Справа № 559/2000/18
Номер провадження 1-кс/559/630/2018
УХВАЛА
"03" жовтня 2018 р. Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі: слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого про неповернення тимчасово вилученого майна-,
В С Т А Н О В И В:
21.09.2018, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Дубенського міськрайонного суду із скаргою на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000897 від 08.09.2018, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля марки «Haz 3302» р.н. НОМЕР_1 у строки визначені ст. 169 КПК України.

На обґрунтування скарги зазначив, що у Дубенському ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення відомості про яке внесені відомості до ЄРДР №0000897 від 08.09.2018, попередня кваліфікація якого за ч.1 ст.286 КК України.

07.09.2018 у ОСОБА_3 було вилучено автомобіль марки «Haz 3302» р.н. НОМЕР_1 та направлено на майданчик тимчасового утримання.

Факт неповернення майна ОСОБА_3 у визначений законом строк є не інакше як бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні володільцеві тимчасово вилученого майна, яке згідно з вимогами ст.169 КПК України, він зобов`язаний був вчинити. Ця бездіяльність є тривалою і продовжується по цей час.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах останнього, про розгляд скарги за її відсутності, скаргу підтримала просила задоволити.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлялися належним чином, їх неявка, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється. На підставі ст.108 КПК України під час судового засідання ведеться журнал судового засідання.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість скарги з таких підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу огляду від 07.09.2018, без ухвали слідчого судді у ОСОБА_3 , був вилучений автомобіль марки «Haz 3302» р.н. НОМЕР_1 та направлено на майданчик тимчасового утримання.

08.09.2018 було внесено відомості до ЄРДР за №0000897 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Після огляду та тимчасового вилучення, слідчий чи прокурор не звертався до суду із клопотаннями про узаконення огляду та про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
За приписом статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене, якщо слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у встановлений частиною 5 статті 171 цього Кодексу строк.
Відповідно до частини 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучене.
Таким чином, враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що автомобіль не перебуває під арештом, і відносно нього не встановлено будь-яких інших обмежень, підстав для відмови в поверненні володільцю вилученого майна на зберігання суд не вбачає.
Подібний висновок суду ґрунтується також і на положеннях міжнародних договорів, які є частиною кримінально-процесуального законодавства України.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном, повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена, в цілому, в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98). В той же час, органами поліції у даному випадку не дотримано встановленого порядку вилучення та утримання майна, що свідчить про відсутність підстав для його утримання.
Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
При цьому у п. 32 вищезгаданого Порядку зберігання речових доказів зазначається, що фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.
Зважаючи на те, що автомобіль марки «Haz 3302» р.н. НОМЕР_1 , має статус тимчасово вилученого майна та на теперішній час відсутнє процесуальне рішення слідчого судді, яке б підтверджувало законність його тримання, слідчий суддя приходить до висновку про те, що даний транспортний засіб має бути повернуто особі, у якої він був вилучений.
На підставі викладеного, керуючись статтями 306, 307 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000897 від 08.09.2018, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна- задовольнити.
Зобов`язати слідчого у кримінальному №0000897 від 08.09.2018, невідкладно, безоплатно, повернути ОСОБА_3 , як законному володільцю майна, вилучений 07.09.2018 автомобіль марки «Haz 3302» р.н. НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.

Слідчий суддя: