Ухвала

Іменем України

2 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 464/5860/16-к
Провадження №51- 5134 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29 лютого 2016 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, 70 КК України, у виді 2 років позбавлення волі і з врахуванням правил ст. 72 КК України, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць. Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.

УхвалоюАпеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 скасовано, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 2 КК Українизакрито у зв`язку з невстановленням достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням всіх можливостей їх отримати.

Згідно з копією доданої до касаційної скарги ухвали апеляційного суду ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що 21 червня 2016 року близько 16.40 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав належну Асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків «Сихівчани» металеву решітку, яка знаходилась на площадці перед вхідними дверима у підїзд вартістю 215 грн., чим спричинив АОСББ «Сихівчани» матеріальну шкоду на загальну суму 215 грн.
У касаційній скарзі прокурор просить переглянути рішення апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Так, прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає ст. 419 КПК України, суд не навів переконливих аргументів для визнання протоколу огляду предметів від 17 липня 206 року недопустимим доказом, не зазначив правових підстав до повторного дослідження записів із камер відеоспостереження та надання їм правової оцінки, необґрунтовано вважав вичерпаними можливості отримання доказів без проведення призначеної в апеляційному порядку портретної експертизи. Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, з власної ініціативи допитав представника потерпілого ОСОБА_5 , про якого було відомо від початку судового розгляду і який не допитувався судом першої інстанції, оскільки про його допит ніхто не заявляв.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Українисуд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію ухвали апеляційної інстанції, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом з тим, висновку про те, що в судовому засіданні не встановлені достатні докази для доведення вини обвинуваченого ОСОБА_4 і вичерпані можливості їх отримання, і те, що це є підставою для закриття кримінального провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України та скасування вироку, суд дійшов з дотриманням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі вивчення матеріалів кримінального провадження та повторного дослідження протоколу огляду предметів від 14 липня 2016 року. Судом встановлено, що 14 липня 2016 року старшим слідчим СВ Сихівського ВП ГНУП у Львівській області, з участю свідка ОСОБА_4 оглянуто дані відеозапису з камер відеоспостереження від 21 червня 2016 року, на якому зафіксовано факт вчинення крадіжки металевої решітки, під час якого свідок ОСОБА_4 впізнав себе, як особу яка вчиняє крадіжку. Після проведення зазначеного огляду предметів з участю свідка ОСОБА_4 , останньому 18 липня 2016 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, а 21 липня 2016 року прокурором затверджено обвинувальний акт і в цей же день скеровано до суду.

Враховуючи ці обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дані протоколу огляду речових доказів від 14.07.2016 р. в частині впізнання свідком ОСОБА_4 себе як особи, що вчинила крадіжку, який в подальшому був визнаний підозрюваним та обвинуваченим, слід визнати недопустимим відповідно до ч. 3 ст. 87 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження і яка викликана для давання показань.
Характерною особливістю показань свідка є те, що вони належать до предмета підозри чи обвинувачення інших осіб. Його показання повинні стосуватися не власних інтересів, а інтересів підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого. Показання, отримані від особи, яка фактично підозрюється у вчиненні злочину чи кримінального проступку і допитувалася щодо фактів і обставин їх вчинення як свідок із попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи за відмову давання показань, не мають доказової сили. Це випливає із суттєвих відмінностей процесуального положення і порядку допиту свідка і підозрюваного (обвинуваченого). Свідок зобов`язаний давати показання під загрозою кримінальної відповідальності, а підозрюваний вправі відмовитися від дачі показань. За загальним юридичним правилом ніхто не може бути свідком у своїй справі. Тому свідком може бути особа, яка не є підозрюваним або обвинуваченим. У тих випадках, коли особа допитувалася як свідок, а в подальшому набула статусу підозрюваного або обвинуваченого, попередні показання як свідка втрачають властивості доказів, оскільки були отримані із неналежного процесуального джерела.
Враховуючи зазначене, касаційний суд погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції щодо недопустимості протоколу огляду речових доказів від 14.07.2016 р. в частині впізнання свідком ОСОБА_4 себе як особи, що вчинила крадіжку.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що суд порушив вимоги КПК України повторно досліджуючи протокол огляду предметів від 14 липня 2017 року та безпідставно визнав недопустимим доказом зазначений протокол, а також те, що апеляційний суд з власної ініціативи допитав представника потерпілого ОСОБА_5 , є неспроможними.

Суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам. Відповідно обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив усунути неповноту чи однобічність судового слідства суду першої інстанції і постановити законне та обґрунтоване рішення.
Вирок або ухвала суду першої інстанції за загальним правилом перевіряються в межах вимог, викладених в апеляційній скарзі, тобто суд апеляційної інстанції передусім розглядає вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно ж до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Що стосуєтьсяпризначення портретної експертизи, на чому, наголошує прокурор, слід зауважити, що апеляційний суд у своєму рішенні навів доводи щодо неможливості отримання висновку вказаної експертизи, зазначивши, що відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №16542-16 від 19 жовтня 2017 року, ухвала про призначення портретної експертизи була повернута без виконання. З цих підстав, з метою дотримання розумних строків розгляду справ та забезпечення права на захист обвинуваченого, суд обґрунтовано зазначив, що всі можливості отримання доказів вичерпані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 дотримався вимог ст. ст. 370, 419 КПК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3