АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2224/17 Номер провадження 11-кп/786/836/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 286 КК - Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

та захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000308 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Даним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Малинівка, Агапівського району, Челябінської області, росіянка, громадянка України, маюча середню технічну освіту, розлучена, пенсіонерка, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,-

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтави в якості відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 20165 грн. 60 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 5998 грн. 07 коп. та моральну шкоду в сумі 100000 грн..

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.
На вказаний вирок суду прокурор відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В обгрунтування зазначає, що суд при винесенні вироку безпідставно виключив, як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_9 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як таку, що не підтверджена доказами. Також зазначає, що суд при призначені покарання ОСОБА_9 не врахував тяжкість кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих обставин, наявність обтяжуючої обставини, тяжкі наслідки, які настали для малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , ставлення ОСОБА_9 до вчиненого злочину, а саме часткове визнання вини та позовних вимог прокурора та законного представника потерпілого, окрім цього ОСОБА_9 заперечувала фактичні обставини справи, намагалася зменшити відповідальність за скоєне та перекласти вину за дорожньо-транспортну пригоду на родичів малолітнього пішохода ОСОБА_11 . З огляду на це, вважає, що ОСОБА_9 призначено занадто м`яке покарання, яке не відповідає принципам викладеним в ст. 65 КК України і є не достатніми для її виправлення та попередження нових аналогічних кримінальних правопорушень та свідчить про необхідність застосування до неї основного покарання на більш тривалий строк.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 з аналогічних підстав, вказаних в апеляційній скарзі прокурора, ставить питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку, яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК Українина 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить застосувати стосовно неї Закон України «Про амністію в 2016 році», зазначає, що вину в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнала повністю, має незадовільний стан здоров`я, оскільки потребує постійної медичної допомоги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши ОСОБА_9 покарання застосувавши ст. 75 КК України, а також зменшити розмір суми грошових коштів за спричинення ОСОБА_9 моральної шкоди потерпілій стороні співрозмірно до отриманих нею доходів та її майнового стану. Застосувати до ОСОБА_9 . Закон України «Про амністію у 2016 році, звільнивши її від відбування як основного так і додаткового покарання.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що посилання суду у вироку на те, що ОСОБА_9 є здоровою та працездатною є не вірними і не відповідає дійсності, вказує на те, що судом безпідставно не було враховано при обранні покарання пом`якшуючу обставину - щире каяття обвинуваченої, те, що малолітній знаходився без нагляду дорослих на проїзній частині дороги. Також вказує на те, що суд незаконно відмовив ОСОБА_9 у її законному праві скористатись правом бути звільненою судом від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» під дії якого вона підпадає, як людина пенсійного віку згідно ст.1 п.»г».

Районним судом встановлено, 17.06.2017 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в районі будинку №1 по вул. Корольова в с. Заворскло Полтавського району із сторонни вул. Соборності, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, у результаті чого не впоралась з керуванням, допустила виїзд керованого нею автомобіля за межі проїзної частини дороги, де наїхавши на насип піску втратила керування та виїхавши на проїзну частину дороги скоїла наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , 2008 року народження, що стояв на проїзній частині дороги.

У результаті чого, пішохід ОСОБА_11 згідно висновку судово- медичної експертизи № 1028 від 28.08.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, закритого лінійного перелому лобної кістки справа з переходом на верхню стінку правої орбіти; закритих компресійних переломів тіла Тh4-Th5, Тh7; гематоми м`яких тканин обличчя справа та саден шкіри обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши доводи законного представника потерпілого та прокурора,які підтримали свої апеляційні скарги, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило малолітньому потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд обгрунтовано визнав надані доказам прийнятними та допустимими, а дії обвинуваченої ОСОБА_9 вірно кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України.
Прокурор та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 в апеляційних скаргах посилаються на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 надто м`яке покарання, безпідставно виключивши з обвинувачення обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, на переконання колегії суддів дані доводи є необґрунтованими з огляду на те, що у ході судового розгляду справи не було здобуто будь яких доказів вчинення ОСОБА_9 злочину під час перебування нею у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, виключно показання свідків про те, що обвинувачена перебувала в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від ОСОБА_9 було чути запах алкоголю, вона лаялась, та в неї була нестійка хода, за відсутності будь яких інших доказів, які б вказували на наявність у ОСОБА_9 алкогольного сп`яніння під час скоєння нею злочину, не свідчать про вчинення ОСОБА_9 злочину в такому стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий стан за вказаних обставин неможливо довести без його встановлення шляхом медичного обстеження.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а тому колегія суддів вважає, що така обставина, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, по даним матеріалам справи не доведена.

Вирішуючи питання щодо апеляційних вимог прокурора, представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої, судова колегія дійшла до висновку, що в межах визначеної судом кваліфікації дій ОСОБА_9 , призначення їй покарання відбулось у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненного ОСОБА_9 злочину, даних про її особу, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим вимоги вищезазначених апеляційних скарг є необґрунтованими.

Так, суд врахував всі обставини скоєного злочину, мотив і спосіб вчинення злочинного діяння, його тяжкість, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка під час досудового слідства добровільно надала потерпілому на лікування матеріальну допомогу в сумі 2000 грн., а також її поведінку після вчинення злочину, а саме те, що вона залишила місце ДТП та пішла додому, де після вживання спиртних напоїв лягла спати, не вжила заходів до виклику поліції чи надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після ДТП.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку, що необхідним і достатнім покаранням ОСОБА_9 , з метою її виправлення та попередження скоєння нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі саме у тому розмірі який визначив суд.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання за своїм видом та розміром є необхідними та достатніми для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів, а тому підстав для призначення більш суворого чи м`якого покарання ОСОБА_9 не вбачається.

Що стосується вимог апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», то вони не грунтуються на вимогах закону, оскільки злочин був вчинений після прийняття Закону України « Про амністію в 2016 році», вимоги якого розповсюджуються на діяння які були вчинені до прийняття даного Закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2018 року - без зміни.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376,404, 405,407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_13 ОСОБА_14 . Захожай.