Номер провадження: 11-кп/785/92/18
Номер справи місцевого суду: 503/1821/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

їх захисника ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх захисника ОСОБА_10 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 26.06.2017 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черчик Ташкентської області респ. Узбекистан, громадянина респ. Молдова, має вищу освіту, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тирасполі респ. Молдова, громадянина України, має середню спеціальну освіту, одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні зазначених злочинів, з призначенням покарання:

- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України - 11 (одинадцять) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України - 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відрахований з 13.06.2016 року, а ОСОБА_9 з 12.06.2016 року;

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 13.06.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 12.06.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим - тримання під вартою, залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави, в солідарному порядку, витрати на проведення експертиз у розмірі 1407,36 грн.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді від 15.06.2016 року на: автомобіль «BMW» 520І, державний номерний знак НОМЕР_1 ; майно, вилучене під час обшуку зазначеного автомобіля; під час огляду місця події від 11.06.2016 року; під час огляду місця події від 12.06.2016 року - скасовано.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 17.06.2016 року на майно, вилучене під час огляду місця події від 11.06.2016 року скасовано.

Речові докази, а саме: автомобіль «BMW» 520І, державний номерний знак НОМЕР_1 повернуто власнику ОСОБА_13 ; вила повернути власнику ОСОБА_14 ; інші речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області за квитанцією №80, - знищити після набранням вироку законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_15 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди залишені без розгляду на підставі ст. 207 ЦПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_16 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди залишені без розгляду на підставі ст. 207 ЦПК України.

Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні злочинів за наступних обставин.

На початку червня 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів вступили у попередню злочинну змову між собою та двома іншими особами, спрямовану на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_17 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , з метою заволодіння грошовими коштами у гривні та доларах США.

11.06.2016 року, близько 21 год., перетнувши кордон України з ПМР в пункті пропуску «Болган», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та дві інші особи, згідно узгодженого злочинного плану та розподілених ролей, на автомобілі марки «BMW» 520І державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 , прибули до с. Загнітків Кодимського району Одеської області, де зупинились на околиці у лісосмузі для очікування темної пори доби.

ОСОБА_8 за допомогою канцелярського ножа зі спортивної шапочки темно-сірого кольору, в присутності всіх співучасників, виготовив собі шапку-маску.

Перебуваючи в автомобілі, в лісосмузі на околиці с. Загнітків Кодимського району Одеської області, інша особа на ім`я ОСОБА_18 вказала ОСОБА_9 на необхідність виманити господаря з будинку, а він із засідки знешкодить та зв`яже його. Інші, тим часом, мають проникнути до будинку, нейтралізувати та зв`язати решту мешканців.

Після цього ОСОБА_9 повинен був залишитись поблизу місця вчинення кримінального правопорушення для попередження інших співучасників про наближення сторонніх осіб, а також надання іншої допомоги у разі необхідності.

Дочекавшись темної пори доби, 11.06.2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з іншими спільниками, за вказівкою невстановленої особи, на ім`я ОСОБА_18 , на вищевказаному автомобілі, за кермом якого перебував ОСОБА_9 , вирушили з околиці с. Загнітків, Кодимського району, Одеської області на вул. Центральну, де, проїхавши повз будинок потерпілого ОСОБА_17 , на відстані близько 150 м., звернули ліворуч у провулок і зупинились.

За рішенням іншої особи, на ім`я ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші спільники вийшли з автомобіля і, наблизившись до будинку потерпілого, одягнули шапки-маски, рукавиці та згідно розподілених ролей, ОСОБА_9 вирушив по вул. Центральній до основного входу домогосподарства потерпілого, а ОСОБА_8 з двома іншими особами, на ім`я ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , пішли верхньою вулицею, щоб зайти з тильної сторони домогосподарства.

Згідно узгодженого злочинну плану, ОСОБА_9 , виконуючи роль пособника, який мав викликати господаря з будинку, усунувши перешкоду для вільного проникнення до будинку ОСОБА_8 та інших осіб, підійшов до воріт домоволодіння і зайшов у двір з метою викликати господаря, але на лай собаки вийшов ОСОБА_16 , на якого ззаду напала особа з пістолетом.

Після цього, ОСОБА_9 разом з іншою особою на ім`я ОСОБА_18 , кинули на землю ОСОБА_16 та почали наносити йому удари руками ногами по тулубу, а потім намагалися його зв`язати, і здійснили два постріли з пневматичного пістолету в нього, забезпечивши можливість вільного проникнення до будинку іншим співучасникам, але ОСОБА_16 зміг втекти від них та покликав на допомогу сусіда ОСОБА_14 .

Після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи у масці типу «балаклава», яка приховувала його обличчя та рукавичках, у співучасті з іншою особою на ім`я ОСОБА_19 , для подолання опору мешканців будинку, проник через відчинені двері до будинку, де через коридор, спостерігаючи дії озброєної пістолетом особи на ім`я ОСОБА_19 , який вимагав кошти у господаря будинку ОСОБА_17 , прослідував до житлової кімнати, у якій знаходилась господарка ОСОБА_15 та її неповнолітня донька ОСОБА_20 .

В цей час з іншої кімнати вибігла ОСОБА_21 , яку один із нападників за допомогою пістолету поклав на землю, наказав лежати, а коли вийшов у іншу кімнату розбиратися з ОСОБА_17 , вона через вікно вискочила на вулицю.

З метою подолання можливого опору господарки та її доньки, ОСОБА_8 застосував фізичну силу, штовхнув обох на диван, та намагався зв`язати їм руки завчасно підготовленою смужкою тканини білого кольору, погрожуючи їм пневматичним пістолетом, якого отримав від особи на ім`я « ОСОБА_19 », вимагаючи припинити крик і заспокоїти, контролюючи таким чином дії господарки будинку та її доньки. За деякий час, він почув два постріли з іншої кімнати будинку.

В цей час, до кімнати у якій знаходився ОСОБА_8 з господаркою будинку та її донькою, забіг ОСОБА_14 з господарчими вилами в руках. Побачивши це, ОСОБА_8 втік через запасний вихід будинку на вулицю.

Тим часом, ОСОБА_9 , зрозумівши, що ОСОБА_16 вони не зв`язали і він втік, почувши крики жінок з будинку та два постріли з пістолета, покинув місце нападу і, прибігши на місце де був схований автомобіль марки «BMW», розбив камінцем скло, оскільки автомобіль автоматично закрився, а ключі знаходилися в замку запалення, сів за кермо і з обумовленого місця зник.

В результаті розбійного нападу, іншими особами було убито ОСОБА_17 та завдано тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 внаслідок застосування вогнепальної зброї.

Доказів того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали домовленість з іншими особами на застосування вогнепальної зброї, суду не надано.

В апеляційних скаргах:
- прокурор ОСОБА_12 зазначив, що не заперечує фактичні обставини справи, доведеність вини обвинувачених та кваліфікацію їх дій, але вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у тому, що на порушення вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 18 травня 2017 року №2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, суд першої інстанції зарахував у строк відбування покарання обвинуваченим строк попереднього ув`язнення з дня затримання по день набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Посилаючись на це, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий, яким:

- зарахувати ОСОБА_8 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 26.11.2015 року №838-VIII, строк попереднього ув`язнення з 13.06.2016 року по 20.06.2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 18 травня 2017 року №2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- зарахувати ОСОБА_9 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 26.11.2015 року №838-VIII, строк попереднього ув`язнення з 12.06.2016 року по 20.06.2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 18 травня 2017 року №2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

- захисник ОСОБА_10 зазначила, що вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним, ухваленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, з таких підстав:

1) обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнали, зазначивши, що розбійного нападу не вчиняли. ОСОБА_9 стверджує, що жодного відношення до розбійного нападу не має, а поблизу місця розбійного нападу знаходився, оскільки погодився за грошову винагороду підвезти знайомих. Що мали на меті ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 йому відомо не було.

2) висновки суду першої інстанції, наведені у вироку, зроблені на підставі наступних доказів: показань потерпілої ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , протоколу огляду місця події від 11.06.2016 року, протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , протоколу слідчого експерименту а участю ОСОБА_14 , протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 , протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_16 , висновку експерта №30 від 12.06.2016 року, висновку експерта №341 від 02.07.2016 року, висновку експерта №109 від 29.07.2016 року, висновку експерта №395 від 05.08.2016 року, протоколу огляду місця події від 12.06.2016 року, висновку експерта №488 від 29.06.2016 року, протоколу обшуку від 12.06.2016 року, протоколу повторного обшуку від 13.06.2016 року, протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_21 , відомостей прикордонної служби.

Разом з тим, суд не врахував, що показання свідків є суперечливими, зокрема в частині кількості нападників (чи то двоє, чи то троє), тому є незрозумілим висновок суду першої інстанції щодо того, що розбійний напад вчинено чотирма особами. Так само незрозуміло, як суд встановив роль кожного із нападників, якщо ані потерпілі, ані свідки не впізнають їх, за виключенням ОСОБА_33 , яка «нібито» впізнає лише одного із нападників.

3) орган досудового розслідування проігнорував її клопотання про повідомлення про всі слідчі дії та запрошення її в якості учасника слідчої дії в кримінальному провадженні та провів слідчий експеримент за участю ОСОБА_20 , яка під час його проведення зазначила, що впізнає ОСОБА_8 як одного з нападників на її сім`ю.

Під час допиту в судовому засіданні, ОСОБА_34 зазначила, що бачила ОСОБА_8 на відстані 1,5 м в темній місцевості, без вуличного освітлення, зазначила, що її він не помітив, тому що було дуже темно, проте вона навіть побачила його очі голубого кольору. Це не узгоджується з дійсністю, оскільки у ОСОБА_8 очі коричневого кольору, а в темряві на відстані 1,5 м взагалі неможливо побачити риси обличчя. ОСОБА_34 зазначила також, що впізнає ОСОБА_8 за високим чолом, але надає суперечливі показання, що на чолі знаходилась шапка-балаклава, отже її показання суперечливі і не відповідають дійсності.

4) суд першої інстанції не навів у вироку суперечливі показання потерпілих та свідків, а зазначив лише ті, які мають обвинувальний ухил щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що підтверджує упередженість та необ`єктивність судового розгляду колегією суддів суду першої інстанції.

5) обшук автомобіля від 13.06.2016 року проводився без участі захисника, що свідчить про порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 52 КПК України, якою передбачена обов`язкова участь захисника, щодо особливо тяжких злочинів, з моменту набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваного. Окрім того, всупереч вимог п. 1 ч. 3 ст. 104 КІІК України, у протоколі обшуку від 13.06.2016 відсутні відомості про дату народження і місце проживання понятих та підозрюваного ОСОБА_9 . Незважаючи на те, що ще підозрюваний ОСОБА_9 наполягав на присутності захисника, у протоколі обшуку відсутні зауваження з цього приводу, чим порушено вимоги п. 3 ч. 3 ст. 104 КІІК України та порушено право підозрюваного ОСОБА_9 на захист, передбачене п. 3 ч. 3 ст. 42 КІІК України.

6) в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 , який 12.06.2016 року брав участь у якості понятого під час обшуку, зазначив, що протокол обшуку не читав, з його змістом не знайомився, а під час проведення обшуку ОСОБА_36 не бачив. Свідок також не пам`ятає, які речі вилучались під час обшуку та яка доля вилучених речей, що може свідчити про відсутність понятого ОСОБА_37 під час проведення обшуку, який відбувався 12.06.2016 року.

7) під час судового розгляду стороною обвинувачення сфальсифіковано письмові докази шляхом внесення до них змін, що призвело до зміни змісту письмових доказів порівняно із змістом письмових доказів, які відкривались стороні захисту в порядку ст. 290 КІІК України.

Так, протокол огляду місця події від 11.06.2016 року відрізняється від протоколу огляду місця події, який відкривався стороні захисту, на відміну від наданого прокурором під час судового розгляду протоколу, а саме, протокол наданий стороні захисту не містить підстав проведення огляду, відсутні дати народження понятих, відсутня характеристика технічних засобів фіксації, відсутній підпис ОСОБА_38 , відсутній підпис ОСОБА_39 .

8) свідок ОСОБА_28 , який брав участь у якості понятого під час огляду місця події, в судовому засіданні стверджував, що огляд місця події відбувався за його участю та за участю співробітника поліції, інших осіб не було, тобто їх було всього двоє, адже другого понятого він не бачив.

Свідок ОСОБА_29 , який брав участь у якості понятого під час огляду місця події, зазначив, що одночасно із понятим ОСОБА_28 участі в огляді не приймав, тобто, всупереч положенням ч. 7 ст. 223 КПК України, слідча дія - огляд місця події, проводився в присутності одного понятого, проте суд першої інстанції не дав правової оцінки зазначеним порушенням закону і нічого не зазначив про це у вироку.

9) у вироку суду зазначено, що протоколом обшуку від 13.06.2016 року виявлено та вилучено, в тому числі, канцелярський ніж (абз. 3, арк. 6 вироку), проте це не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки спростовується змістом протоколу обшуку від 13.06.2016 року, а також поясненнями свідка ОСОБА_40 наданими суду, який брав участь в якості понятого під час проведення обшуку.

10) у протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 12.06.2016 року не зазначено статус ОСОБА_9 , відсутня дата народження понятих, зазначено, що відео зйомка проводилася безперервно, а в дійсності відео зйомка переривалась, відсутні ім`я по-батькові понятих, не зазначено учасника слідчої дії.

11) у протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , який відкривався стороні захисту, відсутні прочерки, відсутній підпис захисника ОСОБА_41 , письмова форма протоколу не містить відомостей про присутність ОСОБА_42 , а кількість фактично присутніх осіб відрізняється від кількості осіб, вписаних у протокол. На відеозапису присутній закадровий голос, який вказує напрям руху ОСОБА_8 .

12) органом досудового розслідування, при проведені першочергових слідчих дій з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були порушені їх права, передбачені ст. 42 КІІК України, зокрема право на спілкування із захисником до першого допиту, роз`яснення права на відмову від давання показань, користування рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє. З приводу порушення їх права на досудовому слідстві з моменту затримання та при проведенні первинних слідчих дій - допитів та слідчих експериментів, обвинувачені неодноразово звертались з відповідним скаргами, в яких зазначали про примушення їх надавати свідчення проти самих себе з боку співробітників правоохоронних органів, але на порушення ст.13 Європейської конвенції з прав людини, яка регламентує право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, їх скарги не були перевірені належним чином.

13) згідно зі ст. 104 КПК України, хід і результати проведення процесуальних дій фіксується у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Згідно з вимогами ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами КПК України. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Аналіз змісту протоколу проведення слідчого експерименту показав, що він не відповідає вимогам діючого законодавства, а саме: на порушення п. 6 ст. 240 КГІК України у протоколі не викладено умови і результати слідчого експерименту, не вказані всі учасники його проведення - потерпілі, інші особи, що брали в ньому участь, які не були ідентифіковані, як це передбачено ст. 104 КІІК України, а хід зазначеного слідчого експерименту на паперовому носії не відображений у повному обсязі. В протоколі, на порушення вимог п. 2 ст. 104 КІІК України, не зазначено на якому технічному носії інформації зафіксовані дії, які відбувались при проведенні слідчого експерименту та відсутні відомості про технічні засоби, які при цьому використовувались, проведення їх сертифікації та наявності їх у відповідному закладі.

Окрім того, перед проведенням слідчого експерименту, обвинувачені були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиве показання, чим грубо порушено їх право на захист, передбачене ст. 42 КПК України.

ОСОБА_8 не було роз`яснено його право на відмову від проведення за його участю слідчого експерименту, гарантоване ст. 63 Конституції України, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_43 , яка брала участь в якості пойнятої у слідчому експерименті за участю ОСОБА_8 і зазначила у судовому засіданні, що не пам`ятає, щоб орган досудового розслідування роз`яснював право на відмову від проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_44 , яка також брала участь у проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , зазначила, що орган досудового розслідування проводив слідчу дію на українській мові, а ОСОБА_8 взагалі не володіє українською мовою, але суд першої інстанції проігнорував зазначені порушення процесуального закону.

З таких підстав зазначена слідча дія (слідчий експеримент) не може бути прийнята до уваги, оскільки є недопустимим доказом.

14) у відповідності до вимог ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Під час досудового розслідування слідчим було призначено ряд експертиз, а саме: комплексну молекулярно-генетичну, балістичну, вибухотехнічну, судово-медичну імунологічну, судово-медичну цитологічну, про що свідчать п.п. 27, 28, 32, 33, 34, 36, 37, 38, 39 II Розділу Реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зазначені експертизи призначались органом досудового розслідування з метою викриття підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , проте висновки цих експертиз виправдовують її підзахисних, але всупереч приписам ст. 9 К1ІК України прокурор не виконав, покладеного на нього обов`язку і не дослідив зазначені висновки експертиз під час судового розгляду.

15) за таких обставин, вона вважає, що суд першої інстанції зробив висновок про причетність ОСОБА_8 до розбійного нападу на підставі суперечливих показань свідка ОСОБА_21 та протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , проведеному з грубими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а інші докази, досліджені судом першої інстанції, взагалі не свідчать про причетність ОСОБА_8 до розбійного нападу.

Фізичний тиск на ОСОБА_8 підтверджується тим, що коли він перетинав пункт пропуску, до нього застосували кайданки та доставили до відділення поліції, що підтверджується відео зйомкою, яка є загальнодоступною на «Youtube», а в матеріалах кримінального провадження відсутній протокол адміністративного затримання ОСОБА_8 та протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто він незаконно був позбавлений можливості вільно пересуватись.

До того ж, ОСОБА_8 стверджує, що проведення слідчого експерименту за його участі відбувалось з психологічним тиском, адже правоохоронці повідомили, що у разі невиконання їх вимог під час проведення слідчого експерименту, ОСОБА_8 повідомлять про підозру у вчиненні умисного вбивства, що підтверджується закадровим голосом на відео зйомці, який вказує ОСОБА_8 напрямок руху, оскільки останній в будинку потерпілих знаходився вперше.

16) суд не врахував, що жодний із потерпілих та свідків не вказав на причетність ОСОБА_9 до розбійного нападу, а його показання повністю узгоджуються з показаннями свідків та потерпілих, про те, що розбійний напад вчинено трьома нападниками і підтверджує те, що ОСОБА_9 під час вчинення розбійного нападу не перебував на місці скоєння кримінального правопорушення, а перебував біля автомобіля, як зазначено в його поясненнях наданих суду та слідчому експерименті за його участю.

17) під час судового розгляду судом першої інстанції істотно порушувались вимоги кримінального процесуального закону, зокрема: нею, під час підготовчого судового засідання було подано клопотання про повернення обвинувального акту, з тієї підстави, що до обвинувального акту не додана розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), у розписці до обвинувального акту відсутній підпис підозрюваного ОСОБА_8 , так само підпис ОСОБА_8 відсутній у протоколі про надання доступу до матеріалів, тобто він не знає в чому обвинувачується і не ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.

18) ОСОБА_8 є громадянином респ. Молдова, його рідною мовою є молдавська, якою він вільно володіє, а, оскільки обвинувальний акт, незважаючи на численні клопотання про переклад усіх процесуальних документів на молдавську мову, складений на українській та російській мовах, ОСОБА_8 відмовився від отримання обвинувального акту, оскільки не розуміє його зміст.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини («Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН») зазначає, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.

Під час досудового розслідування, процесуальні дії та рішення проведені і прийняті без перекладача, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 взагалі не ознайомився як із змістом матеріалів кримінального провадження, так і з обвинуваченням в цілому, оскільки української мови він не розуміє, а російську мову, в необхідному для реалізації своїх прав обсязі, на якій їх було складено, обвинувачений не розуміє також.

19) п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначається, що відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на захист від обвинувачення та на правову допомогу, тому, розглядаючи кримінальну справу, суд, у передбачених законом випадках, має забезпечити обвинуваченому право на захист, а визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому, слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України двічі: 13 червня 2016 року та 05 серпня 2016 року, тобто юридично ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні двох кримінальних правопорушень.

Так само, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України двічі: 12 червня 2016 року та 05 серпня 2016 року, тобто юридично ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні двох кримінальних правопорушень.

У реєстрі матеріалів досудового розслідування в розділі «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» зазначені повідомлення про підозру наведені у п.п. 41,44, 67,68.

Положення КПК України не передбачають виправлення недоліків обвинувального акту під час підготовчого засідання, а єдиною формою виправлення недоліків обвинувального акту, є його направлення прокурору.

В судовому засіданні, яке відбувалось 10.10.2016 року, суд оголосив перерву до 01.11.2016 року з метою надання прокурору ОСОБА_12 часу для підготовки перекладу обвинувального акту на молдавську мову.

В судовому засіданні, яке відбувалось після оголошеної перерви 01.11.2016 року, прокурор ОСОБА_12 надав обвинувальний акт на молдавській мові (кирилиця), а ОСОБА_8 навчався в молдавській школі, а молдавська мова використовує латинську графіку.

У зв`язку з цим, сторона захисту заперечувала надання обвинувального акту на молдавській мові кирилицею, з тих підстав, що це грубо порушує вимоги КПК України, але колегія суддів вирішила, що потрібно мати впевненість, чи володіє підзахисний ОСОБА_8 російського мовою, незважаючи на доводи сторони захисту, а також те, що у попередньому судовому засіданні колегія суддів погодилась з даними доводами сторони захисту та оголосила перерву для підготовки обвинувального акту на молдавській мові. Для цього суд знову оголосив перерву до 10.11.2016 року з метою, щоб сторона обвинувачення надала інформацію: з якого часу вона є захисником ОСОБА_8 ; коли вперше сторона захисту зазначила, що ОСОБА_8 володіє в необхідному обсязі для розуміння змісту матеріалів кримінального провадження лише молдавською мовою; документи та відеоматеріали, які свідчать про те що ОСОБА_8 знає російську мову (протоколи допиту, відео-фіксація тощо).

На думку сторони захисту, зазначені факти свідчать про необ`єктивність та упередженість колегії суддів, адже суду достовірно відомо про те, що п. 18 ч. 3 ст. 18 КПК України гарантує кожному підозрюваному та обвинуваченому можливість користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

20) відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, підставою для виключення участі судді є наявність обставин, які викликають сумніви у його неупередженості, тому стороною захисту було заявлено відвід колегії суддів, який не був задоволений.

Що ж стосується перекладача, то перекладач з молдавської мови на російську, за весь час судового розгляду, не брав участі у здійсненні перекладу судових засідань, можливо, це пов`язано з тим, що перекладач не має відповідної кваліфікації, оскільки за спеціальністю є агрономом.

У зв`язку з цим, судова колегія неодноразово проводила судочинство російською мовою, чим грубо порушила приписи ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Посилаючись на наведені доводи, захисник просить: скасувати вирок Балтського районного суду Одеської області від 26.06.2017 року та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції; змінити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

-обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що до вчинення злочину, що йому інкримінується, він не причетний, оскільки у цей час знаходився у іншому місці.

Жоден свідок, окрім ОСОБА_21 , не показав на його причетність до злочину, а показання зазначеного свідка є суперечливими і не відповідають дійсності, оскільки у нічний час доби вона не мала можливості роздивитись його, зокрема, побачити колір очей.

У вироку суд не врахував суттєві порушення при проведенні слідчого експерименту за його участі, а саме п. 6 ст. 240 КПК України, адже у протоколі не наведені умови і результати слідчого експерименту, не зазначені учасники слідчої дії, у протоколі не наведений повністю зміст слідчої дії, до того ж, його попередили про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України і не роз`яснили право відмовитись від свідчень проти себе, гарантоване ст. 63 Конституції України.

Він неодноразово повідомляв слідчому та суду, що не розуміє української мови, оскільки його рідною мовою є молдавська, але суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи, що, на його думку, свідчить про упередженість судового розгляду, у зв`язку з чим захисником був заявлений відвід складу суду, але відвід був розглянутий формально.

За клопотанням захисника, у судовому засіданні йому був наданий перекладач, але він взагалі нічого не перекладав, оскільки за фахом є агрономом і не володіє в необхідному обсязі молдавською мовою, хоча судовий розгляд відбувався на незрозумілій йому, українській мові. До того ж, обвинувальний акт був перекладений на молдавську мову кирилицею, а він навчався у школі латинською графікою.

Суд першої інстанції не взяв до уваги його неодноразові скарги на застосування до нього психічного та фізичного впливу, а також факт його незаконного затримання, через упереджене ставлення до нього.

Оскільки висновки суду не підтверджені жодним доказом, він просить скасувати вирок Балтського районного суду та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції, а також змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

- обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що вважає вирок суду незаконним, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи з таких підстав:

1) свою вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, він не визнає, адже розбійного нападу не вчиняв;

2) частина свідків та потерпілих зазначають, що бачили двох нападників, а інші трьох, тому незрозуміло, з яких підстав суд у вироку зазначив, що нападників було четверо;

3) суд першої інстанції проігнорував численні порушення процесуальних норм органом досудового розслідування, зокрема: обшук автомобіля 13.06.2016 року проведений без участі захисника, у протоколі не зазначені відомості про понятих, а також його наполягання на обов`язковій участі захисника. Понятий ОСОБА_45 показав суду, що протокол обшуку не читав, що було вилучено під час обшуку не пам`ятає, що може свідчити про його відсутність під час обшуку. Також у вироку зазначено, що під час повторного обшуку автомобіля було вилучено канцелярський ніж, хоча це не відповідає дійсності, тому суд був зобов`язаний визнати протокол обшуку недопустимим доказом;

4) ані до, ані під час проведення слідчих дій, йому не було роз`яснено право відмовитись від свідчень проти себе, що свідчить про порушення права на захист;

5) стороною захисту був заявлений відвід складу суду через його упередженість і необ`єктивність, але у його задоволенні було відмовлено, хоча очевидно, що з самого початку судовий розгляд відбувався з обвинувальним ухилом;

6) на клопотання сторони захисту, судом був залучений перекладач, але, оскільки він нічого не перекладав, суд часто переходив на ведення процесу російською мовою;

7) суд порушив таємницю нарадчої кімнати, адже після останнього слова 23.06.2017 року суд видалився для ухвалення вироку, який був проголошений 26.06.2017 року, але він впевнений, що жоден з суддів не залишався у нарадчій кімнаті на вихідні;

8) під час досудового розслідування було проведено ряд експертиз, але прокурор не надав їх суду у якості доказів, оскільки вони свідчать про його невинуватість;

9) суд не взяв до уваги його скарги про застосування до нього фізичного насильства під час досудового розслідування, внаслідок чого він був змушений себе обмовити.

За таких підстав обвинувачений просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції та змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги в частині скасування вироку і призначення нового судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, … суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи сторони захисту стосовно порушення права обвинувачених на захист та упередженості колегії суддів суду першої інстанції, апеляційний суд встановив наступні обставини.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час досудового розслідування та судового розгляду справи було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином Республіки Молдова і не володіє українською мовою.
Обвинувачений, окрім того, послідовно стверджує, що потребує перекладача з української мови на молдовську, але у судовому засіданні йому був наданий перекладач, який не є фахівцем і нічого не перекладав, а обвинувальний акт був перекладений на молдовську мову кирилицею, хоча в Республіці Молдова діє алфавіт з латинською графікою.
Посилаючись на такі доводи обвинувачений ОСОБА_8 послідовно стверджує, що він, фактично, не ознайомлений у необхідному обсязі з обвинуваченням, тому стороною захисту були заявлені суду відповідні клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про надання йому перекладача з російської мови на українську та навпаки.
Згідно з приписами ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою суду першої інстанції від 10.10.2016 року до участі у судовому розгляді були залучені перекладачі: ОСОБА_46 з молдовської мови (не зазначено на яку) та ОСОБА_47 з російської мови (не зазначено на яку) /т. 1, а.к.п. 79-80/.
Разом з тим, з огляду на те, що ОСОБА_46 за фахом є агрономом (т. 1, а.п. 71), а ОСОБА_48 - викладачем російської мови та літератури (т. 1, а.п. 74), суд першої інстанції не виконав приписи ч. 4 ст. 68 КПК України і не пересвідчився в компетентності перекладачів.
Апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисника, у цій частині, слушними з огляду на те, що судом першої інстанції не виконані вимоги ч. 4 ст. 29 КПК України стосовно надання сторонам кримінального провадження судового рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють.
Окрім того, суд першої інстанції неодноразово продовжував строк запобіжного заходу обвинуваченим, з порушенням вимог ч. 2 ст. 331 та глави 18 КПК України, без письмового клопотання прокурора.
В матеріалах кримінального провадження відсутній обвинувальний акт в перекладі на російську та молдавську мови, а вирок суду першої інстанції також не перекладений на російську та молдавську мови.
Встановлено також, що перекладач ОСОБА_46 не був присутнім під час усіх судових засідань, зокрема 30.11.2016 року (т. 3, а.п. 95).
Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
З огляду на зазначені приписи кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання захисника в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН», у яких зазначено, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.

Отже, не виконавши приписи наведених вище норм кримінального процесуального законодавства, суд першої інстанції вдався до дій, які викликали обґрунтовані сумніви сторони захисту у його неупередженості, наслідком яких стало заявлення захисником відводу колегії суддів (т. 1, а.п. 114-116).
Ухвалою колегії суддів від 10.11.2016 року (т.1, а.п. 117-118), у задоволенні відводу було відмовлено, але апеляційний суд вважає ухвалу невмотивованою, а підстави для відводу складу суду, наведені у заяві захисника обгрунтованими.
Відповідно до положень п. 4 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Так, встановивши, що обвинувачений ОСОБА_8 не володіє українською мовою, а обвинувачений ОСОБА_9 не володіє у необхідному обсязі російською, суд першої інстанції спочатку відклав судовий розгляд, надавши прокурору час для перекладу обвинувального акту на молдовську мову, а коли переклад був виконаний кирилицею і обвинувачений категорично з цим не погодився, суд першої інстанції, замість забезпечення неухильного виконання приписів КПК України, почав з`ясовувати об`єм володіння обвинуваченими відповідними мовами.
До речі, процесуальні документи, які підлягають перекладу, не перекладені на відповідну мову, у належний спосіб, до теперішнього часу, тому колегія суддів вважає, що сумніви у неупередженості суду першої інстанції є обгрунтованими.
Згідно з приписами ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
У зв`язку із встановленими обставинами та необхідністю призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що усі інші доводи апеляційних скарг учасників судового розгляду підлягають ретельній перевірці та правовій оцінці під час нового судового розгляду.
Апеляційний суд, звертає увагу на те, що ст.ст. 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді 1-ої інстанції, тому вирішуючи питання запобіжного заходу відносно обвинувачених у зв`язку із скасуванням вироку, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст. 8, 9, 12, 176-178 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року встановлено, що «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства», «не відповідає критерію "передбачуваності закону" для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції» (п.74).

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 утримувалися під вартою в УВП №21.

Повернення обвинувачених під контроль суду 1-ої інстанції складатиме певний період часу, який потребує правового визначення їх місця перебування.

У згаданому рішенні у справі «Харченко проти України» ще в 2011 році встановлено порушення ст. 5 Конвенції, коли «тримання під вартою не передбачається ані конкретним положенням законодавства, ані судовим рішенням» (п.74), тому подібна обставина у справі щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вимагає судового врегулювання.

За змістом ст.ст. 176-178 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.

Вирішуючи питання, щодо запобіжного заходу стосовно обвинувачених, апеляційний суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не знизились та не відпали, оскільки останні обґрунтовано підозрюються у вчиненні особливо тяжкого злочину, є громадянами іншої держави, тому можуть переховуватись від суду, оскільки не мають постійного місця проживання в Україні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у виді тримання під вартою, продовжити на строк 60 діб.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок Балтського районного суду Одеської області від 26.06.2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасуванню, з призначення нового розгляду у суді 1-ої інстанції, зі стадії підготовчого провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 26.06.2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження у іншому складі суду.

Запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14.07.2018 року з утримання під вартою в ДУ «Одеська установа виконання покарань №21».

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4