АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження №0000506 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2018 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого АДРЕСА_3 , в силу ст.89 КК України такий, що немає судимостей, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,-

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській області про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 задоволено частково та застосований запобіжний захід до ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, в межах строку досудового розслідування до 11 червня 2018 року включно.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 року про відмову в продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській області та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 , у судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Аналіз вищезазначеної норми закону вказує на те, що вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя повинен керуватися загальними засадами застосування запобіжного заходу.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органів досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особою під вартою.
Слідчий суддя враховуючи вагомість наданих доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, репутацію за місцем проживання та дані про особу, прийшов до висновку, що є достатнім продовження відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження такого строку, слідчий суддя послався на те, що прокурор не довів недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні слідчого.

При визначенні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя в ухвалі послався на відсутність ризиків переховування від органів досудового слідства та суду та існування постійного місця проживання та міцних соціальних зав`язків.

З такими висновками слідчого судді погоджується колегія суддів.

Як вбачається із матеріалів провадження, 15.02.2018 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, яке, згідно із положеннями ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, підозра обґрунтовано вагомими доказами, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що останній може знищити або сховати речі, а саме викрадене у потерпілого майно (золотий перстень та ладанка, які не знайдені) та засоби вчинення злочину, а саме предмет схожий на пістолет та маску, місцезнаходження яких по теперішній не встановлено.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Між тим, за переконанням колегія суддів, при дослідженні клопотання старшого слідчого і матеріалів, які його обґрунтовують, слідчий суддя правильно встановив в частині повідомленої ОСОБА_7 підозри лише те, що на даному етапі кримінального провадження мають місце і підтверджуються достатньою сукупністю доказів тільки обставини підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України..

Ні в клопотанні слідчого про продовження строку тримання під вартою, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти Україн», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки інсування обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

У зв`язку з цим колегія суддів перевірила доводи клопотання старшого слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та встановила, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушеня, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчинених кримінального правопорушення, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею при цьому було враховано, що з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сплив значний проміжок часу, а тому вказані вище ризики значно зменшилися, а ризику незаконного впливу на потерпілого, або на свідків, як не існувало на початку досудового розслідування, так цей ризик відсутній і на теперішній час і у провадженні не встановлено.

З наданих захисником ОСОБА_8 документів, а саме повісток про виклики, вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 виконує покладені на нього слідчим суддею обов`язки протягом часу з якого йому було встановлено запобіжний захід домашній арешт.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 , наявність у нього постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та всі інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, приходить до висновку, що прокурором на цій стадії досудового розслідування не доведено, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні старшого слідчого.

Вищенаведені обставини в своїй сукупності, за переконанням колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що продовження ОСОБА_7 строку перебування під вартою є невиправдано суровим запобіжним заходом. Тому, на думку колегії суддів, відносно ОСОБА_7 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, який в даному випадку є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування. Саме цілодобовий домашній арешт, як запобіжний захід, забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Тому, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора немає.

Керуючись ст. ст. 404,405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Херсонської області ОСОБА_2