печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.04.2018 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000233, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2017, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль, Київської області, громадянина України, з повною середньою освіту, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
31.08.2016 ОСОБА_4 призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом до військової частини польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України, яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Того ж дня ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби строком на час дії особливого періоду, яку згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 31.08.2017 № 227 став проходити на посаді курсанта.
22.09.2016, ОСОБА_4 переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду номера обслуги відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 273 від 22.09.2016
З квітня 2017 року перебував у складі військової частини польова пошта НОМЕР_2 у зоні проведення антитерористичної операції та 09.03.2017 призначено на посаду навідника 1 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від25.03.1992, з30.03.2017 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Указом Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VIІI від 15.01.2015, відповідно до п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 оголошено проведення часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України.
Згідно ст. 1 Законом України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
23.06.2017 солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у складі військової частини польова пошта НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, самовільно залишити місце служби.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 у той же день приблизно о 14 год. 00 хв. самовільно, без дозволу командування, без поважних причин залишив місце служби у районі смт. Святогорівка, Добропільського р-ну., Донецької обл., після наряду, здав зброю та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби й не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
16.11.2017 о 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 ,усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, з`явився до військової прокуратури Київського гарнізону (01014, м. Київ, Печерський район, вул. Петра Болбочана, 8а) і заявив про себе та вчинений злочин.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому, критично оцінив свої дії та виразив готовність понести відповідальність за вчинене. Щиро розкаявся у вчиненому та просив суд не карати його суворо.
Враховуючи те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції відсутні, заслухавши думку учасників судового розгляду та, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 які виразилися у самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.
Оцінюючи зазначене та усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, доведена повністю.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання не встановлено.
При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини справи:
- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, при цьому суд звертає увагу на наслідки та мотиви вчинення злочину;
- особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Судові витрати та речові одкази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому і потерпілій.
Суддя ОСОБА_1