Справа №487/5986/17 10.07.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №30002038 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 лютого 2018 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Миколаєва, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , непрацюючої, яка доглядає та виховую малолітню дитину, раніше не судимої,

-обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_8
представник потерпілої ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вирок суду першої інстанції скасувати.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1рік.

Звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавленні волі на підставі пункту «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 4740 грн 18 коп. матеріальної шкоди та 8000 грн моральної шкоди, заподіяної злочином.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої зазначає, що з вироком суду не згоден у повному обсязі, виходячи з наступного.

Вважає, що вина обвинуваченої не доведена. Покази свідків сторони обвинувачення, під час судового розгляду та досудового слідства були суперечливими та суттєво різнилися.

Захисник зауважує, що при ухваленні вироку судом призначено найсуворіше покарання, для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів. При призначенні покарання суд обрав обвинуваченій покарання не обґрунтувавши підстав обрання саме цього виду покарання та його строку.

Вказує, що суд не врахував, що обвинувачена на час вчинення правопорушення та на час постановлення вироку працювала в «Миколаївоблтеплоенерго» та обіймала посаду оператора газової котельної. Проте, вказана обставина не зазначена у обвинувальному акті, хоча відповідні відомості та докази на їх підтвердження надавалися підозрюваною як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду.

Неврахування зазначеної обставини судом, призвело до того, що обвинуваченій не було призначено покарання у виді виправних робіт.

Крім того, зауважує, що обвинувачена не згодна зі стягненням з неї моральної шкоди у повному обсязі.

Вважає, що задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми, задовольнивши вимоги потерпілої.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 , яка знаходилась біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , на гранті неприязних стосунків, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень нанесла останній не менше одного удару кулаком правої руки в область голови, в результаті чого ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у виді забійної рани надбрівної дуги зліва, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню з вираженим гіпертензійно-лікворним синдромом, вираженим цефалогічним, вестибуло-атактичним синдромом, синців лівого ока.

По ступеню тяжкості тілесні ушкодження у виді забійної рани надбрівної дуги зліва, черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку легкого ступеню з вираженим гіпертензійно-лікворним синдромом, вираженим цефалогічним, вестибуло-атактичним синдромом відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у виді синця лівого ока відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії судом кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, які просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора, потерпілої та її представника які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказам, яким дана правильна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, її винуватість повністю доведена дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_5 не визнала свою вину у скоєнні злочину і пояснила, що вона та ОСОБА_8 сусіди, проживають в одному під`їзді. 26 травня 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , з приводу нічного шуму в її квартирі, між нею та ОСОБА_8 відбувся словесний конфлікт, під час якого потерпіла розмахувала сумкою, вдарила нею по колясці, в якій знаходилась дитина, та нанесла їй один удар кулаком в область обличчя. Додала, що від потерпілої вона відмахувалась з метою самооборони, але куди попадала не пам`ятає. Зауважила, що після цього в потерпілої ніяких тілесних ушкоджень не було.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин встановлених під час судового розгляду. Висновки суду про винність ОСОБА_5 підтверджені перевіреними й викладеними у вироку доказами, а саме: показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , висновками експертиз, протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , яка детально розповіла, як саме розвивались події під час конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні суду пояснила, що 26 травня 2017 року біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , де вона проживає, між нею та її сусідкою ОСОБА_5 відбувся конфлікт з приводу постійного нічного шуму, який лунає з квартири обвинуваченої. Під час цього конфлікту обвинувачена нанесла їй удар в область голови, після чого вона погано все пам`ятає, в неї була рублена рана, йшла кров.

Вказані обставини підтверджуються і показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що 26 травня 2017 року випадково стала свідком конфлікту, який відбувся між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Під час конфлікту обвинувачена нанесла потерпілій кілька ударів в область голови в той час, як чоловік потерпілої - ОСОБА_12 , який стояв між ним, нагнувся за речами, які вибила ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що про конфлікт, що стався між потерпілою та обвинуваченою дізналась 26 травня 2017 року від ОСОБА_5 , і в той же день пізно ввечері бачила ОСОБА_8 за кермом автомобілю - в неї над оком був наклеєний лейкопластир. Інших ушкоджень вона не побачила.
Доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченої в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень є неспроможними та спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом доказами, а саме: показаннями потерпілої, які узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 щодо обставин нанесення обвинуваченою удару рукою потерпілій в область голови, висновками судово-медичних експертиз та пояснення експерта, щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілої їх локалізації, характеру, часу та механізму спричинення, показаннями свідка ОСОБА_11 щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілої в області ока після конфлікту з обвинуваченою.
Відповідно до висновків експерта №700 від 29.05.2017 року та № 9876/700-17 від 03.08.2017 року у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у виді забійної рани надбрівної дуги, ЗЧМТ, забою головного мозку легкого ступеню з вираженим гіпертензійно-лікворним синдромом, вираженим цифалогічним, вестибуло-атактичним синдромом, синці лівого ока та правого плеча. Дані тілесні ушкодження утворились від не менше ніж двох ударних дій тупими предметами, якими могли бути кулак руки, нога та інші предмети, ймовірно незадовго до звернення у лікарню 26.05.2017 р. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження ( за виключенням синців ока та плеча) відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком більше 21 ї доби.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_14 показав, що висновок про отримання потерпілою середнього ступеню тілесних ушкоджень, ним було зроблено з урахуванням даних медичної карти стаціонарного хворого, відповідно яких у ОСОБА_8 мала місце закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку.
Зазначене свідчить про те, що судом вірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 своїми умисними діями нанесла потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження та правильно кваліфіковано дії обвинуваченої за ч.1 ст. 122 КК України.
Суд обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стосовно того, що ОСОБА_5 не била ОСОБА_8 та про відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень після конфлікту, оскільки спростовуються фактичними обставинами справи, а саме: наявністю у потерпілої тілесних ушкоджень, які підтверджені даними медичних документів, показаннями свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_8 , висновком експерта, згідно якого потерпіла могла отримати наявні у неї тілесні ушкодження саме за тих обставин про які вона повідомила

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілої, свідків, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою, що свідчить про їх достовірність.

Тому апеляційний суд не погоджується з доводами захисника щодо постановлення судом вироку за відсутності сукупності доказів винуватості ОСОБА_5 .

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченої, правильності кваліфікації її дій, передбачених ч.1 ст.122 КК України є правильними.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку саме за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, органами досудового розслідування та судом не допущено.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного обвинуваченій покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, то вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, відносно якої не позбавлена батьківський прав, не працює доглядає за малолітньою доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З урахуванням зазначених обставин, що стосуються особи обвинуваченої та вчиненого нею злочину, суд призначив покарання у виді 1 року позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_5 від покарання на підставі п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Крім того суд позбавлений процесуальної можливості призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України у виді виправних робіт та обмеження волі, з урахуванням положень ст.ст.57, 61 КК України.

Посилання захисника на те, що обвинувачена на час скоєння злочину та час ухвалення вироку працювала в ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» матеріалами кримінального провадження не підтвердженні, не надано таких доказів стороною захисту і апеляційному суду.

Що стосується цивільного позову заявленого потерпілою про відшкодування їй моральної шкоди, то він судом вирішений згідно з приписами ст. 1167 ЦК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями), з урахуванням ступеня фізичних та морально-психологічних страждань потерпілої, виходячи з вимог розумності і справедливості.

З огляду на фактичні обставини справи, а саме те, що обвинувачена заподіяла потерпілій тілесні ушкодження, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, колегія судів вважає стягнення за цивільним позовом ОСОБА_8 в частині відшкодування з ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 8000 грн є правильним.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Крім того, захисником під час розгляду справи апеляційним судом заявлено про скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, проте жодної з підстави для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, визначених ст. 415 КПК України, в апелянтом не зазначено.

За такого, відсутні правові підстави для скасування ухваленого судом першої інстанції вироку стосовно ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: