Справа № 589/4678/16-к
Провадження № 1-кп/589/23/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження № 0001405 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, без зареєстрованого місця проживання, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року до покарання у виді штрафу в розмірі 50 н.м.д.г. (850 грн), який не сплачено
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В період часу з 13:45 год. по 18:30 год. 08 жовтня 2016 року ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, діючи повторно, шляхом вибиття вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно від оточуючих викрав ноутбук марки «Леново В 575е», згідно висновку товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/3828е від 02.11.2016 року вартістю 3417 грн., що належить ОСОБА_7 .
Після вчинення злочину ОСОБА_4 разом з викраденим ноутбуком з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що йому зрозуміла суть обвинувачення та свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених фактичних обставин він визнає повністю. Зазначив, що 08 жовтня 2016 року він вибив ногою двері в квартирі своєї сусідки ОСОБА_7 , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав ноутбук, який в подальшому продав.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, вчиненими повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому суд бере до уваги тяжкість злочину, який вчинив обвинувачений, його конкретні обставини, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочину проти власності, неодружений, дітей не має, не працює, даних про негативну характеристику немає, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.
Підстав вважати, що ОСОБА_4 дійсно щиро кається у вчиненому злочині у суду немає, виходячи з наступного.

Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто, щире каяття - це, в першу чергу, морально-психологічне явище, яке проявляється у самозасудженні особою вчиненого ним злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні особи не вчиняти більше злочинів.

Однак, під час судового розгляду обвинувачений своєю поведінкою жодним чином не переконав суд у тому, що він дійсно шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку та бажає виправитися. Більше того, судом враховуються ті обставини, що обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності та вчинив даний злочин одразу після вчинення аналогічних злочинів проти власності, за які його засуджено вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року.

Також при призначенні покарання судом надається оцінка тим обставинам, що викрадений у потерпілої ноутбук було їй повернуто під час досудового розслідування.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання, передбаченого санкцією відповідної статті КК України, по якій він визнається судом винуватим, у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
При цьому суд враховує, що обвинувачений вчинив даний злочин до винесення попереднього вироку Шосткинським міськрайонним судом Сумської області від 24 травня 2017 року, яким його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, а тому вважає, що обвинуваченому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України слід призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року більш суворим, призначеним за цим вироком, зарахувавши у строк покарання строк частково відбутий за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року з 25 березня 2017 року по 11 квітня 2018 року, з якого період з 25 березня 2017 року по день набрання вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Під час судового розгляду потерпілою заявлено цивільний позов, в якому на просить стягнути з обвинуваченого завдану злочином моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1825 грн. Матеріальна шкода, згідно позову, складається з: 375 грн. вартість викраденої мишки до ноутбука, 350 грн. карти пам`яті, що знаходилась в ноутбуці, 1100 грн. витрати пов`язані з відновленням дверей в квартирі та дверних замків.
В судовому засіданні потерпіла підтримала вимоги позову та просила його задовольнити.
Обвинувачений визнав цивільний позов частково: не заперечував проти стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 1000 грн. та 375 грн. вартості мишки до ноутбука.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд у разі визначення відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Таким чином, зважаючи на ті обставини, що відповідачем визнано позов в частині стягнення моральної шкоди, а згідно ст. 1167 ЦК України вказаний позов ґрунтується на вимогах закону, тому суд вважає, що позовв цій частині слід задовольнити.
Що стосується вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди, то суд виходить з наступного.
Згідно ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України).
Згідно роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином.
При цьому, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З вищевикладеного вбачається, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати потерпілій особі матеріальну шкоду лише ту, яка завдана його злочинними діями і лише в межах висунутого їй обвинувачення. Вихід за межі обвинувачення з метою погіршення становища особи законом заборонено.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 викрав у потерпілої ноутбук вартістю 3417 гривень, який в подальшому був їй повернутий під час досудового розслідування.
Факт викрадення мишки до ноутбука та карти пам`яті ОСОБА_4 органом досудового розслідування в вину не ставився, відповідне обвинувачення не висувалося та ОСОБА_4 від нього не захищався, а тому вказані обставини судом не встановлювалися та не підлягають встановленню в межах зазначеного кримінального провадження.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення375 грн. вартості викраденої мишки до ноутбука та 350 грн. карти пам`яті, що знаходилась в ноутбуці, слід відмовити.
Також не підлягають задоволенню вимоги позову ОСОБА_7 про відшкодування збитків, пов`язаних з відновленням дверей та дверних замків на загальну суму 1100 грн.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, потерпіла, заявляючи у позові про те, що з метою відновлення пошкоджених під час вчиненням злочину обвинуваченим дверей та дверних замків нею було витрачено 1100 гривень, з яких 800 гривень на відновлення дверей та 300 гривень на відновлення замків, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надала. В судовому засіданні потерпіла зазначила, що відповідних доказів вона не має та надати їх не може.
Тому вимоги її позову в цій частині не можуть бути задоволені як необгрунтовані.
Долю судових витрат суд вирішує згідно положень ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 25 березня 2017 року, зарахувавши ОСОБА_4 у строк покарання строк частково відбутий за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року з 25 березня 2017 року по 11 квітня 2018 року, з якого період з 25 березня 2017 року по день набрання вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави судові витрати - вартість проведеної експертизи в розмірі 263 гривень 88 копійок.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1