Ухвала
Іменем України
02 травня 2018 р.

м. Київ
справа № 613/687/16-к

провадження № 51-5822 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року щодо нього,
встановив:
вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 03 червня 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України (далі КК) на 5 років позбавлення волі.

Залишено запобіжний захід особисте зобов`язання, незмінним до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

Апеляційного суд Харківської області скасував вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 03 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання. Ухвалено 2 квітня 2018 року новий вирок, яким постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 289 КК на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 18 серпня 2015 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та штрафу в розмірі 850 грн.
Відповідно до вимог частини 3 статті 72 КК цей вирок та вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 18 серпня 2015 року постановлено виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 30 січня 2017 року.

На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, а з 21 червня 2017 року по 02 квітня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 5 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначається найменування особи, що подає касаційну скаргу, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, а також до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не розкриває їх зміст, як і не наводить мотивів неправильної кваліфікації його дій на яку посилається у своїй касаційній скарзі.
Водночас, вимоги засудженого стосуються вироку суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги убачається, що він також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустив неузгодженість та суперечності у своїй касаційній скарзі.
Разом з цим, засудженим не долучено копію оскаржуваного вироку Богодухівського районного суду Харківської області від 03 червня 2016 року, у супереч вимогам частини 5 статті 427 КПК.

Отже, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Окрім зазначеного, касаційна скарга засудженого адресована до Верховного Суду України, тоді як, у відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, звертаємо увагу засудженого на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінального-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Тобто, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.
Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Враховуючи наведене та керуючись частиною 1 статті 429 КПК, суд

постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3