Провадження № 11-кп/4820/22/18
Справа № 671/1561/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000366 від 8 липня 2017 року за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 4 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бальківці Волочиського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком сто п`ятдесят годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 заподіяну матеріальну та моральну шкоду в сумі 46 437 грн. 04 коп., з яких: 6 437 грн. 04 коп. майнова шкода; 40 000 гривень моральна шкода.

Стягнуто з ОСОБА_9 судовий збір в розмірі 640 гривень на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирався.

За вироком суду, 7 липня 2017 року приблизно о 20 год. 25 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в с. Вочківці Волочиського району на дамбі місцевого ставка, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої щелепно-лицевої травми зі струсом головного мозку, перелому кісток носа зі зміщенням уламків, перелому правого крила носа, чотирикутного хряща носової переділки, після травматичним викривленням переділки носа з порушенням носового дихання, крововиливів м`яких тканин нижніх повік обох очей та носа, які згідно із висновком судово-медичної експертизи № 762 від 18.08.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Непогоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить його змінити в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 41821 грн. 71 коп.

Вирок вважає незаконним та необґрунтованим у вказаній частині.

Суд першої інстанції не врахував, що в судовому засіданні ОСОБА_9 визнав цивільний позов в частині заявленої майнової шкоди в розмірі 41 821 грн. 71 коп., а тому безпідставно не застосував вимоги ст. 82 ЦПК України та не задовольнив його в повному обсязі.

Поза увагою суду залишилось те, що цивільним позивачем при здійсненні розрахунку витрат на лікування, здійснених в аптеках Республіки Польща в польській грошовій одиниці були переведені на грошову одиницю України за курсом Національного Банку України, який діяв на день здійснення купівлі ліків. Крім того, квитанції, що підтверджують витрати на лікування, здійснені потерпілим ОСОБА_10 в аптеках Республіки Польща, були перекладені на українську мову ТОВ «Хмельницьке бюро перекладів».

А тому, вважає, що розмір майнової шкоди, заявлений потерпілим, який складається з витрат на: паливо в сумі 8357 грн. 67 коп.; комп`ютерну томографію в сумі 4200 грн.; медикаменти в сумі 6393 грн. 21 коп.; медпрепарат в сумі 177 грн.; медикаменти придбані в Республіці Польща в сумі 6296 грн. 69 коп. та в сумі 16 397 грн. 14 коп. є обґрунтованим та доведений належними доказами.

У судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , який є апелянтом, підтримав свою апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені, та просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання апеляційного суду вкотре не з`явився, про причини такої явки не повідомив.

За таких умов, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, прийняття остаточного рушення у ній, про що просить апелянт, зважаючи на тривалий термін перебування справи на розгляді апеляційного суду (8 місяців), який неодноразово відкладався через неявку потерпілого без будь-яких поважних причин, колегія суддів прийшла до висновку про можливість продовжити розгляд справи у його відсутність.

При цьому, при вирішенні питання можливості розгляду справи у відсутності потерпілого, колегія суддів не враховує надану апеляційному суду адвокатом ОСОБА_7 письмову ксерокопію клопотання потерпілого про чергове відкладення розгляду справи, оскільки, окрім того, що оригінал такого до початку розгляду справи у встановлений законом спосіб, як цього вимагає закон, до апеляційного суду не надходив, будь-які допустимі докази про поважність причин відсутності потерпілого (позивача) до клопотання додані не були.

Разом з тим, апеляційним судом дотримані як вимоги ч. 4 ст. 401 КПК України щодо обов`язкового виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді обвинуваченого та повідомлення потерпілого (цивільного позивача) про час та місце розгляду справи, так і вимоги п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України щодо можливості розгляду справи у разі повторної неявки у судове засідання учасника справи (цивільного позивача) незалежно від причин.

Наразі у судовому засіданні його інтереси представляв представник ОСОБА_7 , який і є апелянтом.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Разом з тим, підтвердили, що у суді першої інстанції позов в частині стягнення матеріальної шкоди, окрім розміру витрат на пальне та розміру витрат на ліки, придбані за кордоном, визнавали та не заперечували проти їх відшкодування, вважаючи такі реальними.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду щодо вимог апеляційної скарги покладався на думку суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються. Отже, апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України в цій частині вирок не перевіряється.

Суд першої інстанції при обґрунтуванні своїх висновків правильно послався на наведені докази в сукупності, оскільки вони в деталях узгоджуються між собою, у зв`язку з чим не викликають сумнівів в їх достовірності, і з достатністю вказують на винуватість обвинуваченого у вчиненні вищевказаного правопорушення.

Одночасно з цим, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

При цьому, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст. 408 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно п. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, мас право під час кримінального провадження до початку судового розгляду і пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст. 128 КПК України).

Згідно з ч.ч. 1. 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребовування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вирішуючи цивільний позов суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, як вбачається з матеріалів справи цивільний позов на стадії досудового слідства потерпілим ОСОБА_10 не заявлявся. Зокрема, з обвинувального акту, затвердженого 22 вересня 2017 року слідує, що матеріальна шкода не заподіяна, цивільний позов не заявлявся. Отже, орган досудового слідства, відповідно до вимог КПК України не збирав та не міг збирати будь-які докази на доведення його обґрунтованості. Натомість, такий був заявлений потерпілим 17 жовтня 2017 року у суді, тобто на стадії судового провадження. За таких умов, саме на потерпілого як на цивільного позивача відповідно до вищевказаних норм закону покладався обов`язок його доведення.

Відповідно до заявленого позову потерпілий ОСОБА_10 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 41 821 грн. 71 коп. та 100 000 грн. моральної шкоди.

При цьому, розмір матеріальної шкоди обґрунтований даними чеків, доданих до позовної заяви, відповідно до яких така полягає у витратах на обстеження, ліки, придбані в Україні, витратах на пальне та коштах, сплачених на придбання ліків за кордоном.

Моральна шкода обґрунтована втратою працездатності на певний час та душевними стражданнями у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень. Натомість, вирок в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди апеляційним судом не перевіряється, оскільки жодним учасником провадження не оскаржується та не заперечується.

Задовольняючи цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди суд, дослідивши надані потерпілим накладні, чеки, медичну документацію, прийшов до висновку про те, що така становить 6437 гривень 04 копійки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема даних чеків, розмір коштів, витрачених ОСОБА_10 на обстеження та придбання ліків в Україні становить 10 770 грн. 48 коп. (а.п. 23-24 (зворот), 28-30 (зворот), 32).

Позовні вимоги про стягнення вказаних витрат стороною захисту було визнано у судовому засіданні суду першої інстанції. При цьому таке визнання не порушило ні будь-чиїх прав, свобод чи інтересів, ні закону, оскільки заподіяна злочином матеріальна шкода підлягає відшкодуванню.

За таких умов, позов в цій частині підлягав задоволенню та стягнення з обвинуваченого вказаного розміру шкоди.

Що стосується іншої частини позову, а саме: стягнення витрат на пальне (8 357 грн. 67 коп.), витрат на медпрепарати в Польщі ( 6 296 грн. 69 коп., 16 397 грн. 14 коп.), то суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено причинного зв`язку між понесеними витратами та заподіяння йому тілесних ушкоджень внаслідок злочину, а тому правильно відмовив у вказаних вимогах. Не доведено такого причинного зв`язку позивачем і в апеляційному суді. Натомість, останньому пропонувалось надати належні та допустимі докази, які б підтверджували призначення зазначених в чеках медикаментів саме лікарем та саме у зв`язку з отриманням потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок злочину, скоєного обвинуваченим. Однак, такі надані не були.

З урахуванням зазначеного, вирок в частині вирішення цивільного позову, а саме: в частині стягнення розміру матеріальної шкоди, підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (п.3 ч.1 ст. 409 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.407, п.3 ч.1 ст.408, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 4 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 10 770 (десять тисяч сімсот сімдесят) грн. 48 коп. В іншій частині позову про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4