Провадження № 1-кп/331/200/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«22» жовтня 2018 року колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника

потерпілих - адвоката ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000649 від 10.04.2017 року, за № 0000167 від 11.01.2018 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000649 від 10.04.2017 року, за № 0000167 від 11.01.2018 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на автомобіль BMW 528, д/н НОМЕР_1 , 1997 року випуску, який належить обвинуваченому ОСОБА_7 , накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2018 року та скасування постанови слідчого від 20.07.2017 року про визнання зазначеного транспортного засобу речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_12 повністю підтримали клопотання адвоката ОСОБА_11 , просили суд його задовольнити.

Прокурор, представник потерпілих адвокат ОСОБА_14 , потерпіла ОСОБА_8 просили відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність законних підстав для його задоволення.
Заслухавши дане клопотання, з`ясувавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року накладено арешт на автомобіль «BMW 528, д/н НОМЕР_1 , 1997 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 на підставі технічного паспорту НОМЕР_3 , виданого Запорізьким МРЕВ 2 УДАІ УМВС України 27.07.2001 року, який вилучений 19.07.2017 року в ході обшуку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, що було дотримано судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді, 19.07.2017 року, проведено обшук автомобіля BMW 528, д/н НОМЕР_1 , на який було накладено арешт ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року.

20.07.2018 року, вилучене в ході обшуку майно, зокрема автомобіль BMW 528, д/н НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу.

Крім того, аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на автомобіль ОСОБА_7 та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 149 КК України передбачає можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, тому накладення арешту на майно обвинуваченого забезпечує можливу конфіскацію майна.
Що стосується посилання захисника на недостатність обґрунтованості ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2018 року про накладення арешту на майно та розгляд її з істотним порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування арешту майна в цілому.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК Українислідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.
Вимога адвоката ОСОБА_11 про скасування постанови слідчого від 20.07.2018 року про визнання автомобіля BMW 528, д/н НОМЕР_1 речовим доказом, по-перше, жодним чином не обґрунтована, по друге, розгляд вказаного питання взагалі не відноситься до повноважень суду, передбачених КПК України.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла до висновку, що у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_11 про скасування арешту майна та постанови слідчого про визнання транспортного засобу речовим доказом необхідно відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 174, 372 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_11 про скасування арешту майна та постанови слідчого про визнання транспортного засобу речовим доказом - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3