Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду кримінальне провадження №0000651 за апеляційною скаргою прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и л а :

01 лютого 2016 року о 15 год. 50 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Totota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виїжджаючи з дворової території будинку №5 по вул.Фабричній в м. Рівне на проїзну частину провулку О.Дундича, виконуючи поворот ліворуч в напрямку проспекту О.Дундича, в порушення вимог п.10.1, 10.2, 10.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, опинився на смузі зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Seat Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по провулку О.Дундича в напрямку вул. Фабрична в м.Рівне та в момент виникнення небезпеки для руху зупинився перед виїздом з дворової території будинку №5 по вул. Фабрична в м.Рівне.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Seat Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного вивиху правого плеча із забоєм м`яких тканин правового плечового суглобу, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм довготривалості розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_7 вимог п.10.1, 10.2, 10.5 Правил Дорожнього руху, які передбачають, що перед початком руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи на дорогу з житлової зони водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по ній, поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, перебувають у прямому причинному зв`язку зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням на нього обов"язків, передбачених ст.76 цього Кодексу: не виїжджати за межі України без дозволу органу пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з"являтися для реєстарції в органи пробації.
Судом задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 16603 грн. 69 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. компенсації моральної шкоди.
Також ухвалено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави 3344 грн. 08 коп. витрат на залучення експерта.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням на нього обов"язків, передбачених ст.76 КК: періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що судом неправильно застосовано кримінальний закон в частині застосування звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_5 та його представника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за викладених у вироку обставин, є правильним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Статтею 75 КК України встановлено, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За приписами ч.3 ст.52 КК України, штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застосовуватися як основні, так і як додаткові покарання. Частиною 4 статті 52 КК України встановлено, що за один злочин може бути призначено лише одне основне покарання, передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу. До основного покарання може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.

Отже звільнення від відбування покарання з випробуванням не поширюється на додаткові покарання.

Однак, суд першої інстанції, не дотримавшись вказаних вимог закону, звільнив ОСОБА_7 від відбування з випробуванням, не лише від основного покарання у виді обмеження волі, але й від додаткового покарання права керувати транспортними засобами на строк один рік.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання, з ухваленням нового вироку в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі на строк один рік з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1,2 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без дозволу органу пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з"являтися для реєстарції в органи пробації.
В решті вирок суду залишити без змін

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3