н/п 1-кс/640/4206/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" травня 2018 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
встановив :
Сторона обвинувачення зазначає, що нестача на суму 15 220 848,93 грн. була зафіксована в узагальненому акті щодо розпорядження конфіскованим майном, переданим органам державної виконавчої служби за перший квартал 2015 року, підписаному представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У подальшому, Київським ВДВС по 362 виконавчим провадженням до направлені подання до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо притягнення до кримінальної відповідальності за незаконні дії щодо майна, яке підлягає конфіскації відповідальних зберігачів, з яких: 36 подань відносно ОСОБА_5 ; 63 подання відносно ОСОБА_6 ; 73 подання відносно ОСОБА_7 , 10 подань відносно ОСОБА_8 ; 1 подання відносно ОСОБА_9 ; 10 подань відносно ОСОБА_10 ; 118 подань відносно ОСОБА_4 ; 4 подання відносно ОСОБА_11 ; 9 подань відносно ОСОБА_12 ; 4 подання відносно ОСОБА_13 ; 1 подання відносно ОСОБА_14 ; 24 подання відносно ОСОБА_15 .
Конфісковане майно представляло собою транспортні засоби, контрабандні товари тощо.
Зокрема, в ході досудового розслідування встановлено, що в нестачі обліковуються транспортні засоби у виконавчих провадженнях, зазначених у даному клопотанні.
Вказані 35 транспортних засобів були вилучені за порушення митних правил і підлягають конфіскації в дохід держави за рішеннями судів. Разом з цим, під час перевірки ІНФОРМАЦІЯ_4 у зберігачів вказаного майна у 2015 році державним виконавцям відповідальними зберігачами доступ до цих транспортних засобів не було надано, місцезнаходження транспортних засобів наразі не встановлено.
Разом з цим, під час досудового розслідування встановлено, що відповідальний зберігач ОСОБА_4 надав 17.01.2018 до Київського ВДВС два акти приймання-передачі від 15.09.2014, відповідно до яких ОСОБА_4 нібито передав сторонній особі, ОСОБА_16 , перелічені вище 35 транспортних засобів (за одним актом 23, за іншим 12 транспортних засобів).
Згідно свідчень ОСОБА_4 , у період з 2011-2012 років він був представником торгуючих компаній ППСП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » і ПП « ОСОБА_17 ». Працював на підставі довіреності до 2014 року, тобто до практичної ліквідації цих компаній. Отримував згідно з довіреністю на митних постах Харківської області арештоване ДВС рухоме майно. У той же час ОСОБА_4 зазначив, що всі транспортні засоби, описані в його присутності на митних постах, нібито залишалися там же на тимчасовому зберіганні і ним не забиралися, оскільки не було можливості, а також території для їх зберігання. Про це було повідомлено всі органи, які мають до цього відношення, тобто виконавча служба, митна служба і торгуючі організації, в особі яких я діяв, а саме: ППСП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » і ПП « ОСОБА_17 ». Також зазначив, що нібито діяв за вказівкою директорів вищевказаних компаній. Потім йому стало відомо, що ці автомобілі були передані представником митниці комірником ОСОБА_18 ОСОБА_16 через його представника ОСОБА_19 . Цю інформацію йому в усній формі повідомила сама ОСОБА_18 . Це все відбувалося у другій половині 2014 року. Згодом особисто ОСОБА_16 обіцяв надати до виконавчої служби акти прийому-передачі та сказав, що особисто погодив свої дії з виконавчою службою і митницею. А також повідомив ОСОБА_4 адресу зберігання автомобілів: АДРЕСА_2 . І показав йому автомобілі в наявності. Після 2014 року ОСОБА_4 долю конфіскованих автомобілів не відстежував. У жовтні 2017 року він їздив з представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 на АДРЕСА_2 , проте автомобілів там вже не було, майданчики порожні.
Допитана як свідок заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_20 повідомила, що вказані транспортні засоби обліковуються в нестачі. Нестачу було виявлено в ході суцільної перевірки, проведеної ІНФОРМАЦІЯ_7 на початку 2015 року. Відповідальним зберігачам були направлені вимоги щодо надання доступу до місць зберігання конфіскованого майна для перевірки його наявності. Серед відповідальних зберігачів, був й ОСОБА_4 . Однак частина майна для перевірки зберігачами надана не була, у зв`язку з чим це майно було обліковане в нестачі, зокрема, перелічені вище транспортні засоби. У зв`язку з чим, до ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 були направлені подання про притягнення до кримінальної відповідальності зберігачів за незаконні дії із конфіскованим майном, а саме: за приховування конфіскованого майна. 11.10.2017 ОСОБА_4 надав на її ім`я письмові пояснення, згідно яких він приблизно у 2011-2012 роках був представником торгуючих компаній ППСП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та до 2014 року представником ПП « ОСОБА_17 » і отримував як представник цих організацій рухоме майно, арештоване згідно митних правил на постах митниці в Харківській області. Всі транспортні засоби, описані в його присутності на митних постах, нібито залишались там на тимчасовому зберіганні, оскільки не було можливості для їх зберігання. Потім, як стало відомо ОСОБА_4 , ці автомобілі були передані громадянину ОСОБА_16 . Крім того, ОСОБА_4 13.10.2017 надав на її ім`я додаткові письмові пояснення, згідно яких ОСОБА_16 особисто обіцяв надати до виконавчої служби акти приймання-передачі автомобілів, а також надав ОСОБА_4 адресу зберігання автомобілів: АДРЕСА_2 та показав їх наявність ОСОБА_4 . Також, 17.01.2018 до неї на прийом звернувся ОСОБА_4 , який надав копії двох актів приймання-передачі 35 транспортних засобів від нього ОСОБА_16 , датованих 15.09.2014. Водночас, ОСОБА_16 19.10.2017 надав на ім`я ОСОБА_20 письмові пояснення з цього приводу, а саме: що автотранспорту ОСОБА_4 він не отримував.
Також, ОСОБА_20 пояснила, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» передача описаного та арештованого майна від попереднього зберігача до будь-якої іншої особи здійснюється на підставі постанови державного виконавця про зміну зберігача майна. Факт передачі майна може також засвідчуватися актом державного виконавця або актом приймання-передавання майна. У матеріалах виконавчих проваджень щодо конфіскації 35 автомобілів, які ОСОБА_4 нібито передав ОСОБА_16 за актами від 15.09.2014, відповідні постанови державного виконавця про зміну зберігача майна відсутні.
Згідно показань ОСОБА_16 він був і є зберігачем деякого конфіскованого майна, яке йому передано ДВС на відповідальне зберігання за відповідними документами, складеними державними виконавцями. Проте ніяких транспортних засобів від ОСОБА_4 не отримував, з митницею та ДВС про отримання автомобілів, які рахувались за ОСОБА_4 , він не домовлявся. Щодо двох актів приймання-передачі від 15.09.2014, відповідно до яких ОСОБА_4 нібито передав йому 35 транспортних засобів, свідок пояснив, що дійсно підписував вказані акти. Він не пам`ятає, коли та де саме це було. Це відбулось за наступних обставин. До нього звернувся ОСОБА_21 , це було в офісі ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » на АДРЕСА_3 . Наскільки він пам`ятає, це був 2013 або 2014 рік, коли саме, вже не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. ОСОБА_22 надав йому два заздалегідь розпечатані акти прийому-передачі транспортних засобів, їх кількість та найменування він вже не пам`ятає. ОСОБА_4 пояснив, що дооформить вказані акти у ІНФОРМАЦІЯ_11 та фактично передасть йому автомобілі, зазначені в актах. ОСОБА_21 попросив підписати його ці акти, хоча фактично жодного автомобіля, зазначеного в цих актах, ОСОБА_16 не отримував. Він взагалі від ОСОБА_23 ніколи ніяких транспортних засобів не отримував. Він підписав акти, тому що був впевнений, що ОСОБА_24 дооформить ці документи у порядку, передбаченому законодавством, а саме: отримає від державних виконавців необхідні документи про зміну зберігача, як він його і запевняв, але ОСОБА_24 цього не зробив. Після підписання актів ОСОБА_24 їх забрав і більше він їх не бачив, так само як і не бачив автомобілів, що були зазначені в цих актах. Також ОСОБА_16 пояснив, що державні виконавці питання передачі йому цих автомобілів від ОСОБА_25 не погоджували, присутніми при підписанні зазначених актів не були, ніяких документів від державних виконавців з цього приводу він не бачив, він взагалі не знає, хто був державними виконавцями щодо автомобілів, зазначених в цих актах.
Допитана в якості свідка ОСОБА_18 повідомила, що працювала в органах митної служби з січня 2005 року до квітня 2016 року (звільнена за скороченням). Весь цей час я працювала завідувачем складом ІНФОРМАЦІЯ_1 . До її обов`язків входило: приймання товару, затриманого за протоколами про порушення митних правил, товару з вичерпаним строком зберігання на ліцензійних складах і складах тимчасового зберігання митниці; зберігання товару вищевказаних категорій; видача товару власникам за рішеннями судів, а також виконавчій службі і призначеним нею відповідальним зберігачам. Порядок видачі майна зі складу відповідальним зберігачам був такий: спочатку виконавча служба надсилала до митниці лист із зазначенням дати, часу і назви фірм-зберігачів та П.І.Б. представників, яким має бути передано для подальшого зберігання майно. У призначений час на склад прибували представники виконавчої служби, які в присутності понятих складали акт опису й арешту майна, в ньому вказувалися назва товару та його кількість. В акті опису й арешту розписувалися: виконавча служба, поняті, відповідальний зберігач, якому передавалося на зберігання майно, і вона як завскладу. Перевірялися наявність і кількість товару. Зі свого боку митниця оформляла видаткову накладну та акт прийому-передачі. У накладній розписувалися вона і зберігач, а в акті прийому-передачі розписувалися вона, зберігач і виконавча служба. Також зберігач надавав довіреність на представництво від фірми, яка довіряла даному зберігачу забрати майно зі складу. Після чого товар завантажувався на машини зберігача і вивозився.
