Справа № 182/4043/18
Провадження № 1-кп/0182/656/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.08.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2018 за № 0001435 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , не працює, не одружений, із освітою 8 класів, раніше судимий:
- 23.02.2006 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 24.07.2008 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.;
- 08.11.2010 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту;
- 30.03.2011 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 05.12.2011 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений по відбуттю покарання 04.10.2013;
- 18.03.2016 Апостолівським районним судом Дніпропетровської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 28.03.2018 ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської обл. іспитовий строк за вироком Апостолівського районного суду від 18.03.2016 скасовано, направлено для відбування призначеного судом покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 , працює слюсарем-ремонтником ПАТ «Сталь», не одружений, з освітою 9 класів, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_3 разом зі обвинуваченим ОСОБА_4 10.05.2018 приблизно о 02.35 год., знаходячись поблизу домоволодіння № 210/1 по вул. Шевченка в м. Нікополі Дніпропетровської обл., розробили злочинний план, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом ВАЗ 2109 державний номерний знак НОМЕР_1 , який стояв біля під`їзду даного будинку.
Згідно розробленого плану, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 повинен був проникнути до автомобіля та привести його двигун у робочий стан, а ОСОБА_4 повинен був сидіти на лавочці біля під`їзду та стежити за безперешкодним виконанням ОСОБА_3 своєї частини дій спільного злочинного наміру та чекати, коли останній відчинить йому двері.
З метою продовження спільного злочинного умислу, впевнившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою використати транспортний засіб для прогулянки, повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом розбиття кулаком скла водійської двері, незаконно проник до автомобіля ВАЗ 2109, д.н. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , яким володіє ОСОБА_7 , вартість якого, згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 755 від 30.05.2018 становить 34 938,15 грн. та відчинив передні пасажирські двері автомобіля ОСОБА_4 , який діючи з прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою використати транспортний засіб для прогулянки, за попередньою змовою групою осіб сів до автомобіля, а ОСОБА_3 , у свою чергу, за допомогою заздалегідь підготовлених ножиць приводив двигун у робочий стан.
Однак, ОСОБА_3 спільно зі ОСОБА_4 не вчинили усіх дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, у зв`язку з тим, що вони були затримані потерпілим ОСОБА_7 на місці вчинення злочину.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що в ніч з 09 на 10 травня 2018 року зі ОСОБА_4 гуляли по місту. Коли вони йшли додому, зайшли у двір будинку по АДРЕСА_3 , де побачили автомобіль ВАЗ-2109, бордового кольору. Вирішили на ньому покататися. Він підійшов до автомобіля, розбив переднє водійське скло й сів у авто. ОСОБА_4 спочатку сидів біля під`їзду на лавочці, наглядав за навколишньою обстановкою, щоб ніхто не заважав, а потім сів до нього в авто. За допомогою ножиць, які він носив із собою для самооборони, він хотів завести двигун, але вибіг потерпілий з товаришем і його затримали, бо ОСОБА_4 встиг збігти. Оскільки він раніше був судимий за угон транспортних засобів, то знав, як можна завести авто за допомогою ножиць. У вчиненому він розкаюється. Намірів продати автомобіль у них не було.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що в ніч з 09 на 10 травня 2018 року з ОСОБА_3 гуляли по місту. Були трохи напідпитку. Зайшли у двір будинку по вул. Шевченка покурити. Побачили автомобіль ВАЗ, вирішили його угнати, щоб покататися. ОСОБА_3 підійшов до автомобіля, розбив переднє водійське скло. Він в цей час сидів на лавці, дивився, щоб ніхто не заважав. Потім ОСОБА_3 його покликав. Він підійшов й сів у автомобіль. ОСОБА_3 почав заводити автомобіль. У цей час він побачив потерпілого з товаришем, які бігли до них, злякався, вискочив з автомобіля й втік, а ОСОБА_3 затримали. Наміру продавати авто у них не було. У вчиненому він розкаюється. Просить не позбавляти його волі.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі. Цивільний позов заявляти не буде, так як збиток йому не завдано. Покарання просять призначити обвинуваченим на розсуд суду.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинувачених: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю доведена.
Дії ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_8 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, яка передбачає, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК..
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Також суд враховує обставини справи; особу винного ОСОБА_3 , який не працює, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває; перебуває на обліку у КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» Диспансерне відділення № 2 по наркоманії з 11.2007 року.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає визнання вини, щире каяття та відсутність спричиненої матеріальної шкоди потерпілому.
Обставини, що обтяжують покарання не встановлені.
Також судом ураховується те, що ОСОБА_3 вчинив злочин в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі. Додаткове покарання у виді конфіскації майна суд вважає необхідним не застосовувати, оскільки злочином фактично збитки не завдано, крім того, майно, яке належить обвинуваченому на праві приватної власності, відсутнє.
Невідбута частина покарання за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської обл.. від 18.03.2016 на підставі ч.1 ст. 71 КК України підлягає частковому приєднанню до призначеного за цим вироком покарання.
Враховуючи всі вищезазначені обставини, суд не вбачає підстав для застосування ст. 69, 75 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Також суд враховує обставини справи; особу винного ОСОБА_4 , який працює, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає визнання вини, щире каяття та відсутність спричиненої матеріальної шкоди потерпілому.
Обставини, що обтяжують покарання не встановлені.
Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії, у виді позбавлення волі. Додаткове покарання у виді конфіскації майна суд вважає необхідним не застосовувати, оскільки злочином фактично збитки не завдано, крім того, майно, яке належить обвинуваченому на праві приватної власності, відсутнє.
Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та сприяння слідству, відсутність жодних претензій до обвинуваченого з боку потерпілого, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно залишити тримання під вартою.
Строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 домашнього арешту скінчився. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази:
- автомобіль ВАЗ 2109, д.н. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити потерпілому;
- ножиці, які знаходяться у паперовому пакеті, які зберігаються в камері схову Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. (квитанція № 003428) знищити.
Судові витрати відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2016, таким чином остаточно покарання ОСОБА_3 визначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 міс. без конфіскації майна.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити тримання від вартою. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Зарахувати у строк відбування покарання час досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою по цьому провадженню з 11.05.2018 до дня проголошення вироку.
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк дії запобіжного заходу скінчився.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази:
- автомобіль ВАЗ 2109, д.н. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити потерпілому;
- ножиці, які знаходяться у паперовому пакеті, які зберігаються в камері схову Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. (квитанція № 003428) знищити;
Судові витрати відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1