УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року
м. Київ

справа № 528/496/17
провадження № 51-7034ск18
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у складі колегії:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув матеріали провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 3 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000050, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Великої Снітинки Фастівського району Київської області та жителя
АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Темиртау Карагандинської області Республіки Казахстан та жителя
АДРЕСА_2 ,
засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 3 травня 2018 року, засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожного за ч. 3 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких не оскаржено.
Суд визнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватими у розбої, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, у січні 2017 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 попередньо домовилися про вчинення розбою. У подальшому 1 лютого 2017 року близько 21:00 вони, реалізуючи свій злочинний умисел, прибули на територію домогосподарства АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 постукав у вікно, і після того, як ОСОБА_10 відчинив двері ОСОБА_6 завдав потерпілому удару в обличчя, заподіявши цим, легких тілесних ушкоджень. Проникнувши до будинку, ОСОБА_9 зі ОСОБА_7 , який погрожував потерпілому вбивством, утримували останнього. При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зв`язали матір потерпілого ОСОБА_11 , після чого заволоділи майном потерпілого, завдавши останньому матеріальної шкоди на суму 4241,60 грн.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисники, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності юридичної оцінки вчиненого діяння, порушують питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через суворість призначеного останнім покарання, яке просять пом`якшити, застосувавши ст. 75 КК. Суть доводів сторони захисту зводиться до того, що суди нижчих інстанцій усупереч вимогам закону України про кримінальну відповідальність, які регламентують призначення покарання, дійшли необґрунтованого висновку про неможливість виправлення засуджених без ізоляції від суспільства. Захисник ОСОБА_4 також зазначає, що апеляційний суд не розглянув апеляційної скарги потерпілого, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Мотиви Суду
Відповідно до приписів статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустимо лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
У цьому провадженні таких підстав судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено.
Ухвалюючи вирок у частині призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, місцевий суд урахував те, що вказане правопорушення законом віднесено до категорії тяжких і становить підвищену суспільну небезпеку. З огляду на ці обставини в їх поєднанні з характером та обсягом установлених конкретних протиправних дій засуджених місцевий суд умотивовано визнав за неможливе досягти мети попередження нових злочинів та виправлення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без ізоляції їх від суспільства.
Водночас місцевий суд узяв до уваги всі інші дані про особу винних та обставини, які мають правове значення, в тому числі й ті, на які є посилання в касаційних скаргах. Не залишилися без оцінки суду визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своєї вини, їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку, відсутність судимостей, сімейний стан засуджених, наявність на утриманні дітей. Ці обставини було визнано такими, що пом`якшують покарання. Також суд зважив на відсутність обставин протилежного змісту.
Врахувавши все це, а також позитивні характеристики ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за місцем проживання, місцевий суд, з яким погодився й апеляційний, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК, але у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_4 , дійшов умотивованого висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 75 КК.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість через суворість покарання, призначеного засудженим, у касаційних скаргах не зазначено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що обраний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 захід примусу є справедливим, відповідає визначеним законом меті та загальним засадам. Оспорювані вирок та ухвала не суперечать положенням статей 370, 419 КПК.
Виходячи зі змісту приписів ч. 3 ст. 22 КПК під час кримінального провадження сторона захисту не може водночас здійснювати функції обвинувачення та захисту.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, потерпілий ОСОБА_10 висловлював свою думку щодо апеляційних вимог під час участі у розгляді провадження судом апеляційної інстанції. Справедливості та законності прийнятого судом рішення потерпілий під сумнів не ставив, у порядку касаційної процедури ухвалу не оскаржував.
У касаційних скаргах захисників не міститься переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження.
З огляду на викладене й на те, що зі скарг та наданих до них судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційних скарг, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 відповідно.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3