Справа №473/824/18 28.08.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000325, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.04.2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Агрономія, Арбузинського району, Миколаївської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

обвинувачений: ОСОБА_6

_______________________________________________________

провадження № 11-кп/784/634 /18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8

категорія ст.185 ч.3 КК України доповідач у апеляц. нстанції: ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі апелянт просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71, 72, ч.3 ст.78 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.11.2017 року та призначено остаточно покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що вирок підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду.

Зазначає, що судом не були дослідженні обставини по справі, не були допитані свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та при ухваленні рішення суд покладався лише на покази обвинуваченого. Також, вважає, що суду необхідно було призначити психіатричну експертизу на предмет встановлення осудності обвинуваченого, оскільки останній страждає психічними розладами.

Твердить, що ОСОБА_6 злочин не скоював. Зазначає, що злочин вчинив його брат ОСОБА_9 .

Стверджує, що на досудовому розслідуванні було порушене право на захист обвинуваченого, оскільки останній є малограмотним, так як закінчив лише 5 класів.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10.02.2018 року в нічний час, більш точний час не встановлено, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел та корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, проник, перестрибнувши через кам`яний паркан, через розбитий склопакет віконної рами до житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , звідки викрав килимову доріжку розміром 10 х 1 м вартістю 875 грн. Після чого з викраденим майном ОСОБА_6 покинув приміщення вказаного житлового будинку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, Апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції повністю визнав вину у вчиненому злочині. Пояснив, що не пам`ятає точної дати вчинення злочину. Вказав, що він йшов додому в с. Трикрати, було темно. Проходячи повз будинку потерпілої ОСОБА_11 побачив, що в будинку розбите вікно. Вказав, що він заліз крізь розбите вікно до будинку. Побачив на сходах до другого поверху килим, взяв його та пішов додому.

Обвинувачений в суді першої інстанції детально вказав про обстановку в будинку (двоповерховий будинок, де саме знаходився килим та інше).

Зазначені показання обвинуваченого узгоджуються із іншими доказами по справі.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.02.2018 року, потерпіла ОСОБА_11 звернулася до поліції за фактом викрадення з її будинку в АДРЕСА_2 килимової доріжки, розміром 100 х 1000 см. (а. п. 39).

Згідно протоколу огляду місця події від 15.02.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено і вилучено рукавицю чорного кольору з текстильного матеріалу, яку відповідно до постанови слідчого від 24.02.2018 року було визнано речовим доказом (а. п. 40-48).
Відповідно до протоколу огляду від 02.03.2018 року в АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 добровільно видав килимову доріжку, яка постановою слідчого від 02.03.2018 року була визнана речовим доказом і передана на зберігання потерпілій ОСОБА_11 (а .п. 50-53).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.03.2018 року ОСОБА_6 розповів та показав про обставини вчиненого ним злочину (а .п 59-63).

Так, обвинувачений вказав на кам`яний паркан, який огороджує територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 . Пояснив, що він переліз через вказаний паркан та проник на територію вищезазначеного домоволодіння. Вказав на паркан з внутрішнього боку домоволодіння. Окрім того, він вказав на вікно та пояснив, що в ньому був вибитий склопакет. Зазначив, що через вказане вікно він і проник в середину будинку.

Окрім того, підозрюваний вказав на дерев`яні сходи, які ведуть на другий поверх будинку та пояснив, що на сходах була розстелена килимова доріжка, яку він скрутив та виніс з території будинку через вікно.

Зазначене також вказує на те, що саме ОСОБА_6 вчинив вищевказаний злочин.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що взяв на себе вину у вчинені зазначеного злочину, у зв`язку з тим, що він був проінформований працівниками поліції відносно того, що йому буде призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Зазначив, що після того як суд першої інстанції призначив йому покарання, пов`язане з позбавленням волі, він вирішив надати правдиві свідчення. При цьому вказав, що килимову доріжку у будинку потерпілої ОСОБА_11 він не викрадав. Стверджував, що злочин вчинив його брат ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник вказує про те, що зазначений злочин вчинив не ОСОБА_6 , а інша особа.

Окрім того, апелянт посилається на письмові заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є братом та сестрою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Окрім того, в суді апеляційної інстанції захисник пояснив, що до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину ОСОБА_9 не звертався.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані відносно того, що інша особа вчинила крадіжку килимової доріжки з будинку потерпілої ОСОБА_11 .

Враховуючи викладене, а також те, що в суді першої інстанції ОСОБА_6 в присутності захисника стверджував про те, що злочин вчинив саме він, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не виникло сумнівів щодо його винуватості, а також те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є його родичами, які зацікавлені в його долі, доводи захисника в цій частині є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Окрім того, не є слушними твердження апелянта відносно того, що обвинувачений є малограмотним, а також те, що останній страждає психічними розладами. Оскільки вищенаведені доводи захисника не підтвердились як в суді першої так і апеляційної інстанцій.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 не перебуває на обліку у лікаря психіатра ( а.п. 71).

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, що є мінімальним розміром передбаченим санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за скоєння злочину проти власності, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив протягом іспитового строку аналогічний злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями.

Відповідно до висновку Вознесенської МВ з питань пробації (а.п. 34-36), виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без обмеження або позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі і для конкретних осіб. Зазначено, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на наведене, Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відносно того, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства. Покарання, призначене за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міскрайонного суду Миколаївської області від 25.04.2018р. відносно ОСОБА_6 - без зміни.

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000325, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.04.2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Агрономія, Арбузинського району, Миколаївської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

обвинувачений: ОСОБА_6

_______________________________________________________

провадження № 11-кп/784/634 /18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8

категорія ст.185 ч.3 КК України доповідач у апеляц. нстанції: ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі апелянт просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71, 72, ч.3 ст.78 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.11.2017 року та призначено остаточно покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що вирок підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду.

Зазначає, що судом не були дослідженні обставини по справі, не були допитані свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та при ухваленні рішення суд покладався лише на покази обвинуваченого. Також, вважає, що суду необхідно було призначити психіатричну експертизу на предмет встановлення осудності обвинуваченого, оскільки останній страждає психічними розладами.

Твердить, що ОСОБА_6 злочин не скоював. Зазначає, що злочин вчинив його брат ОСОБА_9 .

Стверджує, що на досудовому розслідуванні було порушене право на захист обвинуваченого, оскільки останній є малограмотним, так як закінчив лише 5 класів.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10.02.2018 року в нічний час, більш точний час не встановлено, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел та корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, проник, перестрибнувши через кам`яний паркан, через розбитий склопакет віконної рами до житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , звідки викрав килимову доріжку розміром 10 х 1 м вартістю 875 грн. Після чого з викраденим майном ОСОБА_6 покинув приміщення вказаного житлового будинку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, Апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції повністю визнав вину у вчиненому злочині. Пояснив, що не пам`ятає точної дати вчинення злочину. Вказав, що він йшов додому в с. Трикрати, було темно. Проходячи повз будинку потерпілої ОСОБА_11 побачив, що в будинку розбите вікно. Вказав, що він заліз крізь розбите вікно до будинку. Побачив на сходах до другого поверху килим, взяв його та пішов додому.

Обвинувачений в суді першої інстанції детально вказав про обстановку в будинку (двоповерховий будинок, де саме знаходився килим та інше).

Зазначені показання обвинуваченого узгоджуються із іншими доказами по справі.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.02.2018 року, потерпіла ОСОБА_11 звернулася до поліції за фактом викрадення з її будинку в АДРЕСА_2 килимової доріжки, розміром 100 х 1000 см. (а. п. 39).

Згідно протоколу огляду місця події від 15.02.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено і вилучено рукавицю чорного кольору з текстильного матеріалу, яку відповідно до постанови слідчого від 24.02.2018 року було визнано речовим доказом (а. п. 40-48).
Відповідно до протоколу огляду від 02.03.2018 року в АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 добровільно видав килимову доріжку, яка постановою слідчого від 02.03.2018 року була визнана речовим доказом і передана на зберігання потерпілій ОСОБА_11 (а .п. 50-53).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.03.2018 року ОСОБА_6 розповів та показав про обставини вчиненого ним злочину (а .п 59-63).

Так, обвинувачений вказав на кам`яний паркан, який огороджує територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 . Пояснив, що він переліз через вказаний паркан та проник на територію вищезазначеного домоволодіння. Вказав на паркан з внутрішнього боку домоволодіння. Окрім того, він вказав на вікно та пояснив, що в ньому був вибитий склопакет. Зазначив, що через вказане вікно він і проник в середину будинку.

Окрім того, підозрюваний вказав на дерев`яні сходи, які ведуть на другий поверх будинку та пояснив, що на сходах була розстелена килимова доріжка, яку він скрутив та виніс з території будинку через вікно.

Зазначене також вказує на те, що саме ОСОБА_6 вчинив вищевказаний злочин.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що взяв на себе вину у вчинені зазначеного злочину, у зв`язку з тим, що він був проінформований працівниками поліції відносно того, що йому буде призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Зазначив, що після того як суд першої інстанції призначив йому покарання, пов`язане з позбавленням волі, він вирішив надати правдиві свідчення. При цьому вказав, що килимову доріжку у будинку потерпілої ОСОБА_11 він не викрадав. Стверджував, що злочин вчинив його брат ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник вказує про те, що зазначений злочин вчинив не ОСОБА_6 , а інша особа.

Окрім того, апелянт посилається на письмові заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є братом та сестрою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Окрім того, в суді апеляційної інстанції захисник пояснив, що до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину ОСОБА_9 не звертався.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані відносно того, що інша особа вчинила крадіжку килимової доріжки з будинку потерпілої ОСОБА_11 .

Враховуючи викладене, а також те, що в суді першої інстанції ОСОБА_6 в присутності захисника стверджував про те, що злочин вчинив саме він, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не виникло сумнівів щодо його винуватості, а також те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є його родичами, які зацікавлені в його долі, доводи захисника в цій частині є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Окрім того, не є слушними твердження апелянта відносно того, що обвинувачений є малограмотним, а також те, що останній страждає психічними розладами. Оскільки вищенаведені доводи захисника не підтвердились як в суді першої так і апеляційної інстанцій.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 не перебуває на обліку у лікаря психіатра ( а.п. 71).

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, що є мінімальним розміром передбаченим санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за скоєння злочину проти власності, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив протягом іспитового строку аналогічний злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями.

Відповідно до висновку Вознесенської МВ з питань пробації (а.п. 34-36), виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без обмеження або позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі і для конкретних осіб. Зазначено, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на наведене, Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відносно того, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства. Покарання, призначене за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міскрайонного суду Миколаївської області від 25.04.2018р. відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді:

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: