Постанова
Іменем України

02 серпня 2018 року

м. Київ
справа № 757/23665/16-к
провадження № 51-1593 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007980, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Вирішено питання процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що 08 грудня 2015 року о 12.30 год., він, керуючи автомобілем марки «Богдан 211040», держаний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Московській в напрямку Кловського узвозу в м. Києві в правій смузі руху, призначеній для громадського транспорту, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому в цей час переходив пішохід ОСОБА_7 , порушив вимоги п. 1.5, підп. «б» п. 2.3, п. 18.4 Правил дорожнього руху України, в результаті чого, допустив наїзд на останнього. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити постановлені відносно нього судові рішення в частині призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України додаткового покарання. Вважає, що позбавляючи права керувати транспортними засобами суди належним чином не врахували всіх даних про його особу, обставин, які пом`якшують покарання, а також того, що транспортний засіб є єдиним засобом для існування та утримання його сім`ї.
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу. Посилаючись на те, що транспортний засіб є єдиним джерелом доходу для нього, а також на наявність у нього на утриманні новонародженої дитини та інших членів родини, просив змінити оскаржувані судові рішення та не позбавляти права керувати транспортними засобами.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , надіслав заперечення на касаційну скаргу в яких, посилаючись на безпідставність наведених засудженим ОСОБА_6 доводів, просив її залишити без задоволення.
Прокурор ОСОБА_5 , який брав участь у касаційному розгляді також вважав, що оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_6 слід залишити без зміни .
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, дотримуючись наведених вимог кримінального закону при призначенні засудженому покарання, суд урахував усі обставини справи, в тому числі і тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимостей не має, на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, є учасником бойових дій, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання визнання вини та щире каяття у скоєному і обрав покарання у виді штрафу в мінімальному його розмірі, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
При цьому, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_6 на час розгляду кримінального провадження не працював і за освітою є штукатуром-плиточником, суд прийняв рішення про необхідність призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги засудженого, який не погоджувався з призначеним йому додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та просив вирок суду в цій частині змінити, констатував їх безпідставність в зв`язку з тим, що ОСОБА_6 за фахом є штукатуром плиточником і не надав доказів про те, що транспортний засіб для нього є єдиним засобом для існування та вирок суду залишив без зміни.
Однак, з таким висновком колегія суддів погодиться не може.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи із встановлених судом пом`якшуючих покарання обставин, наявних у справі даних про особу засудженого, який приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та перебував там на посаді водія (а.с. 187 - 188), беручи до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину та повідомлені ним безпосередньо під час касаційного розгляду обставини, зокрема: те, що у нього на утриманні з`явилася новонароджена дитина, на даний час він працює водієм і це являється єдиним джерелом його доходу, колегія суддів вважає за можливе не призначати йому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, а тому у цій частині вирок та ухвала щодо ОСОБА_6 підлягають зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436 438, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з вироку та ухвали судів рішення про застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3