Дата документу Справа № 314/402/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/402/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1360/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кам`янська виправна колонія № 101»,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 1 лютого 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 1 стягнення, заохочень не має, не працює, у зв`язку з чим ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що засуджений знаходиться в місцях позбавлення волі з 4 листопада 2011 року, на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, товаришує з засудженими, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу, має одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, за вироком суду позовів не має.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, був проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Єгорівка Оріхівського району Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія № 101» за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 лютого 2012 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і засуджений до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 7 квітня 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 2 листопада 2011 року по 21 лютого 2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 4 листопада 2011 року.

Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі з 4 листопада 2011 року по 5 квітня 2012 року характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень і заохочень не мав.

У Кам`янській виправній колонії № 101 відбуває покарання з 5 квітня 2012 року, за період відбування покарання допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, має 1 стягнення, заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Кам`янській виправній колонії № 101, засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 у відношенні до представників адміністрації колонії не завжди тактовний та ввічливий, грубість не проявляє. Не працевлаштований. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, стосунки задовільні. Санітарно-гігієнічних норм дотримується. У відношенні до засуджених неконфліктний, товаришує з засудженими різної спрямованості. Загальноосвітній рівень не підвищує, бібліотеку колонії не відвідує. На заходи виховного впливу реагує не завжди адекватно. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова освіта». У скоєному злочині провину визнає частково, розкаюється (а.с. 5).

Також з наявної в матеріалах провадження довідки вбачається, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання до суспільно-корисної праці не залучався, при установі в загальній школі не навчався, участі в роботі самодіяльних організацій не приймав, до підвищення загальноосвітнього рівня не прагне (а.с. 7).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 1 квітня 2014 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 15 травня 2015 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КВК України, 21 липня 2016 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2016 року засудженому також було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення (а.с. 5).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 1 стягнення у вигляді суворої догани за порушення режиму відбування покарання, що полягало у зберіганні мобільного телефону, заохочень засуджений не має (а.с. 6).

Відсутність будь-яких заохочень за весь період відбування покарання, а також вказане стягнення, яке хоча на час звернення з цим клопотанням до суду було погашене, але факт його накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про нарахування та утримання з заробітної плати вбачається, що ОСОБА_7 за період з лютого 2016 року по січень 2018 року не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 9).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги захисника висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 червня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4