АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇИ

20 вересня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком від 15 квітня 2015 року Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, який звільнений 12 січня 2017 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік,
Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 05 червня 2017 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 .
Цього ж дня, приблизно о 17 годині, ОСОБА_8 увійшов до приміщення спальної кімнати вище вказаної квартири, та звернув свою увагу на ноутбук марки «Lenovo G510, Intel 3550М, 2,3 GHz, 500 GB, display15,6», який знаходився у сумці, та який належить ОСОБА_11 .
В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення та обернення його в подальшому на свою користь, а саме: сумки з ноутбуком марки «Lenovo G510, Intel 3550М, 2,3 GHz, 500 GB, display15,6», який належить потерпілій ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 цього ж дня приблизно о 17 годині 05 хвилин, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав сумку, яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, з ноутбуком марки «Lenovo G510, Intel 3550М, 2,3 GHz, 500 GB, display15,6» вартістю 4718 гривень 33 копійки, які належать ОСОБА_11 .
Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4718 гривень 33 копійки.
В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.
Прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому апелянт зазначає, що судом у вироку не надано належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що є злочином середньої тяжкості, а також те, що гарантована Конституцією України і Законом України «Про власність» охорона приватної власності, її захист від злочинних, особливо корисливих, посягань та особиста недоторканість була й лишається одним з найважливіших завдань судів України.
Прокурор вказує на те, що суд призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді, 1 року позбавлення волі, не врахував тих обставин, що обвинувачений явно схильний до вчинення корисливих злочинів проти власності, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, відбував реальні покарання в місцях позбавлення волі, маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна та не відшкодував потерпілій нанесенні шкоди, а це свідчить про явну зухвалість, фактичну не виправність, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його подальше бажання вести злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до обвинуваченого досить суворі заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого.
На думку прокурора, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя.
Також прокурор вважає, що маючи певний життєвий досвід, обвинувачений розумів наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажав на можливість отримати суворе покарання. Про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого ОСОБА_8 , його небажання ставати на шлях виправлення та прагнення вести злочинний спосіб життя, свідчить незначний проміжок часу, що минув від часу звільнення з місць позбавлення волі до вчинення обвинуваченим нового корисливого злочину проти власності (менше 6 місяців) та те, що і на даний час у Шевченківському районному суді м. Києва на розгляді перебуває обвинувальний акт складені відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Також в апеляційній скарзі прокурор зазначив, що негативна характеристика ОСОБА_8 , відсутність законного джерела доходу та небажання займатися суспільно-корисною працею для здобуття законних засобів існування; конкретні обставини вчиненого ним кримінально-каранного діяння та існування реальних ризиків вчинення нових злочинів, оскільки як вбачається із довідки про судимість, останній маючи не зняту та не погашену судимість, після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив інший корисливий злочин проти власності.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - щире каяття, оскільки щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, але в даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України в апеляції не заперечується.
При призначенні покарання ОСОБА_8 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до умисних корисливих злочинів середньої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення дані про особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується задовільно, є особою раніше судимою і вчинив новий умисний корисливий злочин протягом незначного проміжку часу після звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції прокурора про неправильне врахування обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому злочині, про що заявив в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій.
Та обставина, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою і вчинив новий умисний корисливий злочин протягом незначного проміжку часу після звільнення з місць позбавлення волі також була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому.
За місцем проживання ОСОБА_8 характеризується задовільно і, як зазначено у характеристиці з місця проживання, на нього не надходило скарг будь-яких скарг, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги негативну характеристику обвинуваченого є необґрунтованими.
Позаяк суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував всі обставини, на які посилається в апеляції прокурор, а також судом вмотивовано висновок про призначення виду та розміру покарання з посиланням на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому не вбачає підстав для збільшення розміру покарання у виді позбавлення волі, як про це прохає в апеляції прокурор.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/1229/2018 Категорія КК: ч. 2 ст. 185

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1