Справа № 509/1118/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілих і цивільних позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь матеріали кримінального провадження № 0000457 від 07.03.2018 року, за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого -

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, а також цивільні позови потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 85023 грн. та моральної шкоди 10000 грн. і цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди 30000 грн. та моральної шкоди 10000 грн., -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_8 , за усною домовленістю з потерпілою ОСОБА_5 в літній період 2016 року, проводив зовнішні будівельні роботи по облицюванню стін приміщення сауни цеглою домоволодіння, яке належить потерпілій за адресою : АДРЕСА_3 , зберігаючи свій електроінструмент у приміщенні сараю за вказаною адресою.

Також, окрім ОСОБА_8 , за попередньою домовленістю із потерпілою ОСОБА_5 в цей час, також, здійснював внутрішні будівельні роботи по штукатурці стін гаражного приміщення, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, використовуючи та зберігаючи свій електроінструмент у цьому ж приміщенні потерпілій ОСОБА_4 .

ОСОБА_8 , виконуючи вказану роботу, побачив електроінструмент яким працював потерпілий ОСОБА_4 , і який зберігався в гаражному приміщенні та електроінструмент, який належить власниці домоволодіння ОСОБА_5 , який остання зберігала на тильній стороні домоволодіння, в дерев`яному сараї на городі, який був замкнений на навісний замок, про що було відомо ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення майна потерпілих, у нічний час доби 29.07.2016 р. прибув до домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , і шляхом перелазу через паркан, проник на огороджену територію вказаного домоволодіння, після чого направився до гаражного приміщення, де в подальшому, за допомогою викрутки, яку заздалегідь приготував для проникнення у приміщення, віджав металопластикове вікно в гаражному приміщенні, через яке проник у гаражне приміщення, звідки таємно викрав будівельний електроінструмент ОСОБА_4 , який останній зберігав за усною домовленістю з власницею будинку потерпілою ОСОБА_5 , а саме: будівельний міксер «Phiolent» MD1-11 E, синього кольору з вставленою насадкою - венчиком, вартістю 2850 грн., електричний лобзик «Phiolent» ПМЗ 600Е, зеленого кольору, вартістю 1520 грн., шуруповерт акумуляторний «Sparky» BR2 10.8 LI HD, фіолетово-червоного кольору вартістю 2500 грн., кутошліфувальну машинку «Sparky» Professional M1400 CES HD, червоного кольору, вартістю 1824,06 грн., перфоратор марки «Dewalt 25134К», вартістю 5500 грн., ручний ящик для інструментів марки «Stanly Condor 24», вартістю 900 грн., в якому знаходився ручний інструмент, зокрема алмазний відрізач марки «Bosch Professional for Ceramic 125Х22,23 мм», вартістю 127,26 грн., а всього, викрав майно потерпілого ОСОБА_4 на загальну суму 15221,32 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_8 , із вказаного гаражного приміщення за зазначеною адресою викрав майно власниці будинку потерпілої ОСОБА_5 , а саме 2 бухти кабелю «ЗЗКМ» довжиною по 100 м. кожна, загальною вартістю 8130 грн.

Після чого, знаходячись з внутрішньої сторони гаражного приміщення, ОСОБА_8 , відкривши ролет та вийшов з вказаного гаражного приміщення, де перебуваючи у дворі, відкрив ролет воріт та з майном ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вийшов з території домоволодіння на вулицю, де сховав вказані вкрадені будівельні електроінструменти у кущах лісосмуги, яка розташовувалась напроти домоволодіння ОСОБА_5 , після цього повернувся на територію домоволодіння, де пройшовши на тильну сторону будинку, де з дерев`яного сараю, розташованого на городі, який був замкнений на навісний замок, використовуючи мускульну силу, відкрив замок та звідки викрав майно потерпілої ОСОБА_5 : зварювальний апарат «Титан», сіро-чорного кольору, вартістю 2270 грн., бензинову пилу, помаранчевого кольору з кришкою червоного кольору, вартістю 3000 грн., ручну газонокосарку бензинову (тример), помаранчевого кольору, без ремінця, вартістю 2600 грн., 2 кутошліфувальні машинки, одна з яких (маленька), вартістю 880 грн., друга (велика), вартістю 5000 грн., а всього, викрав майна ОСОБА_5 на суму 21880 грн., яке в подальшому сховав в кущах лісосмуги, де вже знаходилось раніше викрадене ним майно та викликавши таксі і помістивши викрадене майно, яке належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 21880 грн. та потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 15221,32 грн.

Вину свою ОСОБА_8 визнав повністю, показав суду, що скоїв злочин при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини скоєного ним злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, ОСОБА_8 , таємно, з проникненням в інші підсобні приміщення житлового будинку, викрав майно потерпілих : ОСОБА_5 на загальну суму 21880 грн. та майно потерпілого ОСОБА_4 на загальну суму 15221,32 грн., а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його вік та особу, відсутність судимостей, щире каяття, а також, знаходження на його утриманні малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено у виді позбавлення волі, однак його виправлення, на думку суду, можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

Потерпілою ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов, який в подальшому, нею був збільшений до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 85023 грн. та моральної шкоди у сумі 10000 грн., заподіяних злочином, який обвинувачений ОСОБА_8 визнав частково на суму 35000 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Також, потерпілим ОСОБА_4 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 30000 грн. та моральної шкоди 10000 грн., заподіяних злочином, який ОСОБА_8 визнав частково на суму матеріальної шкоди 15000 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

На думку суду, обидва цивільні позови слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має права під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд встановив, що матеріальна шкода, що заподіяна неправомірними діями ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_5 була визначена органами досудового розслідування у зміненому обвинувальному акті від 26.10.2018 р. у розмірі 21880 грн., до якої входить сума викраденого у неї обвинуваченим ОСОБА_8 майна : 2 бухти кабелю «ЗЗКМ» довжиною по 100 м. кожна, загальною вартістю 8000 грн., зварювальний апарат «Титан», сіро-чорного кольору, вартістю 8000 грн., зварювальний апарат «Титан», сіро-чорного кольору, вартістю 2270 грн., бензинову пилу, помаранчевого кольору з кришкою червоного кольору, вартістю 3000 грн., ручну газонокосарку бензинову (тример), помаранчевого кольору, без ремінця, вартістю 2600 грн., 2 кутошліфувальні машинки, одна з яких (маленька), вартістю 880 грн., друга (велика), вартістю 5000 грн., а всього, на загальну суму 21880 грн., яка об`єктивно підтверджується матеріалами кримінальної справи і чеків на придбання вказаного майна, а викрадення будь-якого іншого майна, вказаного потерпілою у своєму збільшеному позові, обвинуваченому ОСОБА_8 органами досудового розслідування не закидається, не встановлено під час як досудового, так і судового розслідування та в обвинувальному акті воно відсутнє. Однак, враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_8 позов потерпілої ОСОБА_5 визнається частково, на суму 35000 грн., яка перебільшує суму матеріальної шкоди, вказаної у зміненому обвинувальному акті, суд, в даному випадку виходить з порушених скоєним злочином інтересів потерпілої і задовольняє позов на суму 35000 грн. (а.с. 36-38,63).

Крім цього, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла ОСОБА_5 , характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 суму моральної шкоди у розмірі 10000 грн., яку суд вважає обґрунтованою і такою, що відповідає моральним стражданням потерпілої і визнається в цій частині обвинуваченим, не беручи при цьому до уваги її необґрунтовані посилання на погіршення її стану здоров`я у листопаді 2017 р., коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні з діагнозом «гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, цукровий діабет» з посиланням на виписку з ІБЛВТ № 12477 в період її перебування в лікарні з 13.11.2017 р. по 27.11.2017 р. з урахуванням відсутності будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між викраденням її майна ОСОБА_8 у липні 2016 року та знаходженні її на лікуванні та придбанні ліків у листопаді 2017 р. з проміжком тривалого часу між вказаними, не пов`язаними між собою подіями в 1 рік 4 місяці (а.с. 20-35).

З тих же підстав, підлягає частковому задоволенню позов ОСОБА_4 на суму матеріальної шкоди у розмірі 15221,32 грн., що відповідає вартості викраденого у нього обвинуваченим ОСОБА_8 його будівельних та електроінструментів : будівельний міксер «Phiolent» MD1-11 E, синього кольору з вставленою насадкою - венчиком, вартістю 2850 грн., електричний лобзик «Phiolent» ПМЗ 600Е, зеленого кольору, вартістю 1520 грн., шуруповерт акумуляторний «Sparky» BR2 10.8 LI HD, фіолетово-червоного кольору вартістю 2500 грн., кутошліфувальну машинку «Sparky» Professional M1400 CES HD, червоного кольору, вартістю 1824,06 грн., перфоратор марки «Dewalt 25134К», вартістю 5500 грн., ручний ящик для інструментів марки «Stanly Condor 24», вартістю 900 грн., в якому знаходився ручний інструмент, зокрема алмазний відрізач марки «Bosch Professional for Ceramic 125Х22,23 мм», вартістю 127,26 грн., а всього, на загальну суму 15221,32 грн., яка підтверджується документальними матеріалами кримінального провадження, документальними витратами на їх придбання потерпілим, беручи до уваги те, що будь-яке інше майно (інструмент), нібито вкраденого у нього ОСОБА_8 , вказаним у цивільному позові ОСОБА_4 , органами досудового розслідування ОСОБА_8 не інкримінується, не встановлено судом під час судового розслідування і у зміненому обвинувальному акті від 26.10.2018 р. відсутнє.

Також, беручи до уваги характер та обсяг моральних страждань і переживань ОСОБА_4 внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 щодо викрадення майна, суд вважає необхідним частково задовольнити позов і в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 , яка на думку суду повинна складати 5000 грн., яку суд вважає достатньою для покриття моральних страждань потерпілого і яка визнається самим обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 127,128,368-371,373-376 КПК України, ст.ст. 22,23,1166,1167 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до ст. 76 КК України виконає покладені на нього обов`язки : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 суму матеріальної шкоди у розмірі 35000 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди в розмірі 15221,32 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

В задоволенні решти позовів відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1