Справа № 442/3686/17
Провадження № 1-кс/442/1887/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_3 заявила про самовідвід по справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження з тих підстав, що відповідно до Наказу за № 90 від 23.10.2018 „Про проходження стажування кандидата на посаду судді ОСОБА_4 , прийнято кандидата на посаду судді ОСОБА_4 для проходження стажування з розгляду цивільних справ у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області, починаючи з 23.10.2018 до 21.11.2018 та призначено суддею-наставником (коучем) ОСОБА_4 суддю Дрогобицького міськрайонного суду ОСОБА_3 , а тому з метою уникнення сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, слідча суддя ОСОБА_3 заявила про самовідвід.
Учасники провадження в судове засідання не з`явилися.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому розгляді, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Положеннями ст. 75 КПК України визначено підстави відводу судді. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75, 79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя зобов`язані заявити самовідвід. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.
Відповідно до ст. 1 Закону України „Про судоустрій і статус суддів судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Статтею 2 цього закону передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1 ст. 7 вказаного вище закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Положеннями п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, відображеної, зокрема, в рішеннях у справі „Фей проти Австрії, „Ветштайн проти Швейцарії, „Пуллар проти Сполученого Королівства, „Білуха проти України наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.
В рішеннях у справах „Ветштайн проти Швейцарії та „Ферантелі та Сантанжело проти Італії, Європейським судом з прав людини висловлювалась позиція, згідно якої при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Також зазначалось, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Таким чином, сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак в майбутньому стане причиною сумнівів в об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у справі та поставити під сумнів забезпечення реалізації права особи на справедливий судовий розгляд.
Доказів, які б свідчили про необ`єктивність та упередженість слідчого судді ОСОБА_3 судом не встановлено. Разом з тим, з метою усунення сумнівів в неупередженості та об`єктивності слідчого судді, та, як наслідок, забезпечення впевненості в справедливому розгляді справи незалежним і безстороннім судом, суд вважає за можливе задовольнити заявлений самовідвід.
Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 372 КПК України, суд
у х в а л и в:
Заяву про самовідвід слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_3 від участі у розгляді скарги ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.
Скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження передати на авторозподіл в порядку ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1