Постанова Іменем України

13 червня 2018 р.

м. Київ
Справа № 243/1890/15-к

Провадження № 51-970км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004576, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» у м. Слов`янську Донецької області 7669,19 грн на відшкодування витрат за лікування потерпілої ОСОБА_7 , а також процесуальні витрати за проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2017 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України змінено. Постановлено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуваним строком на 3 роки; покладено на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишено без змін.
У цьому ж кримінальному провадженні раніше були ухвалені такі судові рішення:
Ухвала Апеляційного суду Донецької області від 03 березня 2016 року, якою вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 змінено: постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року, якою ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції вказав на відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України за обставин, які раніше були встановлені судом, та зазначив, що в разі, якщо у результаті нового розгляду суд апеляційної інстанції не встановить нових позитивних даних про особу винного чи нових обставин, що пом`якшують його покарання, то рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням слід вважати незаконним та необґрунтованим.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 21 липня 2013 року приблизно о 15.50 год., керуючи мотоциклом «КМЗ ДНІПРО 11», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 80 км/год по автодорозі м. Слов`янськ с. Пришиб у напрямку с. Сидорового, на відстані 4000 м від автодороги Київ-Харків-Довжанськ, порушив пункти 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, не впорався з керуванням та виїхав на праве узбіччя автодороги, де здійснив наїзд на залізобетонну опору огородження дороги, з`їхав у правий кювет та допустив перекидання. У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вказує, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що потерпіла ОСОБА_7 не повідомлена належним чином про розгляд провадження в апеляційному порядку. Вважає, що апеляційний суд безпідставно послався на відсутність претензій до ОСОБА_6 з боку потерпілої, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження цього. Зазначає, що обставини, на які суд апеляційної інстанції послався як на підстави застосування ст. 75 КК України, є лише даними про особу останнього, і не є такими, що знижують ступінь суспільної небезпечності злочину і свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 в разі його звільнення від відбування покарання. Звертає увагу, що засудженим до теперішнього часу не відшкодовано витрат на лікування потерпілої. Вважає, що апеляційний суд не дотримався вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, оскільки залишив поза увагою обов`язкові вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, навівши формальні підстави прийнятого рішення.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу та вважав, що ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України не оспорюються в касаційній скарзі прокурора.

Доводи прокурора про те, що апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, прийняв таке рішення, яке потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а, крім того, порушив вимоги ч. 2 ст. 439 КПК України, оскільки не врахував обов`язкові вказівки суду касаційної інстанції, не є переконливими.
Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року, якою скасовано попередню ухвалу апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, видно, що суд касаційний суд вказав на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням за тих обставин, які раніше були встановлені судом. В той же час, зазначив, що рішення про застосування ст. 75 КК України слід вважати незаконним лише в тому разі, якщо у результаті нового розгляду суд апеляційної інстанції не встановить нових позитивних даних про особу винного чи нових обставин, які пом`якшують його покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційним судом були встановлені та зазначені в ухвалі нові обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 . А саме те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, працевлаштувався і за місцем роботи позитивно характеризується. Суд врахував пом`якшуючі покарання обставини, які були встановлені судом першої інстанції: позитивну характеристику з місця проживання, відсутність претензій з боку потерпілої, яка не заявляла до ОСОБА_6 позовних вимог та не наполягала на його суворому покаранні. Взяв до уваги інформацію Слов`янського міськрайонного відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 05 травня 2017 року, згідно з якою ОСОБА_6 за період перебування на обліку не отримував будь-яких застережень за невиконання обов`язків та не порушував порядок і умови відбування покарання. З урахуванням наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, мотивувавши своє рішення належним чином.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд безпідставно послався на відсутність претензій до ОСОБА_6 з боку потерпілої ОСОБА_7 , є необгрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б свідчили, що потерпіла має до засудженого претензії матеріального або морального характеру.

З висновками апеляційного суду про можливість виправлення ОСОБА_6 в разі його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України погоджується і суд касаційної інстанції. Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції постановив рішення з наведенням докладних підстав його прийняття. При цьому належним чином мотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Непереконливими є доводи прокурора про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з тим, що суд переконався, що потерпіла ОСОБА_7 належним чином повідомлена про розгляд кримінального провадження в апеляційному суді. Так, в матеріалах провадження наявні дані про те, що потерпіла, як і інші учасники судового розгляду, повідомлялася про місце і час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого за тією адресою, яка була відома суду. Наведене свідчить про те, що судом були вжиті всі заходи для дотримання її процесуальних прав.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, допущено не було.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3