Справа № 212/7299/18
У Х В А Л А

28 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Громадської організації «СПІЛЬНО+» на бездіяльність прокурора керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , яка полягає у невиконанні процесуальних обов`язків (неприйнятті процесуальних рішень) передбачених ч.2 ст. 36, 214 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2018 року Громадська організація «СПІЛЬНО+»звернулась до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищезазначеною скаргою.
В скарзі представник організації посилається на те, що 13.09.2018р. вони електронною поштою звернулись з письмовою заявою №4-ГО від 13.09.2018р. про кримінальне правопорушення до прокурора - керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , якою просили внести відомості, що викладені в заяві до ЄРДР та розпочати досудове кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 364,366-1,368, ч.2 ст.382 КК України. Однак, прокурором не було виконано вимоги ст.214 КПК України. Станом на 24.09.2018р. відповіді на заяву не отримали. Вважають, що Криворізькою місцевою прокуратурою №2 було допущено бездіяльність. Відомості, викладені у їх заяві повинні негайно, але не пізніше 24 години після подання заяви вноситись до ЄРДР та через 24 години з моменту внесення таких відомостей заявнику повинен бути наданий витяг з ЄРДР. Скарга містить вимогу зобов`язати прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 13.09.2018р. з одночасним початком досудового розслідування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 364,366-1,368, ч.2 ст. 382 КК України.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 підтримав скаргу, посилаючись на обґрунтування зазначені у скарзі, наполягаючи на її задоволенні.
Представник Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення скарги та пояснив суду, що заява ГО «СПІЛЬНО+» не відповідає вимогам заяви про злочин, в якій повинно бути зазначена підтверджені факти, а не думка скаржника. Згідно з ч.4 ст.214 КПК України, на слідчого, прокурора, іншу службову особу, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, покладається обов`язок їх прийняти та зареєструвати, а також внести відповідні відомості до ЄРДР. Кримінальним процесуальним законодавством України встановлюється порядок і зміст викладу відомостей про кримінальні правопорушення в заявах або повідомленнях. Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України серед відомостей, які вносяться до ЄРДР, зазначається короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником. Підставами вважати заяву чи повідомлення про злочин - є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Розглянувши скаргу ГО «Спільно+», заслухавши скаржницю, взявши до уваги міркування прокурора з цього питання, слідчий суддя вважає, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Як встановлено судом з матеріалів провадження по скарзі, 13.09.2018р. ОСОБА_4 електронною поштою звернулись з письмовою заявою №4-ГО від 13.09.2018р. про кримінальне правопорушення до прокурора - керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , якою просив внести відомості, що викладені в заяві до ЄРДР та розпочати досудове кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 364,366-1,368, ч.2 ст. 382 КК України. Відомості до ЄРДР внесені не були.
В результаті аналізу наданих слідчому судді матеріалів та положень ст.214 ч.1, ч.5 КПК України, ст.2 ч.1 КК України, слідчий суддя приходить до висновку що скарга ГО «СПІЛЬНО+» відносно невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР не містить підстав для її задоволення, оскільки, крім іншого, на переконання слідчого судді, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Заяву чи повідомлення про злочин, згідно вищезгаданих норм Закону слід вважати саме такими у випадку, коли в них існує наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.
Ознайомившись з заявою ОСОБА_4 від 13.09.2018р., встановлено, що заявником, зазначена інформація про зайняття ОСОБА_6 посади, за якою вона виконує обов`язки голови Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в зв`язку з відстороненням голови Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_8 . Скаржник посилається на низку нормативно-правових актів загальнонаціональної дії, у тому числі і на рішення Конституційного Суду України щодо питання несумісності. Треба зауважити, що скаржник невірно тлумачить зміст і правову природу правовідносин стосовно питання, що вирішено Конституційним Судом України в рішенні № 7-рп від 06.07.1999р. Мотивувальна частина зазначеного рішення КСУ містить наступні висновки. Відповідно до положень частини другої статті 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні депутат ради представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення тощо. При цьому, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін "представницький мандат" обов`язково пов`язаний з обранням особи на посаду, зокрема, народним депутатом України чи депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради з наданням їй відповідних повноважень, в тому числі виступати від імені виборців. В той же час, згідно з Конституцією України представницький мандат мають народні депутати України (частина друга статті 78), Президент України (частина четверта статті 103), депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, а також депутати сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, що прямо зумовлено представницьким характером цих органів (статті 136, 140, 141). Міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста (частина перша статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") з представницьким мандатом. Наявність представницького мандата міського голови зумовлена насамперед його безпосереднім обранням територіальною громадою міста. Міський голова як особа, що має представницький мандат, виступає від імені виборців, зокрема, представляє територіальну громаду, міську раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян тощо….Виконання цих функцій та повноважень має місце тому, що виборці обрали його і наділили мандатом (тобто дорученням). Отже правова природа, визначена законодавцем стосовно цієї посади передбачає отримання представницького мандата від всієї громади. Заступник здійснює свої повноваження зовсім на іншій підставі. Прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступника селищного голови здійснюється шляхом затвердження відповідною радою. Тобто, у даному випадку, заступник голови селищної ради не отримує представницього мандату від територіальної громади, а його кандидатура затверджується відповідною радою. Таким чином, вести мову про абсолютну рівнозначність правової природи повноважень обох посад (голови та заступника) не можна. Те ж саме підтверджують положення ч.2 ст.4 Європейської Хартії місцевого самоврядування, яка набрала чинності для України 01.01.98р.: органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Частина 3 ст.7 цого ж міжнародного документу говорить про те, що: будь-які функції та діяльність, несумісні з мандатом місцевого обраного представника, визначаються законом або основоположними правовими принципами. У вищевикладеному роз`яснено, що закон і його тлумачення, в тому числі і Конституційним Судом України, дозволяють дійти висновку, що в перелічених законах та рішенні КСУ, мова йде суто про посаду голови селищної ради, а проведення паралелі з посадою заступника щодо тих самих вимог, що й до голови селищної ради є суб`єктивною точною зору скаржника на цей предмет. Це стосовно ст.364 КК України, яку вирогідно має на увазі скаржник, хоча ніяким чином не сповіщає про час, місце, спосіб здійснення цього злочину вказаними у заяві особами. В заяві представник ОСОБА_4 , крім зазначеного вище, просить розпочати до судове провадження відносно громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.ст.366-1, 368, ч.2 ст.382 КК України. Однак, при цьому не зазначено, коли, яким чином, відносно яких осіб, в чому полягало зловживання владою або службовим становищем, одержання неправомірної вигоди службовою особою, яке судове рішення не виконується, та які наступили негативні наслідки, які порушили права скаржника чи іншої особи (кола осіб).
З наданого суду документа не можливо зробити висновок, чи є заява представника ОСОБА_4 повідомленням відомостей про злочин, чи ним лише викладені власні міркування стосовно тлумачення законодавства (його особисте оціночне судження), які ґрунтуються лише на припущеннях скаржника щодо протиправності дій зазначених у скарзі осіб. Слідчий суддя, за таких обставин, позбавлений можливості дійти об`єктивного висновку з цього суттєвого питання задля задоволення вимог скаржника.
Положення ч.1 ст.214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування стосовно заяви або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не сотсовно будь-яких інших заяв чи повідомлень.
Разом із тим, за змістом ч.4 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.91КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Це, поряд з іншими, один з головних критеріїв розмежування діянь законних та кримінально караних.
Тобто, з огляду на вказані положення, розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР та поняття реєстрації заяв, які є різними за своєю суттю. До того ж, при отриманні такої заяви особа попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.
Також, згідно Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №139 від 06.04.2016 року, до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення, тобто, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.
Отже, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Положення ст.214 КПК перебувають у нерозривному взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК у тій самій мірі, у якій не можуть діяти незалежно одна від одної Особлива та Загальна частини кримінального закону, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення. За зловживанням таким правом винні особи підлягають кримінальній відповідальності за статтею 383 Кримінального кодексу України. Крім того, слід зауважити, що заяву до Криворізької місцевої прокуратури №2, подано громадянином України ОСОБА_4 як фізичною особою, а скарга подана Громадською організацією «СПІЛЬНО+», представником якої на підставі довіреності діє ОСОБА_4 . Тобто, наявне неспівпадіння особи заявника та скаржника. А це суперечить припису п.1 ч.1 ст.303 КПК України. Громадська організація не подавала ніякої заяви прокурору, а відтак не є і не може бути суб`єктом оскарження.
За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог по скарзі ГО «СПІЛЬНО+» і необхідності відмови в задоволенні поданої скарги в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Громадської організації «СПІЛЬНО+» на бездіяльність прокурора керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , яка полягає у невиконанні процесуальних обов`язків (неприйнятті процесуальних рішень) передбачених ч.2 ст. 36, 214 КПК України, а саме не внесення відомостей до ЄРДР по заяві скаржника від 14.09.2018 року про притягнення до кримінальної відповідальності громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст. ст.364, 366-1, 368, ч.2 ст. 382 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 02 жовтня 2018 року о 16-00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1