справа № 295/327/18
провадження № 51-8284ск18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні в м. Києві 28 серпня 2018 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2018 року.
Обставини справи
1. Вироком Богунського районного суд м. Житомира від 05 березня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Житомира,
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки На підставі статті 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
2. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав засудженого винуватим у тому, що він 22 жовтня 2017 року приблизно о 13:00 в квартирі АДРЕСА_1 умисно заподіяв ОСОБА_5 леких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
3. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2018 року вирок суду першої інстанції змінено, виключено з резолютивної частини вказівку про обов`язок засудженого не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, а в решті судове рішення залишено без змін.
Доводи скарги
4. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. На думку прокурора, відсутність з боку ОСОБА_4 бажання щиро розкаятись та змінити спосіб життя не дає підстав для застосування до засудженого положень статті 75 КК.
5. Також прокурор вважає, що апеляційний суд формально розглянув справу, а в ухвалі не надав ґрунтовних відповідей на аргументи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі.
Оцінка Суду
6. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. В касаційній скарзі прокурор посилається нанедотримання судом загальних засад призначення покарання та наводить обставини, які, на його думку, свідчать про неможливість застосування до засудженого інституту умовного звільнення.
8. Суд зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, діяв в межах дискреційних повноважень, наданих йому законом, що прокурором в касаційній скарзі не оскаржується. Прокурор фактично скаржиться на те, що суд не врахував ступеня тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тобто чинники, які мають правове значення при застосуванні положень статей 75, 76 КК.
9. Доводи прокурора в касаційній скарзі зводяться до незгоди з оцінкою судами фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженому покарання. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 438 у сукупності зі статтею 414 КПК може стати підставою для скасування або зміни судових рішень.
10. Крім того, щоб замінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої і апеляційної інстанції, своєю власною оцінкою, Суд виходячи з принципу безпосередності мав би самостійно дослідити ці обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції. Доводів, які свідчили б про явну несправедливість покарання, які касаційний суд може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, прокурор у своїй скарзі не навів.
11. Як свідчать додані до скарги копії оскаржених судових рішень, суди врахували низку обставин, які мають значення для визначення розміру покарання та порядку його відбування, у тому числі й ті, на які посилається прокурор в касаційній скарзі, і надали їм свою оцінку.
12. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Мотивуючи своє рішення, суд врахував ступінь тяжкості злочину відповідно до статті 12 КК та обставини вчиненого правопорушення. Водночас суд дав оцінку даним про особу винного, який не має судимості, є особою молодого віку, опікується двома неповнолітніми дітьми. Також, взяв до уваги висновок досудової доповіді Житомирського міського відділу з питань пробації про можливість виправлення засудженого без реального позбавлення волі.
13. Зваживши на зазначене та враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд призначив засудженому покарання в межах санкції частини 1 статті 122 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, при цьому дійшов мотивованого висновку про можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК.
14. Суд погоджується з тим, що зазначені обставини дали суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
15. Суд також не вважає обґрунтованою скаргу прокурора на те, що апеляційний суд належно не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, які зводилися до незгоди прокурора з оцінкою судом першої інстанції значення дослідженої сукупності фактичних обставин для призначення покарання та визначення порядку його відбування.
16. Апеляційний суд в своїй ухвалі надав інтегровану відповідь на доводи прокурора і чітко висловився, що ці доводи не дають підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції щодо обставин, врахованих при призначенні покарання та застосуванні інституту умовного звільнення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК і не дає підстав вважати, що доводи прокурора залишилися поза увагою.
17. Ураховуючи викладене, Суд вважає, що касаційна скарга і додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Житомирської області на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6