УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3280/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
06 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_8
"Бердичівський виправний центр №108" ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.03.2018 року,
в с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_8 , який відбуває покарання в ДУ «Бердичівський виправний центр №108» звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду м. Житомира від 30.03.2018 року заяву засудженого задоволено. Звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 27.03.2018 року умовно-достроково на 1 рік 7 місяців.
В ухвалі суду зазначено, що своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, а тому його заява про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 відмовити. Вказує на те, що висновки суду про те, що він став на шлях виправлення не відповідають фактичним обставин справи, а врахована судом характеристика ОСОБА_8 суперечить характеристикам протягом усього періоду відбування покарання. Вважає, що судом першої інстанції під час звільнення засудженого від відбування покарання не враховано, що останній за період відбування покарання характеризується негативно, до праці ставиться незадовільно та ухиляється від її виконання, а позитивні тенденції почали спостерігатися тільки після початку розгляду його питання про умовно-дострокове звільнення.
На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 подала заперечення, в яких апеляційну скаргу прокурора просила залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.03.2018 року без зміни.
Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення поданої апеляційної скарги, засудженого та захисника, які вважали ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім цього відповідно положень п.2 постанови пленуму ВСУ « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.05.002 № 2, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність : а) при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання-того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В свою чергу суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України заяву засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст. 81 КК України задовольнив заяву, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Однак колегія апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає їх передчасними.
З матеріалів судового провадження видно, що ОСОБА_8 засуджений 14.07.2014 року Соломянським районним судом міста Києва за ст. 187 ч. 4 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
05.12.2014 року Малинським районним судом Житомирської області за ст.ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
27.03.2015 року Малинським районним судом Житомирської області за ст. 296 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.02.2013 року по 28.04.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.03.2017 року згідно ст. 82 КК України невідбуту частину строку покарання замінено на 2 роки 8 місяців 12 днів обмеження волі.
Крім цього, як вбачається з матеріалів провадження при відбутті призначеного покарання ОСОБА_8 не зарекомендував себе, як особа яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.
Так, згідно характеристики затвердженої начальником Бердичівського ВЦ №108 від 07.11.2017 року, ОСОБА_8 характеризується негативно, допустив п`ять порушень встановленого порядку відбування покарань, по факту яких було проведено бесіди та накладено одне дисциплінарне стягнення. Допущені порушення виразились у порушенні розпорядку дня та користування не облікованим мобільним телефоном. До праці ставиться незадовільно, умисно ухиляється. Підтримує стосунки з засудженими різної спрямованості. Вину у скоєному згідно вироку не визнав.
Відповідно до характеристики затвердженої начальником Бердичівського ВЦ №108 від 29.01.2018 року відомості про виправлення засудженого не містяться, проте спостерігається покращення у поведінці, які адміністрація установи називає посередніми. ОСОБА_8 постійно виражає своє невдоволення встановленим порядком відбуванням покарання у вигляді обмеження волі. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться незадовільно, не розуміє їх необхідності.
Також у матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_8 міститься опитувальний аркуш керівників частин та служб установи ДУ « Бердичівський виправний центр №108» з приводу можливості застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, де вказані особи висловили думку про те, що ОСОБА_8 не заслуговує такого звільнення.
Крім того, позитивні тенденції в поведінці засудженого почали спостерігатись лише, коли судом було розпочато розгляд питання про його звільнення.
Враховуючи вищевказане, рішення суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 є передчасним, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала районного суду скасуванню.
За таких обставин, колегія суддів скасовує ухвалу суду та постановляє нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного судом покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.03.2018 року, якою задоволена заява засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: