Справа № 357/179/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.10.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
представника Білоцерківського МРВ з питань пробації ОСОБА_6
в ході розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
До Білоцерківського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Прокурор вважає, що на підставі обвинувального акту може бути призначений судовий розгляд.

Захисники обвинувачених та обвинувачені вважають, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору як такий що не відповідає вимогам КПК України, зокрема у обвинувальному акті всупереч вимогам п. 4 ч. 1 ст. 291 КПК України не зазначено громадянство потерпілої, та висунуте обвинувачення є не зрозумілим, оскільки з викладених прокурором фактичних обставин злочину видно, що діями обвинуваченого який штовхав потерпілу їй могли бути спричинені необережні легкі тілесні ушкодження, кримінальна відповідальність за які не передбачене чинним КК України. Крім того не зазначено час вчинення злочину, а лише вказано час приїзду ОСОБА_5 до потерпілої.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору.

При цьому суд виходить з наступного.

Органом досудового розслідування відповідно до формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що:

20 грудня 2016 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_5 приїхав до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи за вище вказаною адресою, між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 виник конфлікт з приводу безпеки перевезення їхньої спільної доньки у автомобілі ОСОБА_5 . У ході суперечки ОСОБА_5 відмовився виконувати вимоги щодо перевезення спільної доньки у його автомобілі. ОСОБА_5 намагалась пристебнути свою дитину в автомобілі ОСОБА_5 , проте в останнього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді фізичного болю та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , взяв правою рукою за горло ОСОБА_5 , а лівою рукою тримав її за плече та почав умисно штовхати ОСОБА_5 , внаслідок чого, вона близько 4-х разів вдарилась головою об автомобіль.

Після того, як ОСОБА_5 вдалось вирватись від ОСОБА_5 та присісти біля переднього сидіння у автомобілі ОСОБА_5 , останній продовжуючи свої злочинні дії взяв ОСОБА_5 за волосся та умисно вдарив 4 рази її головою об внутрішню панель автомобіля.

Своїми умисними діями, які виразилися у нанесенні ударів ОСОБА_5 завдав ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до п.2, 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 91 ч.1 ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу … покладається на слідчого, прокурора..
Однак обвинувальний акт, затверджений 28 грудня 2017 р. прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у процесуальному документі не вказані усі передбачені законом відомості про потерпілу, та водночас зазначено відомості про обвинуваченого, які не передбачено Законом, зокрема і такі, що суперечать загальним засадам кримінально провадження щодо рівності перед законом і судом. Крім того сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є не конкретним та не зрозумілим.
Так відповідно до обвинувального акту та висунутого обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказаний склад злочину характеризується умисною формою вини. Однак у формулюванні обвинувачення зазначається про вчинення ОСОБА_5 умисних дій у вигляді взяття за горло та штовхання з метою завдання фізичного болю, що за певних обставин є елементом іншого складу злочину, який ОСОБА_5 не інкримінується. Вказуючи, що від штовхання потерпіла 4 рази вдарилася головою об автомобіль, слідчим не зазначено чи були спричинені від вищевказаних дій тілесні ушкодження і якщо так то чи охоплювались вони умислом обвинуваченого.

Відсутність конкретизації у вищевказаних обставинах, оскільки про них зазначається у формулюванні обвинувачення, обумовлює також неконкретність та незрозумілість у твердженні, що тілесні ушкодження утворились саме від вчинення ОСОБА_5 у подальшому ще 4 ударів головою потерпілої об панель автомобіля.

Крім того у обвинуваченні не зазначено час вчинення злочину, а лише вказується час приїзду обвинуваченого до своєї дружини. Водночас як видно зі змісту обвинувачення подія злочину мала розвиток в часі та не зазначено коли злочин розпочато і коли закінчено.

Відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчинені кримінального правопорушення має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначається, що у тексті підп. «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Відповідно до п. 79 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82 деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94; п. 58 рішення ЄСПЛ від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94; п. 34 рішення ЄСПЛ від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98).
Крім того, відповідно до п. 54 вказаного вище рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», вказується, що право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Сформульоване прокурором обвинувачення ОСОБА_5 через його не конкретність і не зрозумілість, призвело до порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.
Вирішуючи питання про повернення обвинувального акту суд також враховує, що незважаючи на те, що недотримання Закону носять очевидний характер а судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд самостійно не має змоги забезпечити дотримання права обвинуваченого бути негайно і детально поінформованими зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, що передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, всупереч вимогам вищевказаних норм у обвинувальному акті не вказано громадянство потерпілої.
Крім того, у обвинувальному акті зазначено відомості про обвинуваченого, які не передбачено Законом, зокрема відомості щодо національності обвинуваченого, що суперечить загальним засадам кримінально провадження щодо рівності перед законом і судом. Для кримінального провадження значення має не суб`єкт сам по собі (як громадянин, іноземець, апатрид, якої він статі, кольору шкіри, раси тощо), а як суб`єкт провадження, тобто його учасник, яких наділений відповідним процесуальним статусом, а отже і відповідними правами, обов`язками та відповідальністю за їх порушення. На думку суду наведення даних щодо національності обвинуваченого суперечить як завданням кримінального провадження так і його змісту і формі, які мають забезпечувати механізм реалізації такої засади кримінального провадження як рівність перед законом і судом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
З огляду на викладене обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 291, 314-316, 371, 372 КПК України суд,-
п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006299 за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України і в тому числі ст. 291 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 05.11.2018 року о 12 год. 45 хв.

СуддяОСОБА_1