Справа № 645/1365/16-к
Провадження №1-кп/645/48/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року колегія суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.08.2018 р. відносно ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 04.10.2018 р.

У зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду справи до вказаного строку прокурор ОСОБА_5 заявила про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений заперечували проти продовження вказаного запобіжного заходу, посилаючись на відсутність доказів продовження існування ризиків, на які посилається прокурор, та невідповідність клопотання вимогам КПК України.
Вислухавши думку всіх учасників справи, суд дійшов до наступного висновку.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, судом при вирішенні клопотання враховуються дані про особу обвинуваченого, відомості щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, вік та стан його здоров`я, відсутність відомостей про наявність

постійного місця роботи та джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, спрямований проти життя та здоров`я людини, що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, судова колегія вважає доведеними наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які б не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, даних щодо неможливості його подальшого тримання під вартою за станом здоров`я на теперішній час суду не представлено.
За таких обставин судова колегія вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто ризики, які були враховані судом при обранні йому такого запобіжного заходу, наразі не зменшились, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, у зв`язку з чим судова колегія вважає необхідним продовжити строки тримання під вартою, а клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 132, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 29 листопада 2018 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3