УХВАЛА
20 червня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокиряни Чернівецької
області, громадянина України, зареєстрованого за
адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
визнаного невинуватим та виправданого у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368 КК України та за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12
виправданого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_13 .
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року ОСОБА_8 визнаноневинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368 КК України та за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в тому, що 29 червня 2007 року близько 10 год. 00 хв., працюючи на посаді начальника сектору БНОН ЛBна станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, будучи представником влади, працівником правоохоронного органу, викликав до свого службового кабінету № 24, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Комінтерна, буд. 21 ОСОБА_14 , який співпрацював з працівниками міліції та був штатним агентом МВС, зловживаючи службовим становищем, використовуючи надану йому владу всупереч інтересам служби, діючи з кар`єриських мотивів з метою створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет правоохоронного органу, дав вказівку ОСОБА_15 знайти в районі залізничного вокзалу м. Києва особу та вручити їй наркотичний засіб, який він передасть.
Продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет держави та правоохоронного органу, діючи умисно ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 наркотичний засіб канабіс вагою 8,48 гр., що є особливо небезпечним наркотичним засобом і таким чином незаконно його збув.
У подальшому, відповідно до злочинного умислу ОСОБА_8 , ОСОБА_16 повинен був знайти на залізничному вокзалі м. Києва особу та передати їй отриманий наркотичний засіб, пообіцявши грошову винагороду за доставку його до вказаного ним місця. Коли особа погодиться з пропозицією, ОСОБА_16 повинен повідомити ОСОБА_8 про місце знаходження цієї особи, а сам піти звідти. Надалі ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що у особи незаконно знаходиться наркотична речовина мав затримати її, доставити до ЛВ на станції Київ Пасажирський та вилучити наркотичний засіб, зареєструвавши даний факт як виявлений особисто ним злочин.
Отримавши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 8,48 гр. від ОСОБА_8 , ОСОБА_16 направився на територію, прилеглу до Південного залізничного вокзалу м. Києва, а потім на площу Шевченка у м. Києві, де зустрів ОСОБА_17 та під час спілкування, виконуючи вказівки ОСОБА_8 , привів його на територію залізничного вокзалу м. Києва, де передав йому зазначений наркотичний засіб, про що повідомив особисто ОСОБА_8 , а сам пішов з місця події.
Через нетривалий час ОСОБА_18 був затриманий працівниками міліції ЛBна станції Київ Пасажирський ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , доставлений до вказаного відділу міліції, де у нього було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою 8,48 гр.
За цим фактом слідчим відділом ЛВ на станції Київ Пасажирськи ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті 03 липня 2007 року щодо ОСОБА_20 порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 307 КК України, за наслідками розслідування якої він був засуджений 07 вересня 2007 року за ч. 1 ст. 309 КК України вироком Солом`янського районного суду міста Києва до одного року позбавлення волі.
Крім цього, 11 липня 2007 рок у близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 , працюючи на посаді начальника сектору БНОН ЛВ на станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, будучи представником влади, працівником правоохоронного органу, викликав до свого службового кабінету № 24, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Комінтерна, буд. 21, ОСОБА_14 , який співпрацював з працівниками міліції та був штатним агентом МВС, зловживаючи службовим становищем, використовуючи надану йому владу всупереч інтересам служби, діючи з кар`єриських мотивів з метою створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет правоохоронного органу, дав вказівку ОСОБА_15 знайти в районі залізничного вокзалу м. Києва особу та вручити їй наркотичний засіб, який він передасть.
Продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет держави та правоохоронного органу, діючи умисно, ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 наркотичний засіб канабіс вагою 13,95 гр. і таким чином, діючи повторно, незаконно збув наркотичний засіб.
У подальшому, відповідно до умислу ОСОБА_8 , ОСОБА_16 повинен був знайти на залізничному вокзалі м. Києва особу та передати їй отриманий наркотичний засіб, пообіцявши грошову винагороду за доставку його до вказаного ним місця. Коли особа погодиться з цією пропозицією, ОСОБА_16 повинен повідомити ОСОБА_8 про місце знаходження цієї особи, а сам піти звідти. Надалі ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що у особи незаконно знаходиться наркотична речовина, мав затримати її, доставити до ЛВ на станції Київ Пасажирський та вилучити наркотичний засіб, зареєструвавши даний факт, як виявлений особисто ним злочин.

Отримавши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 13,95 гр. від ОСОБА_8 , ОСОБА_16 направився на територію, прилеглу до залізничного вокзалу м. Києва, де зустрів ОСОБА_21 та під час спілкування, виконуючи вказівки ОСОБА_8 , передав йому зазначений наркотичний засіб, про що повідомив особисто ОСОБА_8 , а сам пішов з місця події.
Через нетривалий час ОСОБА_21 був затриманий працівниками міліції ЛBна станції Київ Пасажирський, доставлений до вказаного відділу міліції, де у нього було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою 13,95 гр.
За цим фактом слідчим відділом ЛВ на станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті 13 липня 2007 року щодо ОСОБА_21 порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 309 КК України, за наслідками розслідування якої він був засуджений 11 вересня 2007 року вироком Солом`янського районного суду міста Києва до одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік.
Крім цього, 14 липня 2007 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 працюючи на посаді начальника сектору БНОН ЛВ на станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, будучи представником влади, працівником правоохоронного органу, викликав до свого службового кабінету № 24, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Комінтерна, буд. 21, ОСОБА_14 , який співпрацював з працівниками міліції та був штатним агентом МВС, зловживаючи службовим становищем, використовуючи надану йому владу всупереч інтересам служби, діючи з кар`єриських мотивів з метою створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет правоохоронного органу, дав вказівку ОСОБА_15 знайти в районі залізничного вокзалу м. Києва особу та вручити їй наркотичний засіб, який він передасть.
Продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет держави та правоохоронного органу, діючи умисно ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 наркотичний засіб канабіс вагою 11,56 гр., що є особливо небезпечним наркотичним засобом і таким чином, діючи повторно, незаконно збув наркотичний засіб.
У подальшому, відповідно до умислу ОСОБА_8 , ОСОБА_16 повинен був знайти на залізничному вокзалі м. Києва особу та передати їй отриманий наркотичний засіб, пообіцявши грошову винагороду за доставку його до вказаного ним місця. Коли особа погодиться з цією пропозицією, ОСОБА_16 повинен повідомити ОСОБА_8 про місцезнаходження цієї особи, а сам піти звідти. Надалі ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що у особи незаконно знаходиться наркотична речовина мав затримати її, доставити до ЛВ на станції Київ Пасажирський та вилучити наркотичний засіб, зареєструвавши даний факт, як виявлений особисто ним злочин.

Отримавши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 11,56 гр. від ОСОБА_8 , ОСОБА_16 направився на територію, прилеглу до Південного залізничного вокзалу м. Києва, де зустрів ОСОБА_22 та під час спілкування, виконуючи вказівки ОСОБА_8 , передав йому зазначений наркотичний засіб, про що повідомив особисто ОСОБА_8 , а сам пішов з місця події.
Через нетривалий час ОСОБА_23 був затриманий працівниками міліції JIB на станції Київ Пасажирський ОСОБА_8 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , доставлений до вказаного відділу міліції, де у нього було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою 11,56 гр.
За цим фактом слідчим відділом ЛB на станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті 17 липня 2007 року щодо ОСОБА_23 порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 307 КК України, за наслідками розслідування якої він був засуджений вироком Солом`янського районного суду міста Києва до трьох років позбавлення волі.
Крім цього, 20 липня 2007 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 , працюючи на посаді начальника сектору БНОН ЛВ на станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, будучи представником влади, працівником правоохоронного органу, викликав до свого службового кабінету № 24, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Комінтерна, буд. 21 ОСОБА_14 , який співпрацював з працівниками міліції та був штатним агентом МВС, зловживаючи службовим становищем, використовуючи надану йому владу всупереч інтересам служби, діючи з кар`єриських мотивів з метою створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет правоохоронного органу, дав вказівку ОСОБА_15 знайти в районі залізничного вокзалу м. Києва особу та вручити їй наркотичний засіб, який він передасть.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет держави та правоохоронного органу, діючи умисно, ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 наркотичний засіб канабіс вагою 8,38 гр., що є особливо небезпечним наркотичним засобом і таким чином, діючи повторно, незаконно збув наркотичний засіб.
У подальшому, відповідно до умислу ОСОБА_8 , ОСОБА_16 повинен був знайти на залізничному вокзалі м. Києва особу та передати їй отриманий наркотичний засіб, пообіцявши грошову винагороду за доставку його до вказаного ним місця. Коли особа погодиться з цією пропозицією, ОСОБА_16 повинен повідомити ОСОБА_8 про місце знаходження цієї особи, а сам піти звідти. Надалі ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що у особи незаконно знаходиться наркотична речовина мав затримати її, доставити до ЛВ на станції Київ Пасажирський та вилучити наркотичний засіб, зареєструвавши даний факт, як виявлений особисто ним злочин.

Отримавши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 8,38 гр. від ОСОБА_8 , ОСОБА_16 направився на територію, прилеглу до Південного залізничного вокзалу м. Києва, де зустрів ОСОБА_26 та під час спілкування, виконуючи вказівки ОСОБА_8 , передав йому зазначений наркотичний засіб, про що повідомив особисто ОСОБА_8 , а сам пішов з місця події.

Через нетривалий час ОСОБА_26 був затриманий працівниками міліції ЛВ на станції Київ Пасажирський ОСОБА_8 , ОСОБА_24 та ОСОБА_27 , доставлений до вказаного відділу міліції, де у нього було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою 8,38 гр.

За цим фактом слідчим відділом ЛВ на станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті 23 липня 2007 року щодо ОСОБА_26 порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 309 КК України, за наслідками розслідування якої він був засуджений 13 вересня 2007 року вироком Солом`янського районного суду міста Києва до одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік.
Крім цього, 30 липня 2007 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 працюючи на посаді начальника сектору БНОН JIBна станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, будучи представником влади, працівником правоохоронного органу, викликав до свого службового кабінету № 24, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Комінтерна, буд. 21, ОСОБА_14 , який співпрацював з працівниками міліції та був штатним агентом МВС, зловживаючи службовим становищем, використовуючи надану йому владу всупереч інтересам служби, діючи з кар`єриських мотивів з метою створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет правоохоронного органу, дав вказівку ОСОБА_15 знайти в районі залізничного вокзалу м. Києва особу та вручити їй наркотичний засіб, який він передасть.
Продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на створення фіктивних показників в роботі, підриваючи авторитет держави та правоохоронного органу, діючи умисно, ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 наркотичний засіб канабіс вагою 9,00 гр., що є особливо небезпечним наркотичним засобом і таким чином, діючи повторно, незаконно збув наркотичний засіб.
У подальшому, згідно злочинного умислу ОСОБА_8 , ОСОБА_16 повинен був знайти на залізничному вокзалі м. Києва особу, та передати їй отриманий наркотичний засіб, пообіцявши грошову винагороду за доставку його до вказаного ним місця. Коли особа погодиться з цією пропозицією, ОСОБА_16 повинен повідомити ОСОБА_8 про місце знаходження цієї особи, а сам піти звідти. Надалі ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що у особи незаконно знаходиться наркотична речовина мав затримати її, доставити до ЛB на станції Київ Пасажирський та вилучити наркотичний засіб, зареєструвавши даний факт, як виявлений особисто ним злочин.
Отримавши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 9,00 гр. від ОСОБА_8 , 02 серпня 2008 року близько 10 год. 30 хв., ОСОБА_16 в електропотязі «Конотоп Київ» зустрів ОСОБА_28 та під час спілкування, виконуючи вказівки ОСОБА_8 , передав йому наркотичний засіб канабіс вагою 9,00 гр., про що повідомив особисто ОСОБА_8 , а сам пішов з місця події.
Через нетривалий час на залізничній станції «Видубичі» у м. Києві ОСОБА_28 був затриманий працівниками сектору БНОН ЛВ на ст. Київ Пасажирський ЛУ на ПЗЗ УМВС України на залізничному транспорті та доставлений до вказаного відділу міліції, де у нього було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, вагою 9,00 гр.
За цим фактом слідчим відділом ЛВ на станції Київ Пасажирський ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті 05 серпня 2007 року щодо ОСОБА_28 порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 309 КК України, за наслідками розслідування якої він був засуджений вироком Солом`янського районного суду міста Києва до одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік.
Такі дії ОСОБА_8 органами досудового слідства кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинені повторно; за ч. 3 ст. 364 КК України як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з кар`єриських мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду, охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, та державним інтересам, у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної влади, вчиненого працівником правоохоронного органу.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 працюючи на посаді начальника сектору БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, будучи службовою особою, представником влади, працівником правоохоронного органу, маючи спеціальне звання капітана міліції, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, з використанням влади і службового становища, всупереч інтересам служби, 11 березня 2008 року та 15 квітня 2008 року отримав від засновника TOB «Кафафарма» ОСОБА_29 хабар у сумі 4000 гривень за не втручання у господарську діяльність зазначеного підприємства.
Так, 07 березня 2008 року до 1 Управління ГУ БКОЗ СБ України звернувся засновник ТОВ «Кафафарма» ОСОБА_29 із заявою про вимагання у нього хабара начальником відділу БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті ОСОБА_8 .
Проведеними по даній заяві оперативно розшуковими заходами встановлено, що протягом січня лютого 2008 року працівники БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті неодноразово приходили до аптечного кіоску ТОВ «Кафафарма», розташованому у підземному переході станції метро «Святошино» у м. Києві, де залишили продавцям записки з контактним телефоном свого керівника - начальника ВБНОН ОСОБА_8 та висловлювали прохання про те, щоб ОСОБА_29 зв`язався з ним.
Під час зустрічі ОСОБА_30 з ОСОБА_8 , яка відбулася 07 березня 2008 року в 16 год. 00 хв. поблизу станції метро «Нивки» у м. Києві, останній висунув вимогу засновнику ТОВ «Кафафарма» ОСОБА_29 про сплату особисто йому по 2000 гривень щомісяця за невтручання в господарську діяльність вказаного підприємства працівників відділу БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті, начальником якого є ОСОБА_8 .

Усвідомлюючи, що засновник ТОВ «Кафафарма» ОСОБА_29 не бажає втручання в господарську діяльність його підприємства з боку співробітників міліції, начальник відділу БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті ОСОБА_8 , будучи службовою особою, вирішив скористатись даною обставиною для особистого незаконного збагачення і став на шлях вчинення злочину, а саме вимагання та одержання хабара.
З цією метою 11 березня 2008 року ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи всупереч інтересам служби, близько 15 год. 10 хв. поблизу будівлі «Цирк», розташованому на площі Перемоги, буд. 2 у м. Києві, зустрівся з ОСОБА_29 та отримав від нього у своєму автомобілі «Део», номерний знак НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 2000 гривень як щомісячний платіж за березень місяць 2008 року, за не втручання в господарську діяльність підприємства ТОВ «Кафафарма» з боку працівників відділу БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15 квітня 2008 року начальник відділу БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи всупереч інтересам служби, близько 14 год. 00 хв. поблизу АЗС «Лукойл», розташованій на проспекті Перемоги, буд. 8 у м. Києві, зустрівся з ОСОБА_29 та отримав від нього у своєму автомобілі «Део», номерний знак НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 2000 гривень як щомісячний платіж за квітень місяць 2008 року, за не втручання в господарську діяльність вказаного підприємства ТОВ «Кафафарма» з боку працівників відділу БНОН ЛУ на Південно Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті.
Безпосередньо після цього ОСОБА_8 був затриманий співробітниками 1 Управління ГУ БКОЗ СБ України, та при огляді місця події у його автомобілі виявлено та вилучено 2000 гривень.

Дослідивши докази на предмет належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 368 КК України не зайшлого свого підтвердження, оскільки достатніх, достовірних та допустимих доказів на доведення такого обвинувачення органами досудового слідства не здобуто та судом не встановлено. У зв`язку з чим, керуючись принципом презумпції невинуватості, суд виправдав ОСОБА_8 за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368 КК України та у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

В апеляції прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 2 ст. 368 КК України у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади в правоохоронних органів України строком на три роки. На підставі ст. 70 ККУкраїни за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майната позбавленням права обіймати атестовані посади в правоохоронних органів України строком на три роки. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 спеціального звання капітана міліції. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року), п. 1 ч. 1 ст. 366 КПК України (в редакції 1960 року) та ст. 5 КК України постановити ухвалу про закриття кримінальної справи в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 364 КК України, зазначивши в резолютивній частині ухвали, що кримінальну справу закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України у зв`язку з декриміналізацією. Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою.
За доводами апеляції прокурора, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи та судом першої інстанції неправильно застосовані норми кримінального закону.
Апелянт звертає увагу на те, що суд, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України, не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_31 в частині передачі йому ОСОБА_8 наркотичних засобів. Прокурор зазначає, що висновок суду про те, що свідок ОСОБА_32 може обмовити ОСОБА_8 , оскільки у ОСОБА_31 з останнім був конфлікт, є помилковим. Апелянт звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_32 був допитаний під час досудового слідства, надав послідовні показання, особисто перевірив на достовірність протоколи його допиту та жодних зауважень чи доповнень у нього не було. Більше того в судовому засіданні ОСОБА_32 підтвердив показання, надані ним під час досудового слідства в повному обсязі. Окрім того, прокурор зазначає, що під час судового розгляду не було встановлено жодних фактів, які б свідчили про заінтересованість ОСОБА_31 обмовити ОСОБА_8 , а відтак протоколи допитів свідка ОСОБА_31 від 29 листопада 2007 року, 11 грудня 2007 року та 13 грудня 2013 року складені відповідно до вимог чинного на той час КПК України.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що,приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України, суд не взяв до уваги як доказ також протоколи очних ставок між свідком ОСОБА_33 таіншими свідками ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 та ОСОБА_34 , оскільки, на думку суду, вказані докази не містять об`єктивних даних про причетність ОСОБА_8 до злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та зловживання владою.

Апелянт вважає, що такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки під час проведення очних ставок між ОСОБА_33 та вищевказаними свідками, останні вказали на ОСОБА_31 як на особу, яка передавала їм наркотичні засоби, після чого вони були затримані працівниками міліції, зокрема ОСОБА_8 . Прокурор зазначає, що свідок ОСОБА_32 пояснив, що отримував наркотичні засоби від ОСОБА_8 та за вказівною останнього передавав їх іншим свідкам у даній справі. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що з вказаних протоколів очної ставки вбачається, що свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та вони не внесли жодних доповнень та зауважень до цих протоколів, а відтак, на думку апелянта, суд зобов`язаний взяти до уваги ці докази.
Крім того, прокурор в доводах своєї апеляції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_35 ні прямо, ні опосередковано не підтверджують винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Свідок ОСОБА_36 в своїх показаннях повідомила, що з 2006 року вона з ОСОБА_33 співпрацювала з працівниками міліції та одного разу, працюючи з останнім, зустріла чоловіка, як пізніше було встановлено свідка ОСОБА_20 , якому збули наркотичний засіб. Вищевказані обставини, на думку прокурора, підтверджують слова ОСОБА_31 в частині збуту ОСОБА_8 через нього наркотичного засобу свідку ОСОБА_20 .
Прокурор звертає увагу на те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_37 , а відтак вина ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного злочину доведена в повному обсязі.
Окрім того, апелянт зазначає, що суд, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 368 КК України, не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_29 , що стосуються вимагання ОСОБА_8 в нього хабара та передачі ним двічі ОСОБА_8 хабара в розмірі 2000 грн. Прокурор вважає, що висновок суду про те, що показання вищевказаного свідка є суперечливими, непослідовними та нелогічними, а також обставини, про які свідок ОСОБА_29 повідомив не знайшли свого підтвердження об`єктивними даними, є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні підтримав показання, надані ним під час досудового слідства в повному обсязі та жодного разу не змінював їх. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що показання ОСОБА_29 підтверджуються заявою останнього про вимагання у нього хабара ОСОБА_8 , протоколами, висновками експертиз, а відтак, на його думку, вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України доведена повністю. Прокурор також звертає увагу на те, що судом безпідставно не взято до уваги як доказ заяву ОСОБА_29 про злочин, оскільки заява останнього була скерована до відповідного підрозділу Служби безпеки України та написана ОСОБА_38 , до кабінету якого його завели.

Апелянт звертає увагу на те, що суд безпідставно не взяв до уваги протоколи вручення технічних засобів, не вжив заходів щодо прослуховування та не прослухав розмови між ОСОБА_29 та ОСОБА_39 , які підтверджують той факт, що саме люди від ОСОБА_8 звертались до них із вимогою хабара.

Крім того, на думку прокурора, суд першої інстанції не вправі був ухвалити виправдувальний вирок в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 364 КК України, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) суд повинен винести постанову про закриття кримінальної справи в цій частині обвинувачення ОСОБА_8 у зв`язку з декриміналізацією.

В запереченнях на апеляцію прокурора ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, оскільки вважає, що судом проведений належний аналіз показань свідка ОСОБА_31 , наданих ним як під час досудового розслідування, так і в суді.
ОСОБА_8 зазначає, що твердження прокурора про те, що суд не взяв до уваги як доказ протоколи очних ставок між ОСОБА_33 та іншими свідками не відповідає дійсності, оскільки суд, дослідивши вказані процесуальні документи, визнав, що вони не місять об`єктивних даних на підтвердження його винуватості у інкримінованих йому злочинів.

Крім того, ОСОБА_8 вважає, що посилання прокурора в апеляції на те, що судом не взято до уваги в повному обсязі показання свідка ОСОБА_35 також безпідставне, оскільки у своєму вироку суд дав їм належну оцінку та вказав мотиви, з яких він не взяв їх до уваги.
Він звертає увагу на те, що суд, обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, в повній мірі дослідив всі докази, надав їм належну оцінку та вказав на мотиви, з яких він не взяв їх до уваги, а тому твердження прокурора, на думку ОСОБА_8 , є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення виправданого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_13 , які заперечували проти апеляції, провівши судове слідство, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції немає з огляду на наступне.

Відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_8 інкримінується вчинення ним злочинів в період 2007 2008 років.
Враховуючи приписи Розділу ХІ Перехідних положень КПК України, який діє з 2012 року, судовий розгляд даної кримінальної справи відбувався за процедурою, передбаченою КПК України (в редакції 1960 року).
Відповідно до матеріалів справи, постановами суду від 12 листопада 2010 року (т. 7 а.с. 230 241) та від 03 березня 2014 року (т. 7 а.с. 89 93) кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 направлялась прокурору для проведення додаткового розслідування, в яких суд вказує на неповноту досудового слідства, яку він не може усунути під час судового розслідування.
Ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2011 року та від 17 листопада 2014 року постанови суду від 12 листопада 2010 року та від 03 березня 2014 року скасовані (т. 6 а.с. 24 36, т. 7 а.с. 148 155). Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про направлення справи на додаткове розслідування, вдався до оцінки доказів, що є неприпустимим, а всі питання, які вказав суд у своїй постанові, можуть бути з`ясовані під час судового розгляду. Крім того, неможливість допиту в суді свідка ОСОБА_31 не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування.
Відповідно до ст. 374 КПК України (в редакції 1960 року), вказівки суду, який розглядав справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді справи.
На виконання цих вимог закону, у відповідності до приписів ст. 67 КПК України (в редакції 1960 року), суд всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом прийшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368 КК України та за відсутності складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
Так судом досліджені показання свідка ОСОБА_31 , які він давав під час допиту в суді 16 квітня 2010 року та під час досудового слідства 29 листопада 2007 року, 11 та 13 грудня 2007 року, який показав, що був агентом в управлінні міліції на Південно Західній залізниці, за що отримував зарплату. Познайомившись з ОСОБА_8 , він за вказівкою останнього підшукував людей, яким збував наркотичний засіб, який передав йому ОСОБА_8 . Після цього особу, яка прибдала у нього наркотичний засіб, затримували, порушували кримінальну справу. Свої показання свідок ОСОБА_32 підтвердив під час очної ставки з ОСОБА_8 (т. 3 а.с. 100 108).
Оцінюючи показання даного свідка в сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку про те, що вони не містять об`єктивних даних на підтвердження винуватості ОСОБА_8 в інкримінованих злочинах, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 364 КК України.
Так, при проведенні очних ставок зі свідками ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_34 , ОСОБА_26 та ОСОБА_28 особами, яким він збував наркотичний засіб на виконання завдання ОСОБА_8 , ОСОБА_32 вказував, що наркотичний засіб був упакований в поліетиленовий пакет.
В той же час, під час допиту в суді він показав, що наркотичний засіб завжди був упакований у фольгу.
Стверджуючи про те, що ОСОБА_8 неодноразово йому надавав наркотичний засіб, він не повідомляв конкретних дат і обставин їх передачі.
В той же час, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_40 , ОСОБА_26 та ОСОБА_28 допитані як підозрювані та обвинувачені у порушених стосовно них кримінальних справах, повідомляли зовсім про інші обставини придбання наркотичних засобів.
Так, ОСОБА_26 показав, що він, знаходячись біля колій Північного приміського вокзалу станції Київ Пасажирський, знайшов поліетиленовий пакет з подрібненою речовиною, який висів на кущі.
ОСОБА_20 показав, що придбаний наркотичний засіб був загорнутий в газету і поміщений в поліетиленовий пакет.
ОСОБА_21 дав показання, що придбав наркотичний засіб на ринку «Троєщина» у баби за 5 грн. Він був запакований у торбину сірого кольору.
ОСОБА_41 дав показання, що придбав у наглядно знайомого хлопця наркотичний засіб у прозорому поліетиленовому пакеті.
За показаннями ОСОБА_28 , в м. Ніжин він побачив хлопців, які вживали наркотичний засіб. На його запитання вони розбіглися, залишивши поліетиленовий пакет з під цигарок, в якому знаходився наркотичний засіб.
Отже, як правильно зазначив суд, вказані особи повідомляли інші обставини придбання ними наркотичних засобів.
Їх показання покладені в основу обвинувальних вироків, ухвалених стосовно них, які набрали законної сили, на що слушно звертає увагу суд першої інстанції.
Суд був позбавлений можливості усунути самостійно неузгодженість показань свідка ОСОБА_31 шляхом безпосереднього його допиту в суді, оскільки передбаченим законом заходами його не вдалось викликати до суду, а за вказівкою Апеляційного суду міста Києва, викладеною в ухвалі від 28 січня 2011 року неможливість допиту свідка в суді не є підставою для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.
Судом також перевірялись доводи підсудного ОСОБА_8 стосовно обмови його у вчиненні злочинів свідком ОСОБА_33 , оскільки останній вимагав від нього винагороди, у зв`язку з чим у них склались неприязні стосунки.
Так, свідок ОСОБА_42 , який працював під керівництвом ОСОБА_8 і їх робочі місця знаходились в одному кабінеті, показав, що ОСОБА_32 приходив до їх робочого кабінету з інформацією стосовно незаконного обігу наркотиків. Він був свідком конфлікту між ОСОБА_8 і ОСОБА_33 , оскільки останній просив у ОСОБА_8 гроші, проте той відмовив і одного разу вигнав його з кабінету.
Допитаний на досудовому розслідуванні свідок ОСОБА_43 оперуповноважений сектору БНОН ЛВ на станції Київ Пасажирський показав, що бачив ОСОБА_31 3 4 рази, коли той надавав інформацію з приводу перевезення кимось наркотичних засобів, однак за результатами перевірки така інформація не підтверджувалась. ОСОБА_32 скаржився йому, що йому не платять у зв`язку з чим вимагав від ОСОБА_8 , щоб той клопотав перед керівництвом про оплату його роботи, на що останній відмовив, в результаті чого між ними були суперечки.
В своїх показаннях в суді першої інстанції 16 квітня 2010 року свідок ОСОБА_32 підтвердив, що за інформацію, яка знаходила підтвердження він як агент отримував винагороду. За рекомендацією співробітника міліції Чуфиса інформацію про роботу з ОСОБА_8 він викладав у письмовій формі і залишав останньому, щоб той передавав її для оплати, але ОСОБА_8 цього не робив.
На переконання суду, викладені докази свідчать про наявність конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_33 у зв`язку з невиплатою йому коштів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у ОСОБА_31 були підстави обмовляти ОСОБА_8 у вчиненні злочину. Відтак, за наявності цієї обставини, а також непослідовності та протиріч показань свідка, які він давав під час досудового слідства та в суді, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що показання свідка ОСОБА_31 не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_8 у злочинах, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 3 ст. 364 КК України. Крім того, в своїй заяві до Служби безпеки України, з якою він звернувся через тривалий час, ОСОБА_32 не повідомив про вчинення злочину саме ОСОБА_8 .
Інших доказів, які б прямо вказували на вчинення ОСОБА_8 інкримінованих злочинів не здобуто.
Тому, на думку колегії суддів, висновок суду про не доведення участі ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України є вірним, таким, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи.
Відповідно до вироку, судом зроблений детальний аналіз того, за яких обставин особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 364 КК України в редакції, яка діяла на час інкримінованих діянь. Суд слушно зазначив, що відсутність однієї з ознак, за якими визначається зловживання владою свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого цією нормою закону.
Враховуючи те, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України тісно пов`язане з обвинуваченням його за ч. 2 ст. 307 КК України, винуватість у вчиненні даного злочину не доведено, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, оскільки його діяльність, пов`язана з виконанням службових обов`язків співробітника правоохоронного органу не свідчить про зловживання ним службовим становищем, що заподіяло істотну шкоду охоронюваних законом правам, свободам окремих громадян і державним інтересам.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про закриття провадження в цій частині у зв`язку з декриміналізацією є безпідставними, оскільки таке рішення може бути прийняте лише за наявності ознак зловживання владою та подальшою зміною закону про кримінальну відповідальність, який виключає карність такого діяння.
Також суд зробив належаний аналіз доказів, якими сторона обвинувачення доводила винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.
Так, в заяві до Служби безпеки України, датованій 07 березня 2008 року свідок ОСОБА_29 вказав, що фармацевт ОСОБА_44 повідомила йому, що в аптеці по вул. Ялтинській № 5-б після перевірки співробітниками міліції передали їй, щоб ОСОБА_29 з`явився до начальника відділу БНОН ОСОБА_8 . Відповідно до змісту заяви, ОСОБА_29 і ОСОБА_8 стали спілкуватись саме у зв`язку з проведеною співробітниками міліції 08 лютого 2008 року перевіркою в його аптеці.
Допитаний під час досудового слідства та в судових засіданнях попереднім складом суду свідок ОСОБА_29 показав, що в січні 2008 року невідомі чоловіки прийшли до належного йому аптечного кіоску поблизу станції «Святошино» і передали продавцю ОСОБА_45 записку з номером телефону і прізвищем ОСОБА_8 і попросили, щоб ОСОБА_29 зателефонував останньому. Відповідно до показань ОСОБА_29 , подальше його спілкування з ОСОБА_8 було пов`язане з вирішенням питання, пов`язаного з не проведенням перевірки в даному кіоску.
Аналізуючи показання ОСОБА_29 і співставляючи їх з даними, викладеними ним в заяві до Служби безпеки України суд встановив неточності.
Так, під час допиту попереднім складом суду ОСОБА_29 заявив, що зміст поданої ним заяви до Служби безпеки України відповідає дійсності, в той же час, він не пам`ятав, чому зв`язався з ОСОБА_8 05 березня 2008 року, тоді як перевірка в аптечному кіоску на вул. Ялтинській в м. Києві відбулась 08 лютого 2008 року.
Суд зазначив, що суд не зміг усунути такі суперечності під час розгляду справи, оскільки свідок ОСОБА_29 на неодноразові виклики в судове засідання не з`являвся, а постанови про його привід залишилась безрезультатними.
Аналізуючи заяву ОСОБА_29 про злочин (т. 3 а.с. 4 5), суд встановив, що вона датована 07 березня 2008 року і дата містить виправлення. Із заявою про злочин ОСОБА_29 звернувся до начальника 1 Управління ГУ БКОЗ СБ України полковника ОСОБА_46 . На цій заяві здійснений рукописний текст «вх. П 27, 11.03.08р. ГК «К»/2». Із заяви вбачається, що її отримав оперуповноважений 2 відділу 1 Управління ГУ БКОЗ СБ України ОСОБА_47 07 березня 2008 року.
Відповідно до постанови про порушення кримінальної справи від 15 квітня 2008 року, приводом для порушення стосовно ОСОБА_8 кримінальної справи за ч. 2 ст. 368 КК України стали матеріали перевірки за заявою ОСОБА_29 про вимагання ОСОБА_8 у нього хабара.
В той же час, заступником голови Служби безпеки України ще 06 березня 2008 року санкціоновано проведення оперативно технічних заходів із застосуванням технічних заходів отримання інформації з метою фіксації розмови, яка має відбутись між ОСОБА_29 та ОСОБА_8 07 березня 2008 року.
Згідно з даними, що містяться в протоколі про наслідки проведення візуального спостереження від 08 березня 2008 року, даний оперативно технічний захід було проведено в рамках оперативно розшукової справи № 3849 від 05 грудня 2007 року на підставі постанови про проведення оперативно технічних заходів від 06 березня 2008 року, затвердженої заступником голови Служби безпеки України стосовно невстановленого співробітника БНОН ЛУ по Південно Західній залізниці, який вимагав у ОСОБА_29 кошти.
Аналізуючи вказані докази, суд дійшов вірного висновку про те, що заява ОСОБА_29 від 07 березня 2008 року про вимагання хабара, у зв`язку з чим була проведена перевірка, що стало підставою для порушення кримінальної справи, носила формальний характер, оскільки відповідно до наведеної вище постанови співробітниками Служби безпеки України вже проводились оперативно розшукові заходи по викриттю ОСОБА_8 .
Враховуючи те, що такі заходи проводились безпосередньо за участі ОСОБА_48 , який отримав заяву ОСОБА_29 про злочин в порушення п.1.1 Інструкції «Про порядок розгляду в Службі безпеки України звернень громадян та реєстрації, обліку заяв і повідомлень про вчинені або підготовлені злочини», суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_47 особисто був зацікавлений у відібранні від ОСОБА_29 заяви про злочин. Ця обставина, а також подальші дії ОСОБА_29 свідчать про створення умов для провокації хабара.
Такий висновок суду ґрунтується на положеннях, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом правильно визнано дані, що містяться в протоколі про наслідки проведення оперативно технічного заходу від 07 березня 2008 року, де зафіксовано розмову між ОСОБА_29 та ОСОБА_8 під час зустрічі біля парку «Нивки» недопустимим доказом, оскільки оперативно технічний засіб було вручено ОСОБА_29 до подачі ним заяви про злочин. Суд вірно зазначив, що такий доказ отримано не в спосіб, передбачений процесуальним законом.
Суд також правильно зазначив, що відомості, які містяться в протоколі від 07 березня 2008 року про вручення ОСОБА_29 технічних засобів та протоколі від 08 березня 2008 року про наслідки проведення візуального спостереження від 07 березня 2008 року зафіксовані лише зустрічі ОСОБА_8 з ОСОБА_29 та не містять об`єктивних та достовірних даних на підтвердження причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих злочинів.
Відповідно до показань ОСОБА_29 , саме він був ініціатором зустрічей з ОСОБА_8 .
Судом зроблений ретельний аналіз доказів, якими сторона обвинувачення підтверджує отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_29 грошових коштів.
Так, останній стверджує, що передав ОСОБА_8 2000 грн. біля цирку по проспекту Перемоги в м. Києві. Відповідно до даних протоколу огляду вручення коштів від 11 березня 2008 року, ОСОБА_29 вручено 20 купюр по 100 грн., які з його слів він передав ОСОБА_8 .
Проте вказані кошти у ОСОБА_8 не вилучались.
Крім того, дані, які містяться в протоколі вручення технічних засобів, в протоколі про наслідки проведення оперативно технічного заходу та в протоколі про наслідки проведення візуального спостереження підтверджують факт зустрічі ОСОБА_29 з ОСОБА_8 , що не заперечується останнім, проте зміст розмови між ними не свідчить про вимагання та одержання хабара.
Крім того, суд правильно зазначив, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_8 , який займав посаду начальника відділу БНОН ЛУ по Південно Західній залізниці, на здійснення діяльності, пов`язаної з проведенням перевірки аптеки та території міста Києва, зокрема аптечного кіоску ТОВ «Кафафарма» в підземному переході станції метро «Святошино».
Суд слушно зазначив, що з`ясування цих обставин має суттєве значення для кваліфікації дій службової особи за ст. 368 КК України.
Крім того, судом ретельно досліджені дані, які містяться в протоколі огляду місця події від 15 квітня 2008 року, коли після передачі ОСОБА_29 . ОСОБА_8 коштів останній був затриманий співробітниками Служби безпеки України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про недопустимість цього доказу, оскільки він отриманий з грубим порушенням вимог кримінально процесуального закону.
Відповідно до відеозапису огляду місця події, така слідча дія проводилась не уповноваженою на це особою.
Під час проведення огляду були присутні поняті, ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , які фактично проводили огляд місця події за вказівкою співробітників Служби безпеки України. Більш того, даний огляд проводився в присутності оперуповноваженого Служби безпеки України ОСОБА_51 за відсутності доручення слідчого на його проведення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до відеозапису, відразу після затримання на ОСОБА_8 були одягнуті кайданки і він з власного автомобіля був переведений у службовий автомобіль Служби безпеки України. І лише через деякий час з карти передніх пасажирських дверей автомобіля «Део», яким керував ОСОБА_8 було вилучено 2000 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дані протоколу огляду місця події від 15 квітня 2008 року, дані трьох відеокасет з записом даної слідчої дії отримані з істотним порушенням вимог КПК України (в редакції 1960 року) судом правильно визнані недопустимим доказом.
Виходячи з положень ст. 62 Конституції України, ст. 323 КПК України (в редакції 1960 року), обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368 КК України та у зв`язку з відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), Розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 368 КК України та за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, залишити без змін.
Ухала може бути оскаржений до Верховного Суду протягом одного місяця з часу її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3