АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-сс/796/3241/2018 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 303, 304 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві питання прийняття апеляційної скарги заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року,

за участю

прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року задоволено скаргу ОСОБА_9 на бездіяльність прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_10 , яка полягає у незадоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №0000511, постанову прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_10 від 19.02.2018 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000511 від 14.11.2014 року скасовано та зобов`язано прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_10 , протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, здійснити процесуальні дії, які він зобов`язаний вчинити, відповідно до п.1 ч.2 ст.283, п.2 ч.1, 4 ст.284 КПК України в частині підозри ОСОБА_11 .

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначає, що прокурором не було надано належну оцінку та не спростовано доказів, які свідчать про відсутність в діянні ОСОБА_11 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.161 КК України. Зокрема, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між виступом ОСОБА_11 та тяжкими наслідками у вигляді масових заворушень на території Донецької та Луганської областей, створення підґрунтя для ескалації громадянського конфлікту та подальшого розпалювання ворожнечі всередині країни, що є обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України.
Крім цього суд першої інстанції вказує на те, що не приймає до уваги доводи прокурора в частині того, що по справі призначена комплексна судова психолого-лінгвістична експертиза і по результатам експертизи буде вирішуватись питання подальшої долі кримінального провадження, оскільки скарга надійшла до суду 02.04.2018 року, а експертиза призначена тільки 19.04.2018 року, що свідчить про намагання сторони обвинувачення унеможливити прийняття рішення по скарзі та затягнути строки досудового розслідування. Крім того, в ході проведення досудового розслідування вже було проведено зазначену експертизу ще 06.03.2017 року тією самою експертною установою, при цьому більше року необхідності у призначенні нової експертизи не було, і тільки після надходження скарги захисника таку експертизу було призначено, що свідчить про намагання сторони обвинувачення затягнути строки досудового розслідування.
Також слідчий суддя зазначає, що при винесенні постанови про відмову у задоволенні клопотання прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_10 не враховано, що відповідно до ч.1 ст.80 Конституції України народні депутати України не несуть юридичної відповідальності за результати голосування або висловлювання у парламенті та його органах, за винятком відповідальності за образу чи наклеп. Аналогічні гарантії містяться у ч.5 ст.10 Закону України «Про статус народного депутата України», а тому виступ 13.05.2014 року під час якого народний депутат України ОСОБА_11 на пленарному засіданні у сесійній залі Верховної ради України здійснив промову, не утворює складу будь-якого кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ч.3 ст.161 або ч.2 ст.110 КК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, 08 червня 2018 року заступник прокурора Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року, якою задоволено скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 на бездіяльність прокурора, яка полягає у не задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №0000511, та зобов`язано прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_10 , протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, здійснити процесуальні дії, які він зобов`язаний вчинити, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1,4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_11 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги захисника ОСОБА_12 від 02.04.2018 року.
За доводами апелянта висновки суду повністю суперечать статті 284 КПК України, якою суд наділений повноваженнями приймати рішення про закриття кримінального провадження виключно у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а також у разі, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, тобто на стадії судового розгляду. Зобов`язавши прокурора закрити кримінальне провадження, суддя Шевченківського районного суду м. Києва в своєму рішенні вийшов за межі повноважень слідчого судді, передбачених чинним КПК України.
Заступник прокурора Київської області ОСОБА_6 стверджує, що суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК та не узгоджується з положеннями статті 304 КПК стосовно його повноважень, виходячи з приписів статті 9 КПК, яка розкриває принцип законності кримінального провадження та в частині шостій установлює, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені у пунктах 1, 2 та 17 статті 7 КПК, де зазначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Також апелянт зазначає, що із змісту судового рішення вбачається, що слідчий суддя в ухвалі від 25 травня 2018 року прийняв рішення всупереч наданим йому повноваженням, яке взагалі не передбачено кримінальним процесуальним законом, істотно при цьому порушивши вимоги кримінального процесуального закону, а тому таке рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, оскільки воно не відповідає принципам верховенства права, законності і є явно несправедливим та, як наслідок, неправосудним.

Крім цього ОСОБА_6 вказує на те, що в порушення гарантованих Конституцією України - Основним законом держави та процесуальним законодавством засад судочинства, проігнорувавши статті 303, 304, 307 КПК України, слідчим суддею, за наявності визначених КПК України підстав для відмови у відкритті провадження, розглянуто скаргу на рішення прокурора, що згідно чинного кримінального процесуального законодавства не підлягає оскарженню та за результатами розгляду скарги фактично зобов`язано прокурора прийняти процесуальне рішення, що не передбачено ст. 307 КПК України серед рішень, які можуть бути прийняті слідчим суддею.

Також апелянт зазначає, що зі змісту ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року вбачається, що слідчий суддя на стадії досудового розслідування вдався до оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів, спростувавши у своєму рішенні необхідність проведення призначеної органом досудового розслідування комплексної судової психолога - лінгвістичної експертизи, прийшов до висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, тобто встановив наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, та відповідно зобов`язав прокурора прийняти постанову про закриття кримінального провадження, з цих підстав і такі висновки суду першої інстанції, на думку апелянта, повністю суперечать статті 284 КПК України, якою суд наділений повноваженнями приймати рішення про закриття кримінального провадження виключно у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а також у разі, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, тобто на стадії судового розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_11 просить відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді

Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 р., ухвалу слідчого судді

Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

За доводами сторони захисту, заступником прокурора Київської області ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді за наслідками розгляду скарги захисника на бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити, тобто на ухвалу слідчого судді апеляційне оскарження якої не передбачено ст. 309 КПК України, та після спливу строку на апеляційне оскарженнябез клопотання (заяви) про його поновлення, а тому у відкритті апеляційного провадження за такою апеляційною скаргою слід відмовити, а апеляційну скаргу апелянту повернути.

В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_9 зазначає, що ним, було подано слідчому судді Шевченківського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити. У поданій скарзі чітко визначена та обґрунтована бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні дії щодо закриття кримінального провадження за наявності для цього відповідних правових підстав, визначених КПК України, тобто нездійсненні дій, які прямо передбачені п. 1 ч. 2 ст. 283. п. 2 ч. 1,4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_11 25.05.2018 року слідчим суддею були досліджені відповідні матеріали кримінального провадження № 0000511 від 14.11.2014 p., вислухані пояснення як скаржника, так і прокурора, в результаті чого постановлено законне і обґрунтоване рішення по суті, в межах повноважень, визначених КПК України.

Крім цього захисник вказує на те, що доводи апелянта про наявність, на його думку, нібито порушень при розгляді скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , не можуть бути підставою для відкриття апеляційного провадження у спосіб не передбачений Конституцією України та КПК України.
Адвокат ОСОБА_9 стверджує, що доводи заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 про постановлення слідчим суддею ухвали, всупереч наданих його повноважень, які не передбачені кримінальним процесуальним законом та його істотними порушеннями не заслуговують на увагу, та є, на думку захисника, прикриттям незаконної бездіяльності посадових осіб прокуратури Київської області відносно ОСОБА_11 .

Заслухавши думку прокурора, яка вважала, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не є пропущеним, оскільки прокурор ОСОБА_10 , який приймав участь під час розгляду слідчим суддею скарги захисника ОСОБА_9 не був присутній при оголошенні ухвали, а тому в даному випадку строк на оскарження ухвали слідчого судді має відраховуватись з моменту отримання копії ухвали; думку адвоката, яка підтримала заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , та наголосила на тому, що строк на апеляційне оскарження, зважаючи на вимоги ст. 395 КПК України, є пропущеним, і, що прокурор, який подав апеляційну скаргу не ставив питання про його поновлення, а тому просила повернути апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, а частиною 3 цієї ж статті встановлено, що якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів судового провадження убачається, що представник прокуратури Київської області, а саме, прокурор ОСОБА_10 був присутнім в судовому засіданні Шевченківського районного суду м. Києва 25 травня 2018 року, коли слідчим суддею розглядалась скарга адвоката ОСОБА_9 , отже відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді мала бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Разом з тим, апеляційна скарга прокурором ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді від 25.05.2018 р. була подана шляхом направлення поштовим звязком лише 08.06.2018 року, тобто з пропуском строку на її оскарження /а.п. 149/. При цьому, питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді з наведенням причин неможливості своєчасного його оскарження, апелянтом не порушувалось.
Не заявлялось таке клопотання з зазначенням відповідних причин пропуску і в судовому засіданні апеляційної інстанції.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора ОСОБА_7 про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення не пропущений, оскільки по - перше, як вже зазначалось, ухвала слідчого судді постановлена 25.05.2018 р., а апеляційна скарга подана 08.06.2018 р. По - друге, частина 3 ст. 395 КПК України передбачає відлік строку апеляційного оскарження з моменту отримання копії ухвали слідчого судді особою, яка її подає лише в тому випадку, коли ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує.
А як вбачається з матеріалів судового провадження, скарга адвоката ОСОБА_9 розглянута за участі прокурора ОСОБА_10 . Більш того, вказаним прокурором була отримана копія оскаржуваної ухвали - 01.06.2018 року. Тому, навіть з моменту отримання копії ухвали пропущено строк на її апеляційне оскарження.
Подача апеляційної скарги іншим прокурором, ніж той, що приймав участь при розгляді скарги слідчим суддею, на чому наголошувала під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, також не є свідченням не пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки обидва ці прокурори представляють один державний орган - прокуратуру Київської області.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України», право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).
Відповідно до п. 4, ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
На підставі викладеного, враховуючи, що апеляційна скарга прокурором ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року подана з пропуском строку апеляційного оскарження, та клопотання про поновлення такого строку не заявлялось, колегія суддів дійшла висновку про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Керуючись ст.ст. 376, 399 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року - повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4