Дата документу Справа № 317/1455/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/1455/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1348/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Біленьківська виправна колонія № 99»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 6 стягнень, останнє з яких він отримав 1 березня 2018 року, та має лише 3 заохочення, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що став на шлях виправлення та перевиховання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він з самого початку відбування покарання працює переробником поліетилену, за що має заохочення від 20 квітня 2018 року, режим та правила відбування покарання не порушує, з іншими засудженими не конфліктує та постійно спілкується з адміністрацією установи.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, яка ухвалу суду вважала законною та обґрунтованою, була проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Слов`янська Донецької області, українець, громадянин України, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія № 99» за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2016 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 70, ст. 71 КК України і засуджений до остаточного покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 10 лютого 2016 року по 29 серпня 2016 року включно.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 1/2 строку, призначеного судом за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які відносяться, в тому числі, до категорії умисних тяжких злочинів.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Із змісту вказаних положень кримінального закону випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням можлива при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов.
При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а перебування засудженого на шляху до виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким повинна сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений став на шлях виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення, повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 лютого 2016 року.

Під час тримання в Артемівському слідчому ізоляторі з 19 лютого 2016 року по 25 жовтня 2016 року характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, мав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Біленьківській виправній колонії № 99 відбуває покарання з 25 жовтня 2016 року, порушує вимоги режиму за період відбування покарання, має 4 стягнення, має 3 заохочення за виконання покладених обов`язків і дотримання правил поведінки.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Біленьківській виправній колонії № 99, засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 в установі працевлаштований до бригади № 81 «Поліетилен», за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки має одне заохочення правами начальника установи, але потребує періодичного спонукання до праці. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. У відношенні до персоналу установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, але не завжди. Дотримується вимог санітарії та гігієни частково, а саме допускає неохайний вигляд спального місця та приліжкової тумбочки, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має середній рівень необхідних навичок. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з посередньою ініціативою. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, але не регулярно. Участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку установи, вивчає художню літературу. Участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає. Під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не має (а.с. 6).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 26 травня 2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 26 квітня 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КВК України, право на застосування заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КВК України настане після фактичного відбуття 2/3 строку покарання, а саме з 20 березня 2019 року (а.с. 4).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 6 стягнень, останнє з яких було накладено 1 березня 2018 року, та 3 заохочення за виконання покладених обов`язків і дотримання правил поведінки (а.с. 7).

Вказані стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені чи зняті, але факт їх накладення та наявність лише трьох заохочень свідчать про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування вбачається, що ОСОБА_7 за період з листопада 2016 року по квітень 2018 року працював періодично, декілька місяців він працював по 11-15 днів, ще декілька місяців він працював по 8-10 днів, деякі місяці або майже не працював (2-3 дні) або не працював взагалі, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 8).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що став на шлях виправлення, а тому застосування до нього заохочувальної норми, передбаченою ст. 82 КК України, є передчасним.
Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та перевиховання і невідбута ним частина покарання не підлягає заміні на більш м`яке, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4