Справа №295/5305/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000052 від 25.01.2017р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого помічником оператора ТОВ «Еліт-декор», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.4 ст.407 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 29 липня 2016 року №171 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення, та призначено на посаду стрільця - санітара десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р., особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/214 від 17 березня 2014 року, №454/2014 від 06 травня 2014 року, №607/2014 від 21 липня 2014 року, №15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України, ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст.11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,2,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.ст.11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,2,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 30 грудня 2016 року близько 08 години самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 16 години 14 березня 2017 року.

14 березня 2017 року о 16 годині солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 у супроводі працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і пояснив, що в липні 2016р. уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 на посаді стрільця - санітара десантно-штурмового взводу. Під час проходження служби в нього з іншими військовослужбовцями склалися нестатутні взаємовідносини, про які командування частини не повідомляв, а тому 30.12.2016р. залишив розташування військової частини, став проживати з дружиною на квартирі в м.Житомирі. Повернувся на службу лише 14.03.2017р. в супроводі працівників служби правопорядку, а в послідуючому звільнився з лав Збройних сил. Брав участь в АТО в 2014-2015р.р. У вчиненому розкаявся, зрозумів неправильність своїх дій. Просить застосувати до нього Закон України про амністію.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу відповідно до ст.349КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується посередньо по місцю служби, раніше не судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, приймав участь в антитерористичній операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні, а тому призначає покарання в межах санкції статті за якою він визнається винуватим у виді позбавлення волі.

Відповідно ст.2 Закону України Про амністію у 2016році від 22.12.2016р., який набрав чинності 07.09.2017р. звільняються від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою ст.408, частинами другою, третьою і четвертою ст.411КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.

Враховуючи наведене, суд вважає застосувати до ОСОБА_3 ст.2 Закону України «Про амністію у 2016році», оскільки останній приймав участь в АТО, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 04.06.2015р., обвинувачений просить застосувати до нього акт амністії.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання за цим законом 3 (три) роки позбавлення волі.

ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2016році від 22.12.2016р.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1