «не повідомляючи про свій злочинний намір особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер таких дій на їх наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись позаду потерпілого ОСОБА_13 , своєю правою рукою, яка була зігнута у лікті, схопив його за шию та стиснув її з великою силою, що потягло за собою настання незворотної механічної асфіксії і як наслідок настання смерті потерпілого».

Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника щодо викладення у формулюванні обвинувачення обставин, які безпосередньо вказують на вчинення ОСОБА_11 вбивства потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки формулюючи обвинувачення, судом чітко були зазначені обставини вчинення цього вбивства обвинуваченим саме за умисних мотивів.

Посилання захисника як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме доповнення судом обвинувачення про те, що « ОСОБА_13 впав на коліна і лише після цього його схопив ОСОБА_11 », на думку апеляційного суду не може свідчити про те, що місцевий суд вийшов за межі висунутого обвинувачення, оскільки у даному випадку суд уточнив обставини вчиненого, які були встановлені в ході судового розгляду - допиту свідка ОСОБА_14 , а тому не потягли за собою зміну обвинувачення та в тому числі допущення районним судом порушень кримінального процесуального закону, які є істотними та у відповідності до положень ст.407, 409 та 412 КПК України можуть вказувати на необхідність скасування вироку.

Водночас, апеляційний суд враховує встановлені вище обставини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, які не заперечувалися сторонами кримінального провадження та які вказують на спричинення потерпілому, особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, тяжких тілесні ушкодження, ставить під сумнів можливість вчинення потерпілим дій, які могли загрожувати життю та здоров`ю обвинуваченого та іншій особі.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_14 обставини скоєного, вказують на відсутність необхідності вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 захвату потерпілого ззаду за шию та здавлення її з великою силою і як наслідок його смерті в результаті удушення.

В апеляційні скарзі захисник послався на неповноту судового розгляду, яка полягає в тому, що під час судового розгляду не був проведений слідчий експеримент з обвинуваченим, не досліджувалися (не оголошувалися) протоколи слідчих експериментів з ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , не відтворювалися відеозаписи вказаних слідчих дій.

Разом з тим, як свідчить журнал судового засідання та його технічний запис, під час судового розгляду, прокурором були надані докази, які безпосередньо були оголошені прокурором в судовому засіданні, яке мало місце 07.03.2017 року і які в подальшому були безпосередньо досліджені районним судом в судовому засіданні 31.03.2017 року на підставі яких районний суд обґрунтовував свої висновки про винуватість обвинуваченого та виклав їх у вироку.

Водночас, як свідчать матеріали справи та технічний запис судового провадження, в судовому засіданні районного суду, сторонами провадження не заявлялося клопотання про проведення судом слідчого експерименту з обвинуваченим та зауваження щодо порядку дослідження доказів. Також матеріали справи свідчать про те, що учасниками кримінального провадження взагалі не ініціювалося питання щодо огляду наявного у матеріалах провадження відеозапису слідчого експерименту, оскільки після поставлення головуючим на обговорення питання щодо необхідності огляду відеозапису слідчого експерименту за участі обвинуваченого, прокурор та захисник не вказали на необхідність його перегляду.

Більш того, питання про дослідження доказів не ставилося стороною захисту і в апеляційному суді, що позбавляло можливість повторного дослідження апеляційним судом зазначених доказів.
За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд надав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, які спростовують доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту судового слідства, суттєві порушення вимог кримінально процесуального закону.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_16 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, позитивну характеристику за місцем мешкання та військової служби, те що він є особою, яка раніше не судима та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому районний суд, під час ухвалення вироку послався на наявність обставини, передбаченої ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , а саме скоєння злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність його винуватості в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за результатами якого постановлений оскаржуваний вирок та приходить до висновку про те, що обвинуваченому було призначено покарання у відповідності до вимог кримінального закону, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, в зв`язку з цим підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку суду - не вбачає.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_11 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 21.04.2017 року відносно ОСОБА_11 , засудженого за ч.1 ст.115 КК України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 09 годині 15.06.2018 року в залі судових засідань № 9, в приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .