Справа № 363/5056/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/679/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 16.08.2018
ВИРОК
Іменем України

16 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10

потерпілого - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з Житомирською установою виконання покарань №8 кримінальне провадження №0001191 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанціїна вирок Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Романів Романівського району Житомирської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого офіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 21.06.2016 року за ч. 1 ст. 162 КК України на 1 рік 5 місяців обмеження волі, ст. 75 КК України - іспитовий строк 1 рік; вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 28.09.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, ст.ст. 71, 72 КК України 1 рік 1 місяць позбавлення волі,

- визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком, ОСОБА_9 , 05.12.2017 року приблизно о 22-00 годині, маючи на меті умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу заволодів ключами до автомобіля марки Volkswagen, модель LT 35, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що знаходилися на тумбі в одній з кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_2 та відкривши ключем передні водійські дверцята потрапив до салону вищевказаного автомобіля, який знаходився поблизу території домоволодіння. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи проти волі власника за допомогою ключів завів двигун даного автомобіля, таким чином заволодівши транспортним засобом та зник з місця події, а саме поїхав до магазину в місті Вишгороді Київської області.
Того ж дня о 22-30 год. ОСОБА_9 на вищевказаному автомобілі проїжджав поблизу стоянки, за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Шкільна, 9, де був затриманий працівниками поліції.
В результаті вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку у розмірі 54 295,06грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини справи, просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2018 року відносно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що призначене ОСОБА_9 покарання за своїм видом та розміром не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та не є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Вказує, що обираючи міру покарання, суд в повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, за вчинення якого санкцією статті 289 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Вказує, що при застосуванні ст. 75 КК України суд послався на п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України- щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, однак в мотивувальній частині вироку суд не наводить жодного випадку, який дав би можливість вважати, що обвинувачений розкаявся у вчиненні даного кримінального правопорушення та активно сприяв його розкриттю.

Також, при застосуванні ст. 75 КК України суд не врахував особу обвинуваченого, суспільну небезпеку скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та ту обставину, що ОСОБА_9 , будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за умисні злочини, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку, а тому суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання та вирішуючи питання про його звільнення від відбування покарання, дійшов помилкового висновку, що виправлення останнього можливе без ізоляції суспільства.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та не заперечували щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції з Житомирською установою виконання покарань, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 289 КК України сторонами судового провадження не оспорюється.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 289 КК України було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, вік, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого з приводу міри покарання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір призначеного ОСОБА_9 за ч.2 ст. 289 КК України покарання, вказане покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є слушними.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням недостатньо врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_9 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України, звільнившись з місць позбавлення волі через нетривалий проміжок часу знову скоїв умисний тяжкий злочин, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, а тому вказані обставини не дають підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

За змістом ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а тому твердження в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом положень ст.75 КК України та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є обґрунтованими, отже вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2018 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст.289 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2018 року залишити без змін.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12