Постанова

іменем України
26 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 555/427/15-к
провадження № 51-2806км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Розсохівського Народицького району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, знаючи про рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 17 червня 2013 року, яке набрало законної сили, умисно його не виконував. Суд указаним рішенням частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7 та зобов`язав ОСОБА_6 не чинити перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності, розташованої в АДРЕСА_2 .
Згідно з вироком районного суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, і виправдано через недоведеність у діянні складу кримінального правопорушення.
Апеляційний суд залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок районного суду без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує на те, що апеляційний суд не дав оцінки тому, що ОСОБА_6 , починаючи з 19 листопада 2013 року умисно не виконував рішення суду, що виразилось у відмові знести самочинно збудовану огорожу. Стверджує, що показання ОСОБА_6 про те, що жодної огорожі він не будував, є недостовірними, оскільки згідно з рішенням Березанівського районного суду від 17 червня 2013 року він визнав, що закрив провулок огорожею біля свого господарства. Також суд неправильно відобразив показання свідка ОСОБА_8 , оскільки останній не вказував, що рішення у цивільній справі для нього є незрозумілим, а зазначив, що безпосереднім суб`єктом виконання такого рішення є ОСОБА_6 . З урахуванням викладеного рішення апеляційного суду, на думку прокурора, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
З огляду на ці законодавчі положення та приписи ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
При перегляді вироку щодо ОСОБА_6 апеляційний суд не дотримався зазначених вимог, що в силу ст. 412 вказаного Кодексу є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Так, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, всупереч вимогам ст. 419 КПК належним чином не мотивував свого рішення, не навів ґрунтовного аналізу доводів, викладених в апеляції, не співставив наявних у провадженні доказів, не надав відповіді на посилання апелянта, не навів мотивів, виходячи з яких визнав ці та інші доводи в апеляції необґрунтованими.
Зокрема, прокурор указував на те, що висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, а також зібраним у справі доказам, які суд дослідив у судовому засіданні та неналежно оцінив. Стверджував, що всупереч вимогам ст. 374 КПК у мотивувальній частині виправдувального вироку суд у повному обсязі не проаналізував і не оцінив усіх доказів у кримінальному провадженні, не зазначив мотивів, відкинув докази сторони обвинувачення і зробив передчасний необґрунтований висновок про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину.
При цьому суд, виправдовуючи ОСОБА_6 , зазначив, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, оскільки у підсудного відсутній прямий умисел, направлений на невиконання судового рішення. Разом із цим, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що рішенням Березнівського районного суду від 17 червня 2013 року його зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_7 у користуванні земельною ділянкою, проте умисно не зносив самочинно збудованої ним огорожі. Однак, на думку суду, умислу на невиконання вищезазначеного рішення ОСОБА_6 не мав. Такий висновок прокурор вважав необґрунтованим, а тому в апеляційній скарзі просив скасувати вирок районного суду, в порядку ст. 404 КПК допитати обвинуваченого, свідків, дослідити письмові докази та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК.

Проте апеляційний суд належним чином не перевірив указаних доводів, не дослідив усіх обставин кримінального провадження щодо усунення будь-яких сумнівів у відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, на які вказував прокурор, всебічно не оцінив сукупності зібраних доказів у кримінальному провадженні з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, як того вимагає положення ст. 94 КПК.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що рішенням Березнівського районного суду від 17 червня 2013 року зобов`язано ОСОБА_6 знести огорожу у пров. І. Мазепи у м. Березному, усунувши перешкоди в користуванні належною на праві власності ОСОБА_7 земельною ділянкою.

При цьому поза увагою апеляційного суду залишився той факт, що в указаному рішенні встановлено, що саме ОСОБА_6 закрив провулок огорожею, оскільки стосунки із сусідом зіпсувалися. Також у суді обвинувачений хоча і зазначив, що провулок І. Мазепи є тупиковим, впирається в його домогосподарство, а тому ОСОБА_7 до вказаного провулку жодного відношення не має, і ОСОБА_6 вправі був поставити огорожу перед його господарством, однак за результатами розгляду цивільної справи його було зобов`язано її знести.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі вказував на те, що факт розуміння ОСОБА_6 суті судового рішення та способу його виконання підтверджується тим, що він, не погоджуючись із ним, оскаржив рішення суду в апеляційному та касаційному порядку. Зі слів ОСОБА_6 , останній не розуміє, як можна знести огорожу, яку згідно з рішенням суду розташовано на АДРЕСА_2 , оскільки проживає у АДРЕСА_3 , проте в ухвалі Березнівського районного суду про роз`яснення рішення у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою зазначено, що окремо взята огорожа, самовільно збудована, адреси мати не може, вона перекриває заїзд до земельної ділянки, що знаходиться поряд із будинком на АДРЕСА_2 .

Разом із цим, усіх доводів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, суд належним чином не перевірив і не зазначив підстав, на яких скаргу визнав необґрунтованою, а також формально зазначив, що рішення суду про виправдання ОСОБА_6 ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції через їх невмотивованість, оскільки ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, її не можна визнати законною та обґрунтованою. Зазначене рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Це перешкоджає суду касаційної інстанції дійти однозначного висновку щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність. Тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, з урахуванням змісту касаційної скарги, дати їм належну оцінку і з урахуванням усіх установлених обставин прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3