АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/773/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 628/2144/16-к
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001121 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з незакінченою вищою освітою, невійськовозобов`язаного, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2012 р. за ч.2 ст. 289, ч.2 ст.290 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2012 року та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено раховувати з 28.04.2016 року.
Запобіжний захід ОСОБА_10 залишено раніше обраний - тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_10 зараховано строк попереднього ув`язнення. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. з 28.04.2016 р. до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_8 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 , який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 13 524,40 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000,00 грн.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення експертиз на загальну суму 1447,00 грн.
Питання про долю речових доказів судом вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_10 , будучи засудженим вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2012 за ч. 2 ст. 289, 290 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин.
22.09.2013, близько 01-30, керуючи технічно справним автомобілем марки «FORD PROBE», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та рухаючись по вул. 1-го Травня, м. Куп`янськ, Харківської області, в напрямку вул. Сидоренка, зі швидкістю 100 км/год., на пішохідному переході в районі перехрестя з вул. Гоголя в м. Куп`янську, скоїв наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїжджу частину зліва направо по ходу його руху, внаслідок чого наступила її смерть.
Таким чином, ОСОБА_10 грубо порушив вимоги п. п. 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п.12.2 - «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; п.12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п.12.4 - «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год».
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 762/13 від 18.10.2013 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «FORD PROBE» ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.2, 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України та в діях останнього вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.
Внаслідок допущених водієм ОСОБА_10 порушень Правил дорожнього руху України та наїзду на потерпілу ОСОБА_12 , останній спричинені наступні тілесні ушкодження:
1) голови:
- безліч саден і різаних ран в лобній ділянці справа з переходом на проекцію зовнішнього краю правої очниці і правої виличної кістки,
- по крововиливу в області лівого очного яблука досередини і назовні від райдужної оболонки,
- по синцю на нижній губі справа і зліва,
- синець по нижній поверхні підборіддя,
- крововилив в м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в потиличній області праворуч,
- крововиливи під оболонки, в речовину і в шлуночки головного мозку; шиї:
- масивні крововиливи на передній поверхні шийного відділу хребта на всьому протязі і повний поперечний перелом в атланто-потиличному зчленуванні з повним розривом спинного мозку і його оболонок;
2) тулуба:
- велика ушиблено-рвана рана на більшому протязі передньої поверхні живота з переходом на праву бокову поверхню живота і проекцію верхнього краю крила підвздошної кістки справа, яка проникає в черевну порожнину, з розривами петель тонкого кишечника і його брижі і крововиливами в них, з частковим випаданням тонкого кишечника з брижі з черевної порожнини і безліч забитих ран у верхнього краю вищевказаної рани,
- перелом грудини відповідно 4-му міжреберному проміжку з крововиливами в м`які тканини в області перелому по зовнішньої і внутрішньої поверхні,
- розриви парієтальної плеври і міжреберних м`язів справа відповідно 2-му міжреберному проміжку по лінії лопатки, 3-му міжреберному проміжку від лопатки до середньо-пахвовій лінії і 7-му міжреберному проміжку від околохребтової до передньо-пахової лінії; перелом 3-го правого ребра по передньо-пахвової лінії; переломи 9,10,11,12-го правих ребер по лінії лопатки; переломи 6,7-го правих ребер по околохребтовій лінії: переломи 7, 8,9-го лівих ребер по середньо-пахвовій лінії: переломи 9,10,11-го лівих ребер по задньо- паховій лінії; з розривами пристеночної плеври і крововиливами в міжреберні м`язи в зонах всіх вищевказаних переломів ребер,
- перелом грудини кінця правої ключиці з крововиливом в м`які тканини в області перелому;
- великоочагові крововиливи на поверхні легенів; по розриву на задній поверхні верхньої і нижньої долі правої легені,
- безліч розривів на діафрагмальній поверхні правої частки печінки.
- крововиливи в околопечіночну клітковину справа і зліва на передній і задній поверхні майже на всьому протязі,
- наскрізний розрив стінки сечового міхура на передній поверхні з крововиливом в його стінку,
- масивні крововиливи в м`язи тазу по всій поверхні і переломи в крижово-повздошньому зчленуванні праворуч і ліворуч, верхніх гілок лобкової кістки справа і зліва, зовнішньої частини крила клубової кістки зліва і крижової кістки в середній частині,
- масивні крововиливи в м`які тканини в проекції верхньої частини правої лопатки, в проекції остистих відростків 7-го шийного, 1,2,3,4-го грудних хребців, в проекції остистих відростків 1,2,3,4,5-го поперекових хребців, по задньо-боковій поверхні грудної клітки справа на всьому протязі з переходом на поперекову ділянку праворуч, в проекції 5-го лівого ребра по задньо-паховій лінії, по задньо-боковій поверхні грудної клітини зліва в нижній частині в проекції 8-12-го лівих ребер;
3) кінцівок:
- безліч різаних і забитих ран по задньо-зовнішній поверхні правого
ліктьового суглоба з переходом на розгинальних поверхнях правого передпліччя на всьому протязі,
- синець по задньо-зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині,
- синець по променевій поверхні правого передпліччя в нижній третині.
- синець на тильній поверхні правої кисті у 2-го між пальцевого проміжку,
- безліч забитих ран на тильній поверхні правої кисті біля основи пальців і в області проксимальних фаланг 2,3,4,5-го пальців,
- по синцю на тильній поверхні міжфалангового суглоба 1-го пальця, проксимальної фаланги і дистального міжфалангового суглоба 2-го пальця правої кисті,
- крововиливи в м`які тканини по розгинальній поверхні правого передпліччя на всьому протязі і по задній поверхні правого плеча в середній і нижній третині,
- забита рана по зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині,
- синець на згинальних поверхнях лівого передпліччя в середній і нижній третині,
- садно на розгинальній поверхні лівого передпліччя в нижній третині,
- синець на тильній поверхні лівої кисті,
- масивні крововиливи в м`які тканини по задньо-зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині і по всій поверхні лівого передпліччя та переломи ліктьової кістки в нижній третині і променевої кістки в середній третині,
- масивний крововилив в м`які тканини на тильній поверхні лівої кисті на всьому протязі і переломи проксимальних частин 2,3,4-й п`ясткових кісток,
- садно на передній поверхні лівого стегна у верхній третині з переходом на проекцію тазостегнового суглоба і на її тлі майже в центрі забита рана,
- синець по внутрішній поверхні лівого стегна на межі середньої та нижньої третини,
- три садна по внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині,
- забита рана на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині,
- синець на тильній поверхні лівої стопи з переходом на фаланги пальців,
- синець по внутрішній поверхні лівої стопи біля основи 1-го пальця,
- крововилив в м`які тканини в середньої третини лівого стегна і перелом лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків,
- травматичне відчленування правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки з розтрощенням м`яких тканин в зоні відчленування і крововиливами в них.
На представленій з трупом випавшої з черевної порожнини частини тонкого кишечника з брижейкою множинні розриви та крововиливи в стінку кишечника і його брижі.
На представленій з трупом правої гомілки зі стопою, відчленування на рівні верхньої третини гомілки: розтрощення м`яких тканин з крововиливами в них і роздроблення великої та малої гомілкових кісток у верхній третині гомілки, забита рана на тлі синця і забита рана на тильній поверхні правої стопи біля основи 5 -го пальця, по забитій рані на тильній поверхні дистального міжфалангового суглоба 4-го пальця і середньої і дистальної фаланги 5-го пальця стопи, крововиливи в м`які тканини в середній і нижній третині гомілки майже на всьому протязі і перелом малогомілкової кістки в нижній третині.
Вищевказані тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово - медичного експерта №256 КПт/13 від 28.10.2016, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Відповідно до висновку цієї ж експертизи, причиною смерті ОСОБА_13 є вищевказана сочетана тупа травма голови, шиї, грудної клітини, живота, тазу, верхніх і нижніх кінцівок з множинними переломами кісток скелету і ушкодженнями внутрішніх органів. Між спричиненими тілесними ушкодженнями і смертю ОСОБА_14 є причинний зв`язок.
Порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_10 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом з перевищенням дозволенної швидкості в населеному пункті, при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїжджу частину зліва направо по ходу його руху, та яку він спроможній був бачити, не прийняв заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного заходу і допустив на неї наїзд, що спричинило смерть потерпілої.
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок районного суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; на підставі ч.ч. 1,3 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2012 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В своїх апеляційних доводах прокурор зазначає про те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч.3 ст.71 КК України, до остаточного покарання не приєднано додаткове покарання за цим вироком, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Крім того, на думку прокурора, призначене судом покарання за ч. 2 ст. 286 КК України та остаточне покарання, на підставі ст.71 КК України, є явно несправедливим через м`якість, оскільки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого;
- захисник ОСОБА_11 просить вирок районного суду скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України закрити. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу захисник посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано, без усунення протиріч та відсутності конкретних доказів, помилково прийшов до висновку щодо вини ОСОБА_10 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася. Крім того, захисник зазначає про те, що слідчий експеримент від 11 жовтня 2013 року був фактично проведений на припущеннях і на поясненнях свідків, які не були очевидцями ДТП та вони не змогли підтвердити траєкторію руху потерпілої, її швидкість руху, а також швидкість руху автомобіля, що безпосередньо впливає на з`ясування питання щодо можливості виявлення водієм моменту виникнення небезпеки для руху;
- обвинувачений ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду підтримав апеляційну вимогу захисника ОСОБА_11 . В своїх апеляційних доводах обвинувачений зазначає, що ДТП сталося не з його вини, оскільки він рухався з допустимою швидкістю та не бачив потерпілу, яка перетинала дорогу у невстановленому місці, у нічну добу часу та була в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим вважає, що судом першої інстанції були невірно встановлені фактичні обставини кримінального провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали лише свої апеляційні скарги, доводи прокурора, який підтримав апеляційну вимогу прокурора у кримінальному провадження в частині скасування оскаржуваного вироку, та вказав про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а також пояснення потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які підтримали думку прокурора при апеляційному розгляді, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404, КПК України, дійшла висновку про те, що всі подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів та вимог прокурора, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість його вимоги в частині скасування оскаржуваного вироку, внаслідок допущення судом першої інстанції порушень матеріального та процесуального законів.
Зокрема, як слушно зазначив під час апеляційного розгляду прокурор у своїх поясненнях, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме в матеріалах кримінального провадження міститься технічний носій інформації (т.4 арк. 91), на якому відсутній звукозапис судового засідання від 31 березня 2017 року, під час якого, відповідно до журналу судового засідання (т.4 арк. 55-56), було з`ясовано думку учасників у питаннях щодо можливості закінчення судового розгляду кримінального провадження без допиту свідка ОСОБА_15 , закінчено з`ясування обставин і перевірку їх доказами, а також суд перейшов до судових дебатів. Крім того, в цьому судовому засіданні було вирішено питання щодо продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 . Інших технічних носіїв, на яких би було зафіксовано зазначене судове засідання, матеріали судового провадження не містять.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, вказані порушення, що встановлені при апеляційному розгляді належить вважати істотними, а їх наявність, згідно вимог зазначеної норми, обумовлює безумовне скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, що чітко передбачено п.1 ч.1 ст.415 КПК України.
Як слушно зазначив прокурор в своїх поясненнях, з урахуванням тієї обставини, що сторона захисту оспорює обвинувачення, вимагаючи скасування вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_10 , встановлені під час апеляційного розгляду порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки відсутність технічного носія, на якому не зафіксовано звукозапис судового засідання від 31 березня 2017 року, є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, що чітко передбачено п.7 ч.2 ст.412 КПК України.
Вказані обставини, згідно вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, є підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого щодо невинуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок відсутності в його діях порушень вимог Правил дорожнього руху України, що об`єктивно спростовується показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були в безпосередній близькості від події ДТП та першими прибули на місце наїзду на потерпілу ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснював, що після того, як він висадив потерпілу ОСОБА_12 з свого автомобілю, відбувся зустрічний рух з автомобілем «FORD PROBE» та сталося зазначена подія ДТП, що об`єктивно вказує на те, що саме обвинувачений ОСОБА_10 допустив наїзд на пішохода, внаслідок чого сталася смерть ОСОБА_12 . При цьому належить врахувати, що апеляційні доводи сторони захисту не містять відомостей, що спростовують формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, про те, що внаслідок порушення ОСОБА_10 вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України сталася подія ДТП та смерть потерпілої ОСОБА_12 .
Доводи сторони захисту щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з тим, що обвинувачений не вчиняв наїзду на потерпілу ОСОБА_12 саме через порушення вимог Правил дорожнього руху України, є суб`єктивними і спростовуються показаннями свідка ОСОБА_16 та висновками експертів, що є наявними в матеріалах кримінального провадження.
Згідно висновку експерта №762/13 від 18 жовтня 2013 року, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «FORD PROBE» ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України та в діях останнього вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП (т.1 арк. 74-81).
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №256-КПт/13 від 28 жовтня 2016 року, тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_12 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Причиною смерті ОСОБА_13 є сочетана тупа травма голови, шиї, грудної клітини, живота, тазу, верхніх і нижніх кінцівок з множинними переломами кісток скелету і ушкодженнями внутрішніх органів. Між спричиненими тілесними ушкодженнями і смертю ОСОБА_14 є причинний зв`язок (т.1 арк.28-33).
При цьому належить врахувати, що висновки експертів були безпосередньо досліджені судом першої інстанції в судовому засіданні під час судового розгляду в присутності обвинуваченого та його захисника, які після дослідження цих доказів сторони обвинувачення не подавали та не заявляли суду клопотань про проведення будь-яких додаткових або повторних автотехнічних експертних досліджень, в тому числі для спростування версії сторони обвинувачення щодо порушення ОСОБА_10 встановленого швидкісного режиму руху в населених пунктах.
Разом з цим, будь-які суперечності в показаннях свідків та у висновках експертів повинні усуватися під час судового розгляду, шляхом дослідження зазначених обставин, з`ясуванням процесуальної позиції сторін щодо їх оспорювання, роз`яснення сторонам їх процесуальних прав та обов`язків щодо доказування вини або захисту від пред`явленого обвинувачення, що передбачено вимогами ч.6 ст.22 КПК України, в тому числі роз`яснення права на виклик в судове засідання експерта та його допит, права на проведення додаткової або повторної автотехнічної експертизи, чого суд першої інстанції не дотримався, про що слушно пояснювали під час апеляційного розгляду обвинувачений, захисник, потерпілі та прокурор.
В будь-якому випадку наявність суперечностей у показаннях свідків та у висновках експертів у вироку є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зазначені порушення впливають на оцінку доказів, а також на визнання їх належними та допустимими. Низка зазначених обставин, що за змістом охоплюються апеляційними доводами сторони захисту ( том 4 арк. 92-94), встановлених при апеляційному розгляді, свідчать про неналежне дотримання судом першої інстанції таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості, що завадило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку у вироку.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91- 94 КПК України, та лише за наявністю до того підстав визнати такі докази неналежними, або недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.
Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.
При цьому, колегія суддів також виходить зі змісту правового висновку у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146), де Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

В рішенні Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» також зазначено, що пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в рамках апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з його апеляційними доводами про те, що суд першої інстанції не застосував кримінальний закон, який підлягає застосуванню, а саме, в порушення вимог ч.3 ст.71 КК України, при призначенні остаточного основного покарання за сукупністю вироків не приєднав додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке передбачено ч.2 ст.286 КК України.
Більш того, процесуально неприпустимим є призначення цього покарання ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 липня 2017 року (т.4 арк.120), тобто вже після постановлення оскаржуваного вироку, мотивувальна частина якого не містить мотивів та висновків призначення додаткового покарання на підставі вимог ч.3 ст.71 КК України.
Вказана обставина, тобто неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, відповідно до ст.409 ч.1 п.4 та ст.413 ч.1 п.2 КК України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади верховенства права, забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409; п. 2 ст. 410; ч.1, п.7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_10 в суді першої інстанції.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних доводів та вимог прокурора, обвинуваченого та захисника, що обумовлює часткове задоволення всіх апеляційних скарг.

Поряд з цим, під час нового судового розгляду належить врахувати слушність апеляційних доводів прокурора про невиправдану м`якість призначеного ОСОБА_10 покарання, внаслідок тяжкості вчиненого злочину та поведінки обвинуваченого на протязі всього досудового розслідування та судового розгляду, про що слушно пояснювали потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду. При новому судовому розгляді вказані апеляційні доводи прокурора будуть обґрунтованими лише за відсутності сумнівів щодо доведеності обвинувачення, а також в разі відсутності істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду.

Крім того, під час нового судового розгляду належить достеменно з`ясувати позицію обвинуваченого щодо оспорювання конкретних доказів обвинувачення, а також визнання ним позовних вимог, пред`явлених до нього потерпілими ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , оскільки під час апеляційного розгляду ОСОБА_10 пояснював про визнання усього обсягу позовних вимог, а суд першої інстанції задовольнив цивільний позов ОСОБА_7 лише частково.
Відповідно до вимог ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Відповідно до вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1,4 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, колегія суддів, з метою унеможливлення порушення розумних строків судового розгляду, вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 червня 2018 року включно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1, 3; 410 п. 2; ст. 412 ч.1, ч.2 п.7; 418; 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 задоволити частково.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою до 22 червня 2018 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3