Справа № 370/1693/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/619/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 07.06.2018
УХВАЛА
07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Великий Карашин, Макарівського району, Київської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживачої за адресою: АДРЕСА_3 ,
27 лютого 2018 року до Макарівського районного суду Київської області з Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області передано обвинувальний акт, складений старшим слідчим Макарівського відділення поліції Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області відповідно до якого органом досудового слідства ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року за результатами підготовчого судового засідання обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, повернуто на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України прокурору.
Своє рішення суд мотивував невідповідністю обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі, всупереч вимогам п.2 ч.2 ст.291 КПК України, даних, щодо фактичного місця проживання обвинувачених. Судові виклики, які направлялись обвинуваченим за адресами вказаними в обвинувальному акті, були повернуті поштовими відділеннями у зв`язку з непроживанням отримувачів поштових відправлень. Більш того, в ході підготовчого судового засідання прокурор надав докази про те, що на час вручення обвинуваченій ОСОБА_7 копії обвинувального акта, остання відбувала покарання в місцях позбавлення волі за вироком Бородянського районного суду Київської області. Зазначені обставини, на думку суду першої інстанції, унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Крім того, повертаючи обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурору суд першої інстанції вказав на істотні суперечності, що містяться в ньому. Так, на переконання суду першої інстанції, сформульоване обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та виклад фактичних обставин вчиненого ними злочину не відповідає кримінально- правовій кваліфікації дій обвинувачених, у зв`язку з відсутністю в ній однієї кваліфікуючої ознаки.
Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року скасувати у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
На обгрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанціїї в порушення положень ст. 370 КПК України не навів належних та достатніх мотивів і підстав для ухвалення оскаржуваного судового рішення, а зазначені в ухвалі висновки суду є небґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що обвинувальний акт містить всі необхідні реквізити та відомості, передбачені ст. 291 КПК України, в тому числі, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України. Апелянт вказує про те, що всупереч висновків суду в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначено місце реєстрації та проживання обвинувачених, а їх неявка за судовими викликами не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Крім того, як зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, ним було поінформовано суд про перебування обвинуваченої ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі, де вона відбуває покарання за вироком суду, а відтак суд першої інстанції міг забезпечити її участь в судовому засіданні шляхом етапування з виправної колонії до Київського слідчого ізолятору. Що стосується обвинуваченої ОСОБА_8 , місцеперебування якої невідомо, то на думку прокурора, суду першої інстанції необхідно було вирішити питання щодо можливості виділення матеріалів провадження відносно неї та оголосити її у розшук відповідно до положень ст.ст. 334, 335 КПК України.
Також на переконання прокурора, висновки суду про невідповідність кримінально-правової кваліфікації дій обвинувачених викладеним у обвинувальному акті фактичним обставинам вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, та формулюванню їх обвинувачення є необгрунтованим, так як доказів про застосування обвинуваченими насильства по відношенню до потерпілого встановлено не було. За таких обставин, на переконання прокурора, ухвала Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року про повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурору не відповідає вимогам закону, та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Правильне зазначення в обвинувальному акті анкетних даних обвинувачених, зокрема місця їх проживання, безпосередньо впливає на оперативність та саму можливість судового розгляду кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, в обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України органом досудового розслідування зазначені адреси реєстрації обвинувачених та місця фактичного проживання. Разом з тим, на неодноразові судові виклики, що направлялись за вказаними адресами обвинувачені до суду не з`являлись, а поштові відправлення поверталися до суду не врученими, що свідчить про фактичне не встановлення органом досудового розслідування місця проживання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в ухвалі про повернення обвинувального акта прокурору. З даним висновком погоджується і колегія суддів, так як неправильне зазначення місця проживання обвинувачених унеможливлює проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду на підставі обвинувального акта.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачена ОСОБА_7 перебуває у виправній колонії, де відбуває покарання за вироком суду не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт перебування обвинуваченої ОСОБА_7 в конкретній установі відбування покарань. Пояснення прокурора, в ході апеляційного перегляду, щодо вручення ОСОБА_7 обвинувального акта в Київському СІЗО лише підтверджує неправильність зазначення її анкетних даних в частині місця проживання обвинуваченої.
Згідно із п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Із наведених вище норм права випливає, що формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті , повинно бути конкретним та зрозумілим.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та сформульоване в обвинувальному акті від 16 лютого 2018 року, складеному відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України не відповідає правовій кваліфікації дій обвинувачених. З обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що закінчений замах на відкрите викрадення особистого майна потерпілого обвинувачені вчинили із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, однак такої кваліфікуючої ознаки кримінально-правова кваліфікація дій обвинувачених не містить.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що допущені органом досудового розслідування недоліки при складанні обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призвели до невідповідності його вимогам ст.291 КПК України, що виключає можливість його призначення до судового розгляду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурору є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
Судді:
___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4