Ухвала

31 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 490/2608/17

провадження № 51-7639 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2018 року щодо нього,
встановив:
За вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 5 ст. 72 цього Кодексу зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення у період із 08 лютого по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у період із 21 червня по 08 грудня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.
Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 15 травня 2018 року вирок суду залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку, попередньо поновивши йому строк на їх касаційне оскарження.
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї заяву, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути засудженому з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, Верховний Суд ухвалою від 24 липня 2018 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без руху на підставі ч. 1 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з тим, що її було подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 с. 427 цього Кодексу, а саме: у скарзі було відсутнє обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, котра подає скаргу не були узгоджені з положеннями ст. 436 КПК.
Вказану ухвалу засуджений ОСОБА_4 отримав 31 липня 2018 року це підтверджується розпискою, що надійшла до касаційного суду.

13 вересня 2018 року (згідно з позначкою на супровідному листі державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор»), тобто після закінчення як загального, так і встановленого для усунення недоліків спеціального строку, ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК пропущений з поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду, однак подана засудженим заява про поновлення строку касаційного оскарження не містить обґрунтованих підстав для цього.
Посилання ОСОБА_4 на те, що він у встановлені строки направив касаційну скарги (з урахуванням вимог Верховного Суду, зазначених в ухвалі від 24 липня 2018 року), яку було повернуто у зв`язку з недоданням до неї копій оскаржуваних рішень, є помилковим.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вимога про надання копії судових рішень, що оскаржуються, не ставилась засудженому і касаційна скарга йому не поверталася.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, і така оцінка здійснюється судом.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядались упродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому таке правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи й окреслити стверджувану правову позицію.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_4 строку касаційного оскарження судових рішень щодо нього.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу.
Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_4 із проханням про зарахування у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК, не позбавлений права звернутись у порядку, передбаченому ст. 539 КПК, з клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Враховуючи викладене і керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку касаційного оскарження.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2018 року щодо нього разом з усіма доданими до скарги матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3