Справа№317/2148/18
№/п1-в/317/242/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника адміністрації - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

захисника засудженого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, росіянина, гр.України, який не має освіту (два класи освіти), одруженого, має одну неповнолітню дитину, інваліда ІІ групи, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Клопотання вмотивоване тим, що засуджений відбуває покарання в ДУ «БВК (№99)», має заохочення, за час відбування покарання закінчив школу та отримав атестат про середню освіту. Також засуджений вказав, що він вважає, що став на шлях виправлення та своєю поведінкою довів це, а тому просить суд його клопотання задовольнити.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, зазначив, що вдома його чекає сім`я, яка потребує його моральної та матеріальної підтримки.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання засудженого ОСОБА_5 , просила суд його задовольнити, додатково зазначивши, що засуджений має інвалідність ІІ групи, тому на виробництві установи не працевлаштований, надана до суду адміністрацією виправної установи довідка про стягнення та заохочення свідчить про те, що особа дійсно стала на шлях виправлення, крім того захисник просив долучити до матеріалів справи довідку виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про те, що ОСОБА_5 матиме можливість на реєстрацію та проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вказаного житлового будинку є його брат ОСОБА_7 , 1982 р.н. та довідку про склад сім`ї. Крім того адвокат ОСОБА_6 надала до суду гарантійний лист ПАТ «Риболовецько-промисловий Нікополь» про те, що вказане підприємство дає згоду на працевлаштування ОСОБА_5 , після звільнення.
Представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення. Висловив думку про передчасність умовно-дострокового звільнення засудженого.
Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 та його захисника, представника адміністрації колонії, прокурора, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 29.07.2008 року засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ст. 115 ч.2 п.2,9,13 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 11.11.2008 року вирок був змінений та призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. В місцях позбавлення волі ОСОБА_5 знаходиться з 18.02.2008 р. Під час тримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 25.01.2009р. відбував покарання в ДУ «Сокальська виправна колонія (№47)», характеризувався посередньо, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 23.05.2012 року відбував покарання в ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)», характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 07.11.2013 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується посередньо, вимоги відбування покарання не порушує, стягнень не має, має 6 заохочень.
Але відповідно до довідки та характеристики ОСОБА_5 на виробництві колонії не працевлаштований. Зі слів самого засудженого не працює на виробництві з 2015 року.
В господарській обслузі не працевлаштований, так як згідно довідки від 05.02.2018 року засуджений має легку розумову відсталість, інвалід ІІ групи.
Суд не може зробити висновок про наявність складової виправлення засудженого у вигляді сумлінного ставлення до праці. Особа не працює в колонії. При цьому наявність розумової відсталості на наявність якої, як причини відмови від роботи на якій наполягав адвокат, не перешкоджав отримати гарантійний лист щодо працевлаштування ОСОБА_5 рибалкою у разі умовно дострокового звільнення.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний але підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце. Також не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, належного догляду за ними не здійснює. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Суд також звертає увагу на відомості характеристики про те, що засуджений не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення».
У скоєному злочині провину не визнає повністю, що характеризує особу як таку, що не прагне виправлення. Суд констатує, що визнання ОСОБА_5 в судовому засіданні своє провини у скоєному злочині це визнання з метою отримання поблажливості, оскільки засуджений не зміг пояснити суду в чому саме виражено його розкаяння.
За вироком суду позову не має.
Всі заохочення отриманні ОСОБА_5 за період січня 2013 року по червень 2018 року та характеризуються як квартальні одноразові на протязі року заохочення та не можуть свідчити про стійкий процес виправлення особи.
Не знайшли свого підтвердження матеріалами особової справи засудженого його посилання, на те, що він під час відбування покарання отримав середню освіту.
Відповідна оцінка поведінці засудженого надана постійно діючою комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)», яка дійшла висновку, що засуджений не довів своє виправлення (витяг з протоколу № 16 від 26.07.2018 р., що міститься в особовій справі засудженого). З цим погоджується і суд.
Суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 у повній мірі не виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст.118КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.
Наразі суд вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства.
Керуючисьст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст.537, п. 1 ч. 2 ст.539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Повний текст ухвали виготовлений 10.10.2018 року о 16-00 годині.

Суддя: ОСОБА_1