УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0006088 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0006088 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт квартири АДРЕСА_1 та заборонити використовувати та розпоряджатися будь-якими особами вказаним майном.

Обгрунтовуючи доводи клопотання прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження встановлено, що що невстановлені особи шляхом обману заволоділи квартирою АДРЕСА_1

Згідно відповіді з Київського міського бюро технічної інвентаризації від 26.06.2018 № 062/14-7810 (И-2018), квартира АДРЕСА_1 на праві власності не реєструвалась.

19.02.2018 державним реєстратором комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» м. Київ ОСОБА_4 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 39877262 від 26.02.2018, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі продажу, серія та номер: 5-9701 від 05.12.1989 виданий старшим державним нотаріусом. Проте, згідно архівної довідки Київського державного нотаріального архіву № 2018/01-21 від 2007.2018 встановлено, що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Другої київської державної нотаріальної контори з індексом «5» міститься запис за реєстровим № 5-9701 від 08 червня 1989 року про засвідчення вірності копії. Також зазначено, що в реєстрі для реєстрації нотаріальної дій Другої київської державної нотаріальної контори з індексом «5» за 05 грудня 1989 року взагалі відсутній запис про посвідчення будь-якого договору.

29.03.2018 державним реєстратором комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» м. Київ ОСОБА_4 на підставі протоколу, серія та номер 1 виданого 27.03.2018, видавник: ТОВ «ВБ РІЕЛТ СЕРВІС» внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ВБ РІЕЛТ СЕРВІС» ().

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником Товариства з обмеженою відповідальність «ВБ РІЕЛТ СЕРВІС» () є ОСОБА_5 , а з 28.03.2018 по теперішній час директором ТОВ «ВБ РІЕЛТ СЕРВІС» () є ОСОБА_6 .

Допитаний у якості свідка директор ТОВ «ВБ РІЕЛТ СЕРВІС» ОСОБА_6 вказав, що у остатнього наявний наглядно знайомий на ім`я ОСОБА_7 , який приблизно у березні 2018 року попрохав ОСОБА_6 допомогти його другу, шляхом переписання його квартири, яка перебувала у кредиті на ім`я ОСОБА_6 , бо квартиру хоче забрати банк та запропонував ОСОБА_6 за вказані послуги 400 доларів США.

03.08.2018 винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_1 речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання злочинним посяганням під час проведення розслідування, прокурор просив накласти арешт на приміщення квартири АДРЕСА_1 , яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав в повному обсязі та просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Власники майна в судове засідання не викликалися на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчий суддя, враховуючи обставини, зазначені слідчим у клопотанні, дійшов висновку, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку зокрема на рухоме чи нерухоме майно.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання та пояснень прокурора, що квартира АДРЕСА_3 , є предметом кримінального правопорушення, тобто вказане нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, існують реальні ризики відчуження вказаного майна, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя вбачається підстав для заборони в частині користування та розпорядження вказаним майном, оскільки прокурором не доведено необхідності обмеження такого права.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині клопотання відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 10.08.2018.

Слідчий суддя: