справа № 462/516/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпілої ОСОБА_12

представника потерпілої ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_14

захисника ОСОБА_15

свідка ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження /внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0002266 від 31.07.2013 року/ про обвинувачення:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, без реєстрації місця проживання, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

08.09.2009 року ОСОБА_14 , перебуваючи в офісному приміщенні, що по вул. Садова, 2А в м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо знаючи, що не виконає своїх зобов`язань, умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, переконавши ОСОБА_12 , у тому, що він займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим може продати їй цукор по 4 грн. за кілограм, уклав договір поставки №90 від 08.09.2009 про надання послуг у доставці 800 кг цукру, ввівши в обман ОСОБА_12 (на момент укладання договору ОСОБА_17 ) та отримав від останньої грошові кошти-у сумі 3200 грн., про що видав квитанцію. За умовами договору ОСОБА_14 зобов`язався протягом 14 днів доставити вказаний товар, але своїх зобов`язань не виконав, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_12 на вищезгадану суму.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел 05.11.2009 року ОСОБА_14 , перебуваючи в офісному приміщенні, що по вул. Садова, 2А в м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо знаючи, що не виконає своїх зобов`язань, умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, переконавши ОСОБА_12 , у тому, що він займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим може продати їй цукор по 4 грн. за кілограм, уклав договір поставки №150 від 05.11.2009 про надання послуг у доставці 6500 кг цукру, ввівши в обман ОСОБА_12 (на момент укладання договору ОСОБА_17 ) та отримав від останньої грошові кошти у сумі 26 000 грн., про що видав квитанцію. За умовами договору ОСОБА_14 зобов`язався протягом 14 днів доставити вказаний товар, але своїх зобов`язань не виконав, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_12 на вищезгадану суму.

Також, продовжуючи свій злочинний умисел 14.11.2009 року ОСОБА_14 , перебуваючи в офісному приміщенні, що по вул. Садова, 2А в м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо знаючи, що не виконає своїх зобов`язань, умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, переконавши ОСОБА_12 , у тому, що він займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим може продати їй цукор по 4 грн. за кілограм, уклав договір поставки №151 від 13.11.2009 року про надання послуг у доставці 2000 кг цукру, ввівши в обман ОСОБА_12 (на момент укладання договору ОСОБА_17 ) та отримав від останньої грошові кошти у сумі 8000 грн., про що видав квитанцію. За умовами договору ОСОБА_14 зобов`язався протягом 14 днів доставити вказаний товар, але своїх зобов`язань не виконав, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_12 на вищезгадану суму. Загалом, шляхом обману ОСОБА_14 заволодів коштами потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 37.200 гривень, що є значним розміром.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, визнав, додатково в судовому засіданні пояснив, що викладені в обвинувальному акті події дійсно мали місце у вказані дати, пояснив, що справді отримав від потерпілої грошові кошти, та не мав на меті поставити їй замовлений товар, та зловживаючи її довірою шляхом обману, неодноразово отримував від неї грошові кошти. Він щиро кається та просить пробачення у потерпілої.

Відповідно до норм ст.56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що липні 2009 році остання разом з чоловіком ОСОБА_16 познайомились з гр. ОСОБА_14 , з яким вони домовились про поставку цукру. Даний громадянин був директором фірми «Корал ЛВ». Нею з обвинуваченим було укладено три договори, за якими останній товар не поставив. На неодноразові дзвінки, та прохання поставити товар ОСОБА_14 постійно повідомляв, що автомобіль з товаром ніби то арештували, постійно уникав зустрічей. Всього гр. ОСОБА_14 отримав від неї гроші в сумі 37 200 грн., які були нею сплачено за поставку товару. З врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних сума матеріальних збитків складає 116.863,24 грн. Діями обвинуваченого їй заподіяна моральна шкода, що оцінена нею в 100.000 грн., що полягає в необхідності поїздок до Києва, подання скарг до правоохоронних органів, розшуку обвинуваченого, необхідність залучення адвоката та журналістів.

Відповідно до ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України також стверджується показаннями допитаного свідка ОСОБА_16 , що пояснив, що 9 років тому, точні дати він не пам`ятає його дружина потерпіла у справі, ОСОБА_12 займалась підприємницькою діяльністю та нею були укладені три письмові договори на поставку цукру вагою 800 кг. вартістю 3200 грн., вагою 6500 кг. вартістю 26 000 грн. та вагою 2000 кг. вартістю 8000 грн. Кошти ОСОБА_12 вносила тричі в касу ПП «Корал - ЛВ». Однак вказаний цукор так і не був поставлений, а внесені потерпілою кошти ОСОБА_14 так і не повернув.

Крім того, вина ОСОБА_14 підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, зокрема, долученими до матеріалів кримінального провадження копіями договору поставки № 90 від 08.09.2009 року, договору поставки № 150 від 05.11.2009 року, договору поставки № 151 від 13.11.2009 року та копіями квитанції до прибуткового касового ордера від 09.09.2009 року на суму 3200 грн., копією прибуткового касового ордеру № 150 від 05.11.2009 року на суму 26 000 грн. та копією прибуткового касового ордеру від 14.11.2009 року на суму 8 000 грн./а.с. 19-35 матеріалів кримінального провадження, том 1/

Суд, оцінивши наведені докази, обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустимими в порядку ст.89 КПК України.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду не викликають сумнівів, так як вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимість та достатність яких встановлена судом.

З врахуванням норм ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_14 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив заволодіння майном ОСОБА_12 шляхом обману (шахрайство), яке завдало значної шкоди потерпілій.

Виходячи з засад співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_14 відповідно до ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості, обставини та наслідки вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, досудову доповідь органу пробації (виготовлений без участі обвинуваченого 06.04.17 року), особу обвинуваченого, що на обліках у наркологічному, психоневрологічному диспансері не перебуває, не має зареєстрованого місця проживання та працевлаштування. Згідно з вимогами ст. 85, 92, 93 КПК України суду не було доведено належними доказами наявність на утриманні обвинуваченого інших осіб.

Разом з тим судом встановлено, що 06.07.2014 року вироком Сихівського районного суду м. Львова, ОСОБА_14 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, події якого мали місце в жовтні 2013 року, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. Тобто строк притягнення до відповідальності останнього за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України був перерваний, а відтак строки давності притягнення ОСОБА_14 до відповідальності не пройшли.

Суд не має довіри словам ОСОБА_14 про його щире каяття, з огляду на встановлені під час розгляду справи, факти ухилення від суду, неодноразові оголошення його в розшук та неодноразові накладення стягнення за неявку в судові засідання. Це свідчить про стійкість шахрайскої поведінки та відповідного спрямування особи обвинуваченого ОСОБА_14 , та його небажання зробити належні для себе висновки. Про це ж свідчать демагогічні міркування обвинуваченого про бажання відшкодувати завдану злочином шкоду, що спростовуються відсутністтю реального відшкодування будь-якої, навіть невеликої суми на протязі тривалого часу, навіть під час судового провадження.

З огляду на означене, суд констатує відсутність у ОСОБА_14 критичного ставлення до своїх дій та реального усвідомлення їх протиправності, тому покарання слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого. Зазначене на переконання суду відповідатиме меті покарання, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

У вказаному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_12 заявлено цивільний позов, згідно якого остання просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 на її користь 116 863,24 грн. матеріальної шкоди, та 100 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином. В підтвердження заявленої вимоги посилається на долучений до матеріалів справи розрахунок завданої протиправним діянням шкоди./а.с.114-119/. Обвинуваченим визнаний цивільний позов лише в частині матеріальних збитків, що таким чином підлягає стягненню в повному обсязі..

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, психологічний стан ОСОБА_12 , яка перенесла стрес та переживання, пов`язані із вчиненням щодо неї кримінального правопорушення, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що вимоги потерпілої у частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди є частково обґрунтованими. Але до таких не можна віднести витрати на проїзд, залучення представника потерпілого та журналістів.

Таким чином суд вважає, що цивільний позов, виходячи із досліджених матеріалів кримінального провадження, підлягає до часткового задоволення. Зокрема, підлягає відшкодуванню в повному обсязі завдана потерпілій матеріальна шкода в сумі 116. 863,24 грн. та частково моральна - в сумі 12 000 грн.

Строк відбуття покарання ОСОБА_14 слід рахувати з моменту його затримання та взяття під варту, а саме з 07.08.2018 року. Враховуючи ризики переховуватись від суду та особу винного, запобіжний захід ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою, слід залишити без змін до набирання вироком законної сили.

Витрати на проведення експертизи та речові докази у справі - відсутні.

Керуючись ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, , суд ,-

у х в а л и в:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 190 КК України 2 /два/ роки 3 місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_14 слід рахувати з 07 серпня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 116 863 /сто шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят три/ грн.. 24 коп. матеріальної шкоди та 12 000 /дванадцять тисяч/ гривень моральної шкоди, заподіяної злочином, а всього - 128.863 /сто двадцять вісім тисяч вісімсот шістдесят три/ грн.. 24 коп.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцять днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_1