Щодо показань ОСОБА_4 про те, що всі транспортні засоби, які він нібито отримував за актом прийому-передачі, насправді за усною домовленістю з представниками митниці (комірниками) зберігав на складах митниці, свідок ОСОБА_18 пояснила, що це неправда, всі транспортні засоби віддавалися зберігачам, в тому числі і ОСОБА_4 , про що є всі документи. Також кожні півроку на складах комісією від митниці перевіряється наявність товару, його кількість, і не могло такого бути, щоб товар, який виданий за документами, залишався на складах. За результатами інвентаризації факти наявності на складах надлишків не встановлювалися.
Таким чином, є підстави вважати, що конфісковані за рішеннями судів 35 автомобілів на даний час приховані невстановленими в ході досудового розслідування особами, що унеможливило їх реалізацію державною виконавчою службою в дохід держави.
Під час досудового розслідування виникла необхідність в ідентифікації виконавців рукописного тексту та підписів в двох актах прийому-передачі, датованих 15.09.2014, відповідно до яких ОСОБА_4 нібито передав ОСОБА_16 вищевказані 35 транспортних засобів, місцезнаходження яких наразі не встановлено.
З цією метою процесуальним керівником призначено судово-почеркознавчу експертизу. Відповідно до клопотання експерта ІНФОРМАЦІЯ_12 від 21.02.2018 необхідно надати вільні зразки підписів і почерку ОСОБА_4 в оригіналах відповідних документів за 2014 рік в кількості не менше 10 штук.
Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.02.2018 надано лише копії відповідних документів , що підтверджують факт видачі зі складів митниці ОСОБА_4 та іншим зберігачам зазначених вище 35 автомобілів.
Також, митницею листом від 02.03.2018 надано до прокуратури копії зразків документів з підписами ОСОБА_4 за 2014 рік, зокрема: акт приймання-передачі та видаткова накладна №117 від 25.03.2014; акт приймання-передачі та видаткова накладна №156 від 10.06.2014; акт приймання-передачі та видаткова накладна №99 від 05.03.2014; акт приймання-передачі та видаткова накладна №22 від 31.01.2014; акт приймання-передачі та видаткова накладна №47 від 07.03.2014.
Сторона обвинувачення зазначає, що з метою проведення у кримінальному провадженні судово-почеркознавчої експертизи, а також отримання оригіналів документів, що доводять факт отримання ОСОБА_4 та іншими зберігачами зі складів митниці вищевказаних 35 автомобілів, які є предметом кримінального правопорушення, необхідно вилучити у ІНФОРМАЦІЯ_13 відповідні видаткові накладні та акти приймання-передачі конфіскованого майна.
В судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до канцелярії суду 02.05.2018 надійшла заява від прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , в якій він просить розглядати клопотання про тимчасовий доступ до документів ІНФОРМАЦІЯ_1 без його участі, вказуючи також, що у прокуратури маються в наявності копії вказаних документів. Клопотання підтримує в повному обсязі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду клопотання слідчого, в судове засідання не з`явився, що, відповідно до ч.4 ст. 163 КПК України, не є перешкодою для розгляду клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в межах якого подається клопотання, надані докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
За змістом ч.5 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
За вимогами ч. 6 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Більш того, відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
В разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з відповідним клопотанням, яке повинно містити конкретні відомості, в межах відкритого кримінального провадження.
Проте, обставини на які посилається прокурор у клопотанні, та саме у зв`язку з якими просить надати тимчасовий доступ до документів ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ЄРДР у даному кримінальному провадженні на теперішній час не внесені.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 160 КПК України, у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів, зазначаються речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 164 КПК України, в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено назва, опис, інші відомості, які дають можливість визначити речі і документи, до яких повинен бути наданий тимчасовий доступ.
Однак, в порушення вказаних норм, прокурор не зазначив речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати, а просить без належного обґрунтування, вилучити оригінали видаткових накладних та актів приймання-передачі, на підставі яких відповідними зберігачами зі складів митниці отримані в рамках виконавчих проваджень зазначені в клопотанні транспортні засоби, не конкретизуючи перелік таких документів, та на підставі яких ОСОБА_4 отримував у 2014 році за складів митниці конфісковане майно, не вказуючи відомостей, які дають можливість визначити речі і документи, їх необхідні реквізити, дати, назви тощо, до яких повинен бути наданий тимчасовий доступ.
Отже, з урахуванням положень ст. 2; п.6, п.9, п.10 ч.1 ст. 7 КПК України, вважаю, що прокурором, всупереч ч.3 ст. 132; п.5 ч.2 ст. 160; п.2 ч.5, ч.6 ст. 163 КПК України, не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні прокурора; та не доведено можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, а тому клопотання на теперішній час задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 159, 163, 164, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1