АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/1112/18 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 638/6073/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст. 193 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0001812 та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0001812та застосовано до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.09.2018 року. Слідчий суддя встановив наявність обгрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і з урахуванням особи підозрюваного не вбачав підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Захисник підозрюваного, вважаючи таке судове рішення необгрунтованим, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року скасувати та постановити нову, якою обрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати місце проживання з 20.00 до 06.00 години наступного дня. Автор апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України не судимий, після вчинення злочину він не затримувався, вину у скоєному визнав повністю, приймав участь у всіх слідчих діях та з`являвся на виклики працівників поліції. Вважає, що жодних доказів на підтвердження заявлених ризиків слідчим надано не було, а фактично підставою застосування такого запобіжного заходу стала тяжкість вчиненого, що суперечить практиці Європейського суд з прав людини. Крім того посилається на те, що органом досудового розслідування не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказує, що ОСОБА_8 є співвласником квартири, працює неофіційно на будівництві, перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей і матір 1961 року народження, яка є інвалідом 3-ї групи, а також сестру 1979 року народження, яка є інвалідом 2-ї групи з дитинства. Враховуючи поведінку підозрюваного, який не перешкоджав кримінальному провадженню, апелянт вважає за можливе застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Зі змісту клопотання вбачається, що в провадженні Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001812 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 05.07.2018 року про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення було повідомлено ОСОБА_8 . Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до матеріалів справи, допитаний 05.07.2018 року підозрюваний ОСОБА_8 не заперечував своєї участі в події, що мала місце 06.05.2018 року, та пояснив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. (а.с. 32-35) Враховуючи вказане, а також приймаючи до уваги зміст протоколів допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а.с. 6-18), а також зміст протоколу огляду трупа (а.с. 2-50), висновку судово-медичної експертизи (а.с. 19-20), у апеляційного суду відсутні підстави вважати необгрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_8 . При цьому, з матеріалів клопотання, наданих суду, встановлено, що ОСОБА_8 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, тимчасово не працює. З показів свідків вбачається, що особа, яка нанесла удар ОСОБА_17 , залишила місце події. В подальшому під час проведення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання свідки впізнали ОСОБА_8 як особу, яка нанесла один удар кулаком лівої руки в область голови зліва потерпілому. Прокурор також апеляційному суду підтвердила, що підозрюваний не дочекавшись приїзду поліції залишив місце події. Вказані обставини у своїй сукупності разом із тяжкістю вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого, та можливістю. Суворого покарання у випадку доведеності вини ОСОБА_8 свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена слідчим суддею. Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, який залишив місце вчинення злочину, з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ст.177 КПК України, спростовують доводи захисника про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу. Посилання захисника на те, що підозрюваний має на утриманні матір, сестру та двох неповнолітніх дітей не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідних доказів, що він є утримувачем цих осіб суду не надано. З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: