Єдиний унікальний номер 235/6219/16-к
Номер провадження 11-кп/775/303/2018

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.07.2018 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції з ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Донецької області, Красноармійським міськрайонним судом Донецької області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017р., яким обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців без конфіскації майна,
за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017р. обвинуваченого ОСОБА_5 (далі-обвинувачений) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців без конфіскації майна.

На зазначений вирок суду обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій він:

-вважає вирок суду незаконним, у зв`язку з порушенням чинного законодавства України, а саме суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

-вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що у даній справі не було жодної очної ставки;

- зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , проте, що єдиний речовий доказ куртка, йому не належить, що, на його думку, спростовує його винуватість;

-вказує на те, що суд не взяв до уваги, що потерпіла заявила про злочин на наступний день після його здійснення, а саме 15.01.2014 р., та підкреслює, що події відбулися саме у 2014р. та указала той факт, що кришка телефону залишилася у неї в руках, проте згідно протоколу огляду місця події від 15.01.2014р. кришка була знайдена на землі;

-зазначає, що прокурор в процесі халатно ставився до розгляду справи, затягував процес пошуком свідків, відмовився надати для огляду у суді речові докази, що, на його думку, свідчить про упереджене ставлення до нього;

-вказує, що суд першої інстанції відмовив йому у відводі прокурора та відводі його захисника, на що він мав законне право;

-зазначає, що суд неправильно застосував до нього ст. 72 ч.5 КК України, а саме з 17.03.2017р., але на його думку, розрахунок один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі повинен зараховуватись з моменту його етапування з 01.03.2017р.;

-вказує, що суд незаконно відмовив йому у застосуванні до нього ст.ст.82-84 КК України, оскільки він надав суду свою історію хвороби;

-прохає скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, застосувати до нього ст.ст. 82-84 КК України та правильно застосувати до нього ст. 72 ч.5 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений, наводить такі ж доводи, що й в апеляційній скарзі та додатково:

-вказує, що при ухваленні вироку суддя видалилася до нарадчої кімнати на добу, після чого оголосила вирок суду, що, на думку обвинуваченого, є грубим порушенням КК України та Конституції України ;

-зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що він був засудженим за ст. 289 ч.3 КК України , яка поглинає ст. 186 ч.2 КК України, за якою його обвинувачують;

-прохає, скасувати вирок суду та прийняти законне рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений 14.01.2017р. близько 23-25 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, покинувши кафе «Казка», розташоване в м. Покровську по проспекту Миру Донецької області, після його закриття, де познайомився з потерпілою та ОСОБА_8 , і побачивши на вул. Польщан К.М. та потерпілу, в руках якої знаходився мобільний телефон, підійшовши до останньої, умисно, повторно, з корисливого мотиву відкрито заволодів мобільним телефон SAMSUNG DUOS GT-S7272, вартістю 1 427,16 грн., з сім-картою оператора «МТС», вартістю 10 грн. та сім-картою оператора «Лайф», вартістю 10 грн., вихопивши його з рук потерпілої. З місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 447, 16 грн.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченого учасники кримінального провадження, в тому числі й потерпіла повідомлені належним чином, потерпіла до судового засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, тому колегія суддів прийшла до висновку про розгляд апеляційної інстанції без участі потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги та прохав її задовольнити, доводи захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та прохав її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та прохав залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого за таких підстав.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, підтверджені доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Подія кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 186 ч.2 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Обвинувачений в суді першої інстанції не визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та показав, що знаходився в кафе «Казка», де чекав брата своєї цивільної дружини ОСОБА_10 , та цей час познайомився з двома жінками, які також відпочивали в цьому кафе, з однією, потерпілою у цьому провадженні, він танцював. Потім, приблизно о 23-00 год., він вийшов на вулицю, де до нього підійшов ОСОБА_10 . В цей час повз них проходили потерпіла та її сестра, він почав з ними розмовляти. Колесник поцікався в нього з приводу них, після чого вдарив по обличчю потерпілу. Потерпіла та її сестра впали на нього, йому вдалося підвестися і він пішов додому. Коли вже вдома він зустрівся з ОСОБА_10 , то той розповів, що коли потерпіла впала, то в неї з рук випав телефон, який він підняв. В подальшому, коли його затримали за іншою справою, і він вже був в СІЗО, то йому подзвонив ОСОБА_10 та розказав, що він боїться, оскільки раніше не судимий, а тому його обмовив, сказавши, що саме він вчинив злочин. Пояснюючи показання потерпілої та свідка, зазначив, що вони його запам`ятали, а ОСОБА_10 біля кафе не бачили. Вказав також, що у ОСОБА_11 не працював, оскільки перебував на той час в розшуку за вчинене кримінальне правопорушення, куртку не залишав. Просив його виправдати, а також застосувати до нього амністію, зарахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день за два дні позбавлення волі, а також звільнити його від покарання за станом здоров`я.

Таку ж саму позицію обвинувачений виклав й в доводах поданої ним апеляційної скарги, а саме судом допущені грубі порушення його прав та чинного законодавства України, у зв`язку із упередженим відношенням до нього з боку прокуратури, що судом не взяті до уваги та не досліджені фактичні обставини кримінального провадження.

Колегія суддів вважає зазначені доводи обвинуваченого необґрунтованими, такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження та які не підлягають задоволенню.

Незважаючи на невизнання свої винуватості обвинуваченим, його винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведена сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в суді показала, що раніше обвинуваченого не знала. В січні 2014 р., 13-14 січня, точної дати не пам`ятає, на свято Старого Нового року, вона разом з сестрою була в кафе «Казка» біля залізничного вокзалу в м. Покровську. До них в кафе підходив хлопець, хотів познайомитися, підсісти до них за столик. Коли вони вийшли з кафе, то хотіли викликати таксі, щоб їхати додому. Вона почала викликати таксі, держала в раках телефон «Самсунг» білого кольору на дві сім-карти, рухаючись при цьому в бік магазину «Кристал». До них підійшов молодий чоловік, намагався вирвати сумку, це йому не вдалося і тоді хлопець вирвав в неї телефон, задня панель від телефону залишилась в неї в руках. Потім хлопець побіг, але їй вдалося схопити його за капюшон, який залишився в неї в руках. В той момент коли хлопець вихопив телефон, вона його обличчя не бачила, оскільки він був в капюшоні, але сестра їй сказала, що це був той хлопець, що підходив до них в кафе і хотів познайомитися. Телефон їй повернули, просила призначити покарання на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 в суді показала, що потерпіла ОСОБА_12 є її сестрою 13 чи 14 січня 2014 р. вони відпочивали в кафе "Казка", яке знаходиться біля магазину "Кристал" в м.Покровськ Донецької області, святкували Старий Новий рік. В кафе також сидів молодий чоловік, який пив пиво, а також підходив до них за столик, але вони не звертали на нього уваги. Потім він кудись пішов з приміщення кафе. Коли кафе почало закриватися, то вони вийшли на вулицю, пройшли від кафе до магазину "Кристал", сестра почала викликати таксі за телефоном. В цей момент підбіг хлопець, схопився за сумку сестри, але відірвав тільки ручку від сумки, потім вихопив телефон, який сестра тримала в руках і побіг. Сестра встигла схопити його за капюшон, який залишився у неї в руках. Це був той же хлопець, який до них підходив протягом вечора в приміщенні кафе.

Зазначені показання потерпілої та свідка ОСОБА_8 узгоджуються з усією сукупністю доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, та які були предметом безпосереднього дослідження судом в судовому засіданні.

Витягом з ЄРДР від 15.01.2014р. №0000110 за ст. 186 ч.2 КК України підтверджується, що потерпіла одразу ж після події злочину звернулася до поліції з повідомленням про те, що 14.01.2017р. близько о 23-25 год. невстановлена особа знаходячись біля приміщення кафе «Казка», розташованого на перехресті вул..Шота та пр. Миру м.Красноарміська (нині-Покровськ) Донецької області, керуючись прямим умислом з корисливою метою відкрито вихопила мобільний телефон «Самсунг», що належить ОСОБА_12 , який знаходився у неї в руці, після чого зникла з місця скоєння кримінального правопорушення, заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_12 матеральну шкоду у розмірі 2 200 грн.

(а.п. 1 т.1).

Згідно протоколу огляду місця події від 15.01.2014р., проведеного за участю потерпілої ОСОБА_12 , місцем кримінального правопорушення є ділянка місцевості, розташована по проспекту Мира м. Красноармійська Донецької області. Під час огляду на зазначеній ділянці виявлено капюшон від чоловічої куртки чорного кольору, на якому є логотип фірми Puma, який кріпиться за допомогою металевих кнопок, а також виявлено задню панель від мобільного телефону «Samsung» модель GS7272 білого кольору, зазначені речі вилучено

(а.п.7 т.1).

Відповідно до висновку судової-товарознавчої експертизи вартість мобільного телефону «Samsung DUOS GТ-S7272» станом на 14.01.2014р. складала 1427,16 грн.

Вартість сім-карти оператора «МТС» та сім-карти оператора «Life» станом на 14.01.2014р. складала 10 грн. кожна, що підтверджується довідкою ТОВ «Гараж мобайл груп».

(а.п.28-36 т.1).

Відповідно до протоколу огляду від 18.02.2014р., оглянуто мобільний телефон «Samsung DUOS GТ-S7272» у корпусі білого кольору, в якому відсутня задня панель, сім-карти та флеш-карта. На телефоні, під акумулятором, є наклейка з зазначенням моделі та ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . Зазначений ІМЕІ відображається і на дисплеї мобільного телефону при зазначенні певної комбінації цифр. ОСОБА_10 , присутній при огляді телефону, вказав, що вказаний телефон йому подарував обвинувачений у першій декаді лютого 2014 р., після чого він знаходився в його користуванні. Телефон визнаний речовим доказом, про що винесена відповідна постанова від 19.02.2014р.

(а.п.17-18 т.1).

Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18.02.2014р., з фототаблицею серед чотирьох осіб чоловічої статі та які не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі свідок ОСОБА_8 впізнала обвинуваченого, як особу, яка 14.01.2014р. біля кафе «Казка» відкрито заволоділа майном ОСОБА_12 .. Обвинуваченого свідок впізнала за статурою, кольором волосся, формою обличчя і характерними рисами обличчя

(а.п.19-22 т.1).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18.02.2014р., з фототаблицею серед чотирьох осіб чоловічої статі та які не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі свідок ОСОБА_9 впізнала обвинуваченого, як особу, яка 14.01.2014р. в кафе «Казка» спілкувався з ОСОБА_8 . Обвинуваченого свідок впізнала за статурою, кольором волосся, рисами обличчя

(а.п.23-26 т.1).

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги як належний доказ протокол огляду чоловічої куртки від 19.02.2014р., проведений за участю ОСОБА_11 та протокол огляду куртки, проведений 19.02.2014р. за участю ОСОБА_10 , оскільки зазначена слідча дія проведена з грубим порушенням норм КПК України.

Так, показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , яка була очевидцем кримінального правопорушення, є послідовними, логічними та такими, що не суперечать встановленим обставинам справи. Жодних даних, що вказують на інші обставини кримінального правопорушення, які повідомив обвинувачений, зокрема, на нанесення потерпілій ОСОБА_10 удару в обличчя, після чого потерпіла та її сестра впали на обвинуваченого, при цьому потерпіла випустила з рук телефон, яким таємно для присутніх заволодів ОСОБА_10 , не встановлено. Ні потерпіла, ні її сестра свідок у кримінальному провадженні, не зазначали про нанесення удару в обличчя під час вчинення кримінального правопорушення ні обвинуваченим, ні іншою сторонньою особою. Крім того, потерпіла зазначила, що телефон був вихоплений в неї з рук, а не вона його впустила під час падіння. Також версія обвинуваченого, що потерпіла та її сестра не замітили ОСОБА_10 , який наносив удар в обличчя потерпілій, є не логічною. Вилучення телефону через певний проміжок часу після скоєння кримінального правопорушення у ОСОБА_10 не спростовує ті обставини, що вказують на вчинення злочину обвинуваченим, який мав можливість в подальшому розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, зокрема передати ОСОБА_10 , який був братом співмешканки обвинуваченого.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції такі пояснення щодо причетності до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 надав після встановлення судом, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблений актовий запис № 1021 від 28.11.2016р.

Апеляційним судом встановлено, що невизнання обвинуваченим своєї винуватості в інкримінованому йому злочині та посилання на вчинення його ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, є способом захисту обвинуваченого, та спростовується встановленими обставинами під час судового розгляду в суді першої інстанції та наведеними вище сукупністю доказів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом помилково взяті до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; не взяв до уваги той факт, що у даній справі не було жодної очної ставки; та не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що єдиний речовий доказ по справі, а саме куртка йому не належить, що є відсутністю його вини, на думку колегії суддів, є надуманими, оскільки факт впізнання свідками обвинуваченого, як особи, яка вчинила відкрите викрадення майна потерпілої при обставинах, викладених у вироку, також безперечно спростовуються наведеною вище сукупністю доказів.

Доводи обвинуваченого про те, що він не викрадав у потерпілої телефон, а це вчинив ОСОБА_10 , також є непереконливими, оскільки спростовуються показаннями потерпілої.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не досліджені фактичні обставини кримінального провадження є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Також судом першої інстанції шляхом зіставлення ознак фактично вчиненого обвинуваченим діяння, та ознак відповідного злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та обґрунтовано фактичними обставинами справи висновки про їх відповідність, в тому числі й кваліфікуюча ознака відкрите викрадення майна.

Після аналізу наведених у вироку доказів суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що обвинувачений діючи умисно, відкрито, повторно здійснив відкрите викрадення майна потерпілої з корисливим мотивом.

Вчиняючи протиправні дії по відношенню до потерпілої обвинувачений розумів, що посягає на власність потерпілої, вилучає її майно, на яке він не має права, а також передбачав заподіяння матеріального збитку потерпілій та бажав заподіяти такого збитку.

Дії обвинуваченого носили відкритий характер викрадення майна потерпілої, оскільки викрадення майна відбувалося в присутності власника, який розумів вчинення обвинуваченим викрадення. Одночасно і обвинувачений розумів, що його дії були помічені потерпілою та розцінювались нею, як викрадення.

Дії обвинуваченого носили корисливий характер спонукання до незаконного збагачення за рахунок майна потерпілої та мали корисливу мету особисте збагачення.

Кваліфікуюча ознака повторність дій обвинуваченого також правильно зазначена судом, оскільки обвинувачений раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 185 КК України, судимість за які не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Таким чином, на думку колегії суддів, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 186 КК України, як умисне, відкрите, повторне викрадення чужого майна, тобто грабіж.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що допущені грубі порушення його прав та чинного законодавства України, у зв`язку із упередженим відношенням до нього з боку прокуратури, також на думку колегії суддів є неспроможними, оскільки нічим не підтверджені. Необґрунтованими також є доводи щодо неналежного захисту обвинуваченого, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що його захист здійснював професійний адвокат ОСОБА_6 , який належним чином здійснював свої обов`язки щодо захисту обвинуваченого. Крім того, обвинувачений конкретно не зазначав, в чому полягає невиконання захисником своїх обов`язків.

Що стосується покарання призначеного обвинуваченому то колегія суддів вважає, що воно відповідає вимогам ст. 65 КК України та призначене судом із урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, особи обвинуваченого, що він на диспансерному обліку та обліку у лікаря нарколога - психіатра в медичних установах за місцем проживання не перебуває, перебуває на обліку в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» з діагнозом: ВІЛ-інфекція, 4 клінічна стадія, імуносупресія, (СД4 133 кл 02.2016р.), рецидивуючий кандидоз ротової порожнини, тромбоцитопенія, вторинний коліт на фоні прийому ВААРТ та обставин, що обтяжують його покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Тому колегія суддів, дійшла до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому остаточне покарання за правилами ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, оскільки зазначений злочин обвинувачений вчинив до постановлення попереднього вироку, а саме вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року, яким його засуджено за ч. 3 ст.289 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна. За зазначеним вироком строк покарання обчислюється з 07.03.2014р., тому доводи обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги той факт, що він був засудженим за ст. 289 ч.3 КК України , яка поглинає ст. 186 ч.2 КК України, за якою його обвинувачують є необґрунтованими та не мають під собою підгрунття.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд незаконно відмовив йому у застосуванні до нього ст.ст.82-84 КК України, оскільки він надав суду свою історію хвороби, то вони на думку колегії суддів також не є слушними, оскільки вирішення питання про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст.ст.82-84 КК України не відноситься до питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Зазначені питання, а саме передбачені ст.ст. 82-84 КК України вирішується судом за місцем відбування покарання.

Також судом першої інстанції правильно відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання призначеного обвинуваченому, строк його попереднього ув`язнення з 17.03.2017р. по 20.06.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017р. по 07.12.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, оскільки обвинувачений перебуває в Бахмутскій установі виконання покарань для розгляду зазначеного кримінального провадження з 17.03.2017р., та з цього ж часу рахується за Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного застосування до нього вимог ст. 72 ч.5 КК України, а саме з 17.03.2017р., а не з моменту його етапування 01.03.2017р., на думку колегії суду також є необґрунтованими.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що в порушення норм КК України та Конституції України суддя при ухваленні вироку видалилася до нарадчої кімнати на добу, після чого оголосила вирок суду, не є слушними, оскільки відповідно до ст. ст. 366-367 КК України після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім в залі судового засідання та вправі переривати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу та не обмежений у часі перебування у нарадчій кімнаті.

Проте, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині того, що подія вчинення кримінального правопорушення відбувалася у січні 2014р., тому в цій частині слід змінити вирок суду, зазначивши в мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, рік вчинення кримінального правопорушення 14 січня 2014 р.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців без конфіскації майна, задовольнити частково.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців без конфіскації майна змінити, зазначивши в мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, рік вчинення кримінального правопорушення 14 січня 2014р.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді: