Справа № 461/7744/18
Провадження № 1-кс/461/8824/18
УХВАЛА

16.10.2018 року.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Слідчого відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 06 липня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою. Свої вимоги мотивує тим, що 10 січня 2016 року на вулиці Вишенського навпроти будинку № 14-А у м. Львові, працівники патрульної поліції м. Львова ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скоїли щодо нього кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 365 КК України та ч. 2 ст. 127 КК України. Як зазначає заявник, поліцейські наносили йому удари ногами та кийками по різних частинах тіла, в тому числі по голові, коли ОСОБА_4 лежав на дорозі з кайданками на руках. За даним фактом Прокуратурою Львівської області було розпочате кримінальне провадження № 0000097.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні. Однак, постановою від 06 липня 2018 року старшого слідчого ОСОБА_5 у визнанні ОСОБА_4 потерпілим було відмовлено.

ОСОБА_4 вважає вказану постанову слідчого протиправною та просить слідчого суддю: скасувати постанову від 06 липня 2018 року та зобов`язати слідчого залучити його як потерпілого.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подав, про причини своєї неявки суд повідомив, тому суд на підставі ч. 3 ст. 306 КПК України, проводить розгляд скарги у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши інші матеріали скарги, приходжу до висновку, що скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Відповідно до ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Пунктом 5 ч.1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Прокуратури Львівської області перебуває кримінальне провадження № 0000097 за заявою ОСОБА_4 за попередньою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК України. У фабулі провадження зазначено, що 10 січня 2016 року на вулиці Вишенського навпроти будинку № 14-А у м. Львові, працівники патрульної поліції м. Львова ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скоїли щодо нього кримінальні правопорушення: поліцейські наносили йому удари ногами та кийками по різних частинах тіла, в тому числі по голові, коли ОСОБА_4 лежав на дорозі з кайданками на руках.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 зазначав, що до нього вчинені кримінальні правопорушення ч. 2 ст. 365 КК України та ч. 2 ст. 127 КК України.

Згідно зі змістом постанови від 06 липня 2018 року, яка оскаржується заявником, відомості за фактом застосування сили до ОСОБА_4 працівниками поліції внесені лише за попередньою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК України.

Перевищення влади або службових повноважень є умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб (ч. 1 ст. 365 КК України). У частині 2 цієї ж статті наведена додаткова кваліфікація якщо дії осіб супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого.

Злочинний характер дій службової особи при перевищенні влади або службових повноважень виражається у тому, що службова особа вчиняє те чи інше діяння по службі, яке не входить до її компетенції.

З урахуванням викладеного, для проведення належного, повного та всебічного досудового розслідування, а також з метою надання ОСОБА_4 можливості користуватися широким спектром процесуальних прав, такий мав бути визнаний потерпілим у кримінальному провадженні за фактом застосування надмірної сили до нього поліцейськими.

Крім того, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури № 1 внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування за цим самим фактом, що викладений у заяві ОСОБА_4 від 20 серпня 2018 року, з кваліфікацією за ч. 2 ст. 127 КК України.

Диспозиції ст. 127 КК України передбачає катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Проте, на момент розгляду скарги у суду відсутні відомості про виконання Львівською місцевою прокуратурою № 1 ухвали слідчого судді від 30 серпня 2018 року та внесення до ЄРДР відомостей за ч. 2 ст. 127 КК України.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про відмову у визнанні заявника потерпілим є протиправною та підлягає скасуванню.

Водночас, положення кримінального процесуального законодавства не передбачають прийняття органом досудового розслідування процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування слідчим суддею відповідної постанови, особа, яка звернулася із заявою про вчинення щодо неї насильницького злочину, набуває статусу потерпілого та у подальшому користується відповідними процесуальними правами.

Відтак, слідчий суддя відмовляє у задоволенні вимоги ОСОБА_4 про зобов`язанні слідчого залучити його до участі у кримінальному провадженні у якості потерпілого.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Слідчого відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 06 липня 2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 00097 від 21 жовтня 2016 року.

Повний текст ухвали проголошений 18 жовтня 2018 року.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1