Справа № 163/1849/18 Провадження №11-сс/802/17/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0000301 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду від 21 вересня 2018 року про відмову в накладенні арешту на майно,

В С Т А Н О В И В
Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0861, площею 7, 1707 га та суміжну до неї земельну ділянку в кадастровому кварталі :03:001, площею 18, 8058 га, а також посіви кукурудзи на цих ділянках.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено правову підставу для арешту майна. Оскільки злочин, передбачений ч. 1 ст. 197? КК України є матеріальним, необхідно визначити суму заподіяної шкоди, чого у кримінальному провадженні не здійснено. Повідомлення про підозру у вчиненні злочину жодній особі не вручено. А власником земельних ділянок, на які слідчим пропонується накласти арешт, є держава в особі Головного управління держгеокадастру, що унеможливить чи певною мірою обмежуватиме компетенцію вказаного державного органу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду, прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження і судового розгляду матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, та прийняте з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. У своїй апеляції просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, дотримався вказаних вимог Конституції України та чинного законодавства.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що слідчим не доведено яким чином земельні ділянки та посіви кукурудзи на них можуть мати значення речового доказу у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.197-1 КК України, при тому що даний злочин відноситься до злочинів з матеріальним складом. Тобто доведенню у кримінальному провадженні підлягає самовільне зайняття земельної ділянки із заподіянням значної шкоди, відомостей про яку, матеріали справи не містять.

Разом з тим, доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному кримінальному провадженні відсутні особи, про яких вказується в ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання про арешт його майна вірно визнано слідчим суддею безпідставним.

Посилання прокурора у своїй апеляції, що незастосування, ініційованого слідчим ОСОБА_7 , заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати, зникнення, знищення чи перетворення речового доказу не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Інші доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.

Тому з доводами, які викладені в ухвалі слідчого судді, повністю погоджується і апеляційний суд.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст. 170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в його задоволенні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду від 21 вересня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 щодо накладення арешту на майно земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0861, площею 7, 1707 га та суміжну до неї земельну ділянку в кадастровому кварталі :03:001, площею 18, 8058 га, а також посіви кукурудзи на цих ділянках, без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді