АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1125/18 Справа № 173/1810/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України у Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000530 від 29 травня 2018 року,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_6 .

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме: земельну ділянку к.н. :02:005:0001, площею 25,5778 га, розташованої на території Водянської сільської ради, за межами населеного пункту, поблизу с. Андріївна Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
- посіви сільськогосподарської культури - кукурудзи, на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва к.н. :02:005:0001, площею 25,5778 Га, розташованої на території Водянської сільської ради, за межами населеного пункту, поблизу с. Андріївна Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, шляхом заборони будь-кому розпоряджатись будь-яким чином та використовувати його до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, прокурор зазначає, що 05.06.2018 року слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами посівів кукурудзи (як матеріальні об`єкти, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин самовільного зайняття земельної ділянки) на самовільно зайнятій земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - к.н. :02:005:0001, площею 25,5778 Га, розташованої на території Водянської сільської ради, за межами населеного пункту, поблизу с. Андріївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
На думку прокурора під час проведення досудового розслідування виникають ризики того, що невстановлені особи будуть продовжувати вчиняти злочин, направлений на заволодіння самовільно засіяними посівами пшениці, соняшника та ячменю на вказаних земельних ділянках та в подальшому реалізовувати його з використанням добропорядних набувачів.

Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року, залишено без задоволення клопотання слідчого Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України у Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000530 від 29 травня 2018 року.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують арешт майна, про яке йдеться в клопотанні та що таким заходом забезпечення кримінального провадження може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий заявляє клопотання. Застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, на думку слідчого судді, в цьому випадку є недопустимим у відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України.

Крім того слідчим не наведено жодного обґрунтування, яким чином майно, на яке він просить накласти арешт, зокрема земельна ділянка, може бути використано як речовий доказ у кримінальному провадженні, які завдання можуть бути виконані для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та накласти арешт на майно, перевіривши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, що в слідчому відділі Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000530 від 29.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України про те, що 29.05.2018 року до Верхньодніпровського ВП надійшли матеріали щодо фактичного обстеження земельних ділянок на території Верхньодніпровського району та встановлення посадовими особами ФГ "Лоренц" та ТОВ "МАК" факту самовільного зайняття земельних ділянки сільськогосподарського призначення.

На думку слідчого, враховуючи те, що досудовим розслідуванням встановлено, що на території Водянської сільської ради, за межами населеного пункту, поблизу с. Андріївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, розташована земельна ділянка к.н. :02:005:0001, загальною площею 25,5778 га.
05.06.2018 року під час обстеження вказаної земельної ділянки встановлено, що вони суцільно зайняті посівами сільськогосподарської культури кукурудзи, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування, та за відсутності вчиненого правочину щодо вказаних земельних ділянок.

10.08.2018 року ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в межах кримінального провадження № 0000530 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання та прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на майно, з огляду на те, що слідчим не було доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98), на що послався суд у своєму рішенні і з чим повністю погоджується колегія суддів.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.
Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, пославшись на те, що вказана земельна ділянка та врожай ярого ячменю та ярої пшениці визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні слідчий,оскільки при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що клопотання слідчого суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівок на розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи( не висунуто підозру щодо вчинення злочину).

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України у Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000530 від 29 травня 2018 року. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду

--------------------- ------------------------- ----------------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4