Справа № 519/52/18
Провадження №1-кп/523/599/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 18.01.2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000369 від 14.12.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
13.02.2018 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси з Апеляційного суду Одеської області, після визначення підсудності, надійшов зазначений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, який ухвалою судді від 15.02.2018 року призначений для розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У зв`язку з вичерпанням наданих законодавством можливостей суду щодо виклику в підготовче судове засідання обвинуваченого ОСОБА_4 та його доставки примусовим приводом, які позитивних результатів не надали та згідно з рапортом працівника поліції обвинувачений за визначеною в обвинувальному акті адресою місця проживання вже протягом тривалого часу не мешкає, суд, з`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 щодо повернення прокурору обвинувального акту за наведених підстав, який при цьому заявив клопотання про оголошення розшуку обвинуваченого, дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу, а за ч.2 цієї ж норми закону, підготовче судове засідання щодо розгляду обвинувального акту, здійснюється за участю, зокрема обвинуваченого, який як учасник провадження має право висловити свою думку щодо усіх питань, які підлягають вирішення судом на цій стадії провадження.

Положення ст.291 цього ж Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, або самим прокурором, а у обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені анкетні відомості обвинуваченого, зокрема місце його проживання.

З огляду на ст.ст.110, 283 зазначеного Кодексу, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 вказаного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

За ч.ч.1, 2 ст.9 означеного Кодексу, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проте, прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 при складенні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 , наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки розглядуваний обвинувальний акт містить недостовірні відомості про адресу проживання вказаного обвинуваченого, адже останній, згідно з рапортом працівника поліції ОСОБА_5 , за цією адресою вже протягом тривалого часу не мешкає.

Частиною 1 ст.91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, що характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, до яких, наряду з іншим, належить наявність у обвинуваченого місця проживання, а за ч.2 цієї норми закону та ст.92 цього ж Кодексу, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, та обов`язок доказування означених обставин, у тому числі, що характеризують особу обвинуваченого та свідчать про наявність в нього місця проживання, покладається на слідчого, прокурора, у деяких випадках - на потерпілого та сторону, яка їх подає.

Вищезазначені обставини перешкоджають суду здійснити належний виклик обвинуваченого ОСОБА_4 та провести розгляд обвинувального акту відповідно до встановленої законом процедурою за участю обвинуваченого або його належного сповіщення про час, дату і місце судового засідання, що у протилежному випадку порушить право останнього на справедливий судовий розгляд.

За ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу, серед яких й наряду з іншими, у конкретному випадку належить застосувати принцип доступу до правосуддя (ст.21 КПК), за яким кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом, а також принципи забезпечення права на захист (ст.20 КПК), змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст.22 КПК), за якими обвинувачений має право на захист й на надання усних або письмових пояснень, на збирання й подачу доказів та на забезпечення кваліфікованої правової допомоги.

Крім того, наведені вище обставини фактичного невстановлення органом досудового розслідування дійсного місця проживання обвинуваченого ОСОБА_4 при складенні розглядуваного обвинувального акту, що унеможливлює його виклик до суду та його особисту присутність при розгляді справи за його обвинуваченням, до того ж суперечать принципу законності й унеможливлюють дотримання в суді принципу верховенства права, що визначені у ст.ст.7-9 КПК України, а також не відповідають практиці Європейського суду з прав людини щодо справедливості судового розгляду, яка відповідно до ч.2 ст.8 цього Кодексу, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року (статусу остаточного згідно з п.2 ст.44 Конвенції набуло 08.07.2010 року), в якій були встановлені порушення п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що принцип рівності сторін одна з складових ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом, а також встановлює, що провадження у справі повинно забезпечувати важливі процесуальні гарантії, зокрема, щодо належного сповіщення відповідної особи про провадження у справі, щоб не ставити під сумнів справедливість такого провадження (п.п.23-25).

Аналогічні висновки зроблені Судом у рішенні «Салов проти України» від 06.09.2005 року (статус остаточного з 06.12.2005 року), в якій були встановлені подібні порушення та в якій Суд визначив, що стаття 6 Конвенції в цілому гарантує право обвинуваченого брати активну участь у розгляді кримінальної справи в суді. Основоположним аспектом права на справедливий розгляд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи процесуальні складові, має бути змагальним і в цьому процесі має бути забезпечено принцип рівності сторін, тобто обвинувачення та захисту (п.78).

Викладені обставини невідповідності обвинувального акту від 18.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 вимогам ч.2 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7-9, 91-92, 110 цього ж Кодексу, визнаються судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які обґрунтовано свідчать про неналежне встановлення в ході досудового розслідування місця фактичного проживання вказаного обвинуваченого та фактично унеможливлюють проведення підготовчого провадження і судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні за відсутністю сторони захисту, зокрема обвинуваченого, а також нівелюють дотримання в суді принципів верховенства права й законності, ще на цій стадії процесу можуть викликати небезпідставні сумніви у справедливості судового провадження загалом й у забезпеченні рівності сторін в суді.

Приймаючи до уваги викладені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність у зв`язку з наведеними фактами порушення вимог КПК України, повернути зазначений обвинувальний акт прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 для належного оформлення та приведення у відповідність до положень вказаного Кодексу, оскільки усунення визначеного вище порушення процесуального закону безпосередньо в суді під час підготовчого провадження або можливого судового розгляду по суті, як і встановлення судом фактичного місця проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , виходить за межи компетенції суду та порушує принципи законності й змагальності судового процесу.

Слід зауважити на тому, що оголошення судом за клопотанням прокурора ОСОБА_3 розшуку обвинуваченого ОСОБА_4 , потягне невиправдане затягування судового провадження й порушення розумності його строку (п.п.73-75 рішення ЄСПЛ «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 року), а відтак у задоволенні означеного клопотання вказаного прокурора, - належить відмовити, що у свою чергу й за наявністю відповідних підстав не позбавляє орган досудового розслідування можливості самостійно вирішити питання оголошення розшуку обвинуваченого під час виконання цієї ухвали.

Керуючись ст.ст.2, 7-9, 91-92, 110, 291, 314, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Обвинувальний акт від 18.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000369 від 14.12.2017 року, - повернути прокурору Комінтернівській місцевій прокуратури Одеської області, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Копію ухвали направити для виконання прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області та надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1