Справа № 182/2618/18
Провадження № 1-кп/0182/581/2018
09.08.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 09.08.2018.
Обвинувачений в судове засідання доставлений не був, на розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку відмовився, тому суд вважає можливим розглянути питання щодо продовження строків тримання під вартою за його відсутності.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 2-х місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, оскільки ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий і до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовження злочинної діяльності, оскільки він не має постійного місця роботи та законних джерел доходів; впливу на потерпілу, місце проживання якої йому відомо, а також репутація обвинуваченого, який не має стійких соціальних зв`язків, родичів, які могли б його забезпечувати.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечував проти продовження строків тримання під вартою посилаючись на відсутність доказів існування ризиків, зазначених прокурором, і просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. У нього є постійне місце проживання: АДРЕСА_2
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням триманням під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому судам в разі задоволення клопотання про продовження строків тримання під вартою у судовому рішенні необхідно чітко зазначати про наявність іншої підстави або ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України. Обмеження при розгляді клопотання лише переліком законних (стандартних) підстав для його застосування є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України»).
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до рішення Європейського суду від 26 січня 1993 року «В. проти Швейцарії» … небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.
Також, суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачувань не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою»; «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, відповідно до якого навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину, тяжкість обвинувачення не можуть бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
Враховуючи зазначені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що прокурором недостатньо доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. На даний час ризик переховування від суду за сплином значного часу після вчинення злочину зменшився.
Тому, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Керуючись ст. 314-315 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задовольнити. В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого відмовити.
Змінити щодо ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополя, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 09.10.2018 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1