Справа № 635/3034/18
Номер провадження 1-кп/635/752/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2018 року с. Покотилівка.
Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 від 02.04.2018 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, військовозобов`язаний, освіта середня, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

На початку січня 2018 року більш точної дати встановлено не було, в денний час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшовши до дачного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна господаря домоволодіння,керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, переліз через паркан, таким чином проник на територію подвір`я за вищевказаною адресою. Далі, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з території подвір`я, таємно викрав металеву трубу, довжиною 4 м., діаметром 6 мм, товщина стінки З мм. вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса № 9585 від 20.04.2018, становить 270 грн. 00 коп.
Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник,та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 на вищевказану суму.
Крім цього, в середині лютого 2018 року, більш точної дати встановлено не було, в денний час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшовши до дачного домоволодіння розташованого за адресою : АДРЕСА_4 , яке на праві власності належить гр. ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна господаря домоволодіння, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, відчинив віконну кватирку, таким чином через неї проник в середину дачного будинку за вищевказаною адресою. Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з дачного будинку, таємно викрав чавунну плиту вартістю 420 грн. 00 коп., чавунні колосники в кількості 2-х штук, вартістю 70 грн. 00 коп., чавунні двері від печі вартістю 95 грн. 00 коп., розкладний металевий мангал - вартістю 400 грн. 00 коп., електроміксер «Скарлет» вартістю 115 грн. 00 коп.
Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса № 9582 від 23.04.2018, на загальну суму 1100 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро зізнався, дав показання у відповідності з встановленими, погодився з обсягом здобутих по справі доказів і не оспорював їх в суді, а також визнав недоцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.
Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погодився з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також судових витрат.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України № 2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, а також таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинена повторно.
Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинена повторно.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 .ва ОСОБА_8 :
- за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_5 - за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище;
- за епізодом викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 - за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинена повторно.

Тож суд, враховуючи встановлені та визнані вище доведеними в ході судового розгляду цієї справи її фактичні обставини, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинена повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.4 ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини..

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає.
Суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.3 ст. 185 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з відсутністю обставини, що пом`якшує покарання, передбаченої п.2 ч.1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку, або усунення заподіяної шкоди, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69-1 КК України, у суду відсутні.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він є громадянином України, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо без відбування покарання, із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Судові витрати, які складаються із вартості проведених судово-товарознавчих експертиз № 9585 від 20.04.2018 року в розмірі 572 гривни та № 9582 від 23.04.2018 року в розмірі 1430 гривень, а всього на загальну суму 2002 гривни, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь. Держави Україна в особі Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса..

Цивільний позов в провадженні не заявлений.

Обраний у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до набрання вироку законної сили - залишити без змін.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він, на протязі двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання,

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обраний у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до набрання вироку законної сили - залишити без змін.
Судові витрати, які складаються із вартості проведених судово-товарознавчих експертиз № 9585 від 20.04.2018 року в розмірі 572 гривни та № 9582 від 23.04.2018 року в розмірі 1430 гривень, а всього на загальну суму 2002 гривни, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь. Держави Україна в особі Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса..

Речовий доказ металеву трубу, довжиною чотири метри, передану на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , вважати переданим за належністю.

Речові докази чавунну плиту на дві конфорки, два чавунні колосники, чавунні двері від печі, металевий розкладний мангал, електроміксер «Скарлет», передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , вважати переданим за належністю.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .