АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 477/162/18
Номер провадження : 11-кп/791/678/18 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.259 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року серпня місяця 07 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7

Обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Серишево Серишевського району Амурської області Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, маючого неповнолітню дочку 2006 року народження, працюючого механіком ТОВ Агро-Юг-Сервіс, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22 грудня 2006 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190, ст. 353 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбуття цього покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
- 24 травня 2007 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.1 та ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст.186 КК України, із застосуванням ст. 70 та ст. 71 цього ж Кодексу, до остаточного покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 7 місяців, звільненого 20 серпня 2011 року по відбуттю покарання; 5 серпня 2012 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190 КК України, до обмеження волі на строк 2 роки, звільненого умовно-достроково 29 травня 2013 року з невідбутим терміном покарання 11 місяців;
- 28 січня 2014 року вироком Ленінського районного суду, м. Миколаєва за ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 259, ч. 2 ст. 259 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки і 3 місяці; 17 березня 2014 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців, звільненого 29 березня 2017 року умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 4 місяця і 10 днів, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України,-
в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, і призначено покарання за його вчинення, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обраховується з 5 січня 2018 року, залишено попередню міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення (затримання та тримання під вартою) в період 29 та 30 грудня 2017 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
ОСОБА_8 29 грудня 2017 року, о 18:38, перебуваючи за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , після конфлікту з матір`ю та батьком, діючи повторно, розуміючи негативні наслідки свого діяння, взяв належний мобільний телефон матері марки «Nokia» (ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 ), в якому для здійснення дзвінків використовувалась сім-картка мобільного оператору «МТС Vodafone» з телефонним номером НОМЕР_3 , та здійснив дзвінок на спеціальну лінію оператора «102» Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та повідомив завідомо неправдиву інформацію, що будинок АДРЕСА_2 , замінований.

Після чого повернув мобільний телефон матері ОСОБА_10 .

В результаті завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_8 про мінування та вибух у вказаному будинку був порушений нормальний ритм життя громадян, які в ньому мешкали, та безпідставно задіяні спеціальні служби, для усунення загрози їх безпеки.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що з деліктної поведінки обвинуваченого, який раніше був засуджений за аналогічні злочини проти громадської безпеки з відбуттям реального покарання тривалого терміну, не вбачається такого суб`єктивного ставлення до вчиненого, як щире каяття.

Також, є безпідставним що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 , як пом`якшуючої обставини, вказано активне сприяння розкриттю злочину.

Однак матеріали кримінального провадження не містять даних щодо повідомлення ОСОБА_8 працівникам правоохоронних органів таких обставин, що не були їм відомі.

Вважає, що без відповідної оцінки, залишено особливості конкретного злочину й обставини його вчинення, дані щодо особи обвинуваченого, який, починаючи з 2006 року, був засуджений шість разів, у тому числі двічі за аналогічні злочини проти громадської безпеки, до нього двічі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням та дострокове звільнення із місць позбавлення волі. Проте, як після відбуття покарання у виді позбавлення волі, так і в період умовного звільнення від відбування такого покарання, ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив та знову ставав на шлях скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Порушуючи нормальний ритм життя громадян, ОСОБА_8 чотири рази, після суперечок із членами своєї родини: матір`ю, батьком, рідним братом та колишньої дружиною (а саме: 20.07.2013; 08.11.2013; 13.09.2017 та останній раз за оскаржуваним вироком - 29.12.2017) повідомляв на спеціальну лінію «102» ГУ Національної поліції завідомо неправдиву інформацію про мінування та вибухи, внаслідок чого були безпідставно задіяні спеціальні служби для усунення загрози громадської безпеки.

Таким чином, призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 259 КК України із застосуванням ст. 69 КК України є невмотивованим та безпідставним, а тому суд, призначивши покарання нижче від найнижчої межі за відсутності для цього підстав неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просить вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03.05.2018 стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 259 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. У ході апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинуваченого, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При призначенні покарання поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.

Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійсно маючі дані про те, що ОСОБА_8 раніше вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини проти громадської безпеки, за що відбував покарання реально, належних висновків для себе не зробив та знову ставав на шлях скоєння злочину, вчинивши умисний злочин проти громадської безпеки, передбачений ч. 2 ст. 259 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 8 років, тобто безпідставно призначив покарання застосувавши ст. 69 КК України, чим допустив невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що відповідно до ст. 409 ч. 2 КПК України є підставою для скасування судового рішення. Колегія суддів погоджується з посиланням прокурора про те, що призначене останньому покарання є занадто м`яким.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду на підставі ст.ст. 409, 414 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення аналогічного злочину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працевлаштований та має на утриманні неповнолітню дитину. Обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, яка обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні. А тому колегія приходить до висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статі у виді позбавлення волі, без застосування ст. 69, 75 КК України яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.404, 405, 407, 409, 414, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 259 КК України призначивши покарання у виді 4 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2