Постанова
Іменем України
20 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 158/1378/16-к
провадження № 51-524км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 березня 2017 року та вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вказаний вирок апеляційного суду у кримінальному провадженні № 0000449 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. Цим вироком ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці з конфіскацією майна. Зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 не оскаржується в суді касаційної інстанції.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Апеляційним судом Волинської області 20 вересня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасовано та постановлено новий вирок, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Судом апеляційної інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він вчинив злочини за таких обставин.
08 травня 2016 року близько 14 год. ОСОБА_7 разом з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи єдиний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном та протиправне заволодіння транспортним засобом, проникли у підсобне приміщення на АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали каністру та каструлю, належні потерпілому ОСОБА_9 , заподіявши останньому майнової шкоди у розмірі 516 грн 67 коп. А надалі з вказаного приміщення викрали мопед марки «Сімсон», модель S51, 1982 року випуску, вартістю 7290 грн 19 коп., заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просив судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 404 КПК України, обґрунтував обвинувальний вирок доказами, які, на його думку, не доводять винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, не надав відповіді на всі доводи поданих апеляційних скарг. Також захисник зазначив, що мопед не є предметом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, оскільки має двигун менше 50 см3.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційним судом безпідставно було звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд під час перегляду обвинувального вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з кримінального провадження, не погоджуючись із ухваленим вироком, прокурор, захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами на вирок місцевого суду від 14 березня 2017 року.
Надалі у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 перебував у розшуку, провадження стосовно нього було виділено в окреме провадження.
Під час апеляційного перегляду зазначеного вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 апеляційний суд дійшов висновку про його винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та постановив свій вирок.
При цьому, як убачається з вироку суду апеляційної інстанції, своє рішення суд обґрунтував, зокрема, протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 16 травня 2016 року, протоколом огляду місця події від 22 травня 2016 року, протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 03 червня 2016 року за участю ОСОБА_8 , показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, що підтверджується доказами, на яких ґрунтується обвинувачення та які були досліджені судом першої інстанції.
Разом з тим місцевий суд у вироку зазначив, що вважає недоведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за епізодом викрадення каністри та каструлі алюмінієвих, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази цього.
Проте аналізу цих доказів, зокрема, чому ці докази доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, вирок апеляційного суду не містить, вони не були досліджені безпосередньо судом апеляційної інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, доказами, які були визнані місцевим судом такими, що не підтверджують його винуватість, без їх безпосереднього дослідження під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження, надавши їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції.
Виходячи з такої засади кримінального провадження як безпосередність дослідження доказів судом (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Зазначені вище істотні порушення закону могли вплинути на остаточні висновки суду апеляційної інстанції при перегляді вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 .
Отже, на думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про наявність у діях ОСОБА_7 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, є передчасним, а тому вирок суду апеляційної інстанції є таким, що постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ч. 1 ст. 412 КПК України.
З урахуванням викладеного касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 березня 2017 року та вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, підлягають частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду скасуванню, необхідним є призначення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 до нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду належить урахувати вказівки суду касаційної інстанції, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, безпосередньо дослідити необхідні докази за наявності для цього підстав, у сукупності проаналізувавши їх, і дотримуючись процесуальних прав сторін, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, навівши докладні мотиви його ухвалення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3