АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/1141/16-к Номер провадження 11-кп/786/747/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Єльгінський Оймяконського району Республіки Саха (Якутія) Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з обвинуваченого витрати на лікування потерпілої ОСОБА_11 :

- на користь фінансового управління Гадяцької районної державної адміністрації в розмірі 4285 грн. 41 коп.;

- на користь департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації в сумі 9502 грн. 19 коп..

Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що він 13 жовтня 2015 близько 12 год. 10 хв., керуючи мотоциклом «Aprilia RS 125» по вул. 50 років Жовтня в напрямку до вул. Першотравневої в м. Гадяч Полтавської області, при наближенні до будинку №44, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину дороги з правого боку наліво по ходу руху мотоцикла.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі з внесеними змінами обвинувачений просить змінити вирок суду та обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, з огляду на добровільне відшкодування шкоди, надання допомоги потерпілій.

За змістом апеляційної скарги з внесеними змінами, захисник обвинуваченого за аналогічних мотивів просить звільнити підзахисного від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного покарання в зв`язку з його м`якістю та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

При цьому зазначає, що місцевим судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який на момент вчинення злочину не мав посвідчення відповідної категорії на право керування транспортним засобом, під час судового розгляду надав непослідовні показання.

Наголошує, що заподіяну потерпілій шкоду відшкодував не обвинувачений, а його близькі особи та звертає увагу на відсутність щирого каяття.

Вважає, що судом безпідставно не враховано обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, міркування представника потерпілого про законність та обґрунтованість судового рішення, думку прокурора на підтримання доводів принесеної апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання є непереконливими. Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно до ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що суди повинні призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як убачається із матеріалів справи, обвинувачений є досить молодою людиною, вперше вчинив злочин з необережності.

Суб`єктивне ставлення ОСОБА_9 до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого, просив вибачення у потерпілої та активними діями, а саме наданням їй допомоги, підтвердив бажання виправити ситуацію, що склалася, свідчать про наявність у нього щирого каяття всупереч твердженням прокурора в апеляційній скарзі.

Невизнання обвинуваченим вини в суді першої інстанції пояснюється незгодою з окремими деталями інкримінованих йому дій.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи прокурора про необхідність визнання обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки органом досудового розслідування не встановлено жодної з обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_9 мінімального покарання, встановленого в санкції ч.2 ст.286 КК України, тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для його посилення, про що прохає прокурор.

Згідно з приписами ст.75 КК України, зокрема, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Оцінюючи, як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини кримінального провадження; часткове відшкодування шкоди потерпілій в сумі 7000 грн; особу винного, який є досить молодою людиною, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, вперше вчинив злочин з необережності; його ставлення до вчиненого, а саме щире каяття та розуміння наслідків; колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити.

Водночас, на підставі ст.404 КПК України, з резолютивної частини вироку підлягає виключенню вказівка про конфіскацію мотоцикла «Aprilia RS 125» з огляду на таке.
Мотивувальна частина вироку взагалі не містить жодного мотиву ухвалення судом першої інстанції рішення про конфіскацію мотоцикла.
Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
За змістом кримінального закону, конфіскація майна є додатковим покаранням і може призначатися лише за умови, коли вона безпосередньо передбачена в санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає лише покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, вказівка про конфіскацію мотоцикла «Aprilia RS 125» підлягає виключенню з резолютивної частини вироку.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 з внесеними змінами задовольнити.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання, обраного судом, тобто на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, зобов`язавши його на підставі ст.76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи і періодично з`являтися на реєстрацію в цей орган.

На підставі ст.404 КПК України виключити з резолютивної частини вироку вказівку про конфіскацію мотоцикла «Aprilia RS 125».
В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4