Справа №295/3822/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в залі суду кримінальне провадження № № 0000060, 0000212 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матвіївка, Вільнянського району Запорізької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , освіта середня, раніше не судимого, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , за ч.4 ст. 407 КК України з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

09.10.2017 року ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом, проходячи військову службу на посаді курсанта 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 11 грудня 2017 року.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Також, солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем строкової військової служби та обіймаючи посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону 13 грудня 2017 року в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 18 січня 2018 року.

Своїми умисними діями обвинувачений вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

В подальшому, солдат ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем строкової військової служби та обіймаючи посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону 24 січня 2018 року в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 05 лютого 2018 року.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, 30 квітня 2018 року повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , після чого обов`язки військової служби безпідставно не виконував та проводив час на власний розсуд до 08 вересня 2018 року.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

25.10.2018 року між ОСОБА_3 та прокурором ОСОБА_7 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, встановлені ч.2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Згідно угоди, сторони, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання, вчинення злочину повторно, погодилися на призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 62 та ст. 69 КК України, у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки невиконання угоди, які роз`яснені судом в ході судового засідання. Крім цього, обвинувачений беззастережно визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання, зазначив, що угоду про визнання винуватості було укладено добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Прокурор та захисник просили затвердити угоду, оскільки при її укладенні дотримано вимог закону.
Перевіривши угоду, судом встановлено, що вона відповідає вимогам ст. 472 КПК України, при її укладенні дотримано вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, обвинувачений може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а отже може бути затверджена судом з одночасним ухваленням вироку.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
Підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 375, 394, 468, 472-475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 16 жовтня 2018 року, укладену у м.Житомирі між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити покарання з застосуванням ст. 62 та ст. 69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо засудженого залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з 10.09.2018 року.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання з 10 вересня 2018 року по день набрання викоком законної сили, відповідно ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1