ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 561/442/17

25 травня 2018 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Зарічненського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 19 травня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого, за ч.2 ст.121 КК України,

з участю:
прокурора ОСОБА_4
потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_5
представника потерпілої,
цивільного позивача- адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника - адвоката ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього, при наступних обставинах.

Так, 18 травня 2017 року біля 22-ї години, ОСОБА_3 перебуваючи поблизу магазину «Вігана», що в с.Кухітска Воля по вул.Л.Українки Зарічненського району, під час сварки з ОСОБА_8 , яка раптово виникла на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому два удари рукою в область голови, один з яких наніс кулаком, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, що ускладнились набряком-набуханням та компресією головного мозку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , від вищезазначених тілесних ушкоджень, помер в лікарні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав частково. Суду показав, що 18 травня 2017 року він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої поблизу магазину «Вігана» в с.Кухітська Воля. ОСОБА_8 , намагаючись обпертись на його мотоцикл, впав разом з мотоциклом на землю. Почувши тріск пластмасової запчастини мотоцикла, він розізлившись наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_8 . В останнього пішла кров з носа. Через деякий час між ними знову виникла сварка. Він штовхнув ОСОБА_8 в груди, внаслідок чого, останній впав на землю. Залишивши ОСОБА_8 на місці події, він з ОСОБА_9 поїхали додому. Визнає, що наніс один удар рукою в голову, один удар в груди ОСОБА_8 . Проте вважає, що від його удару не могли виникнути такі тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть. В скоєному щиро кається. Цивільний позов визнає повністю в частині стягнення матеріальної шкоди та частково в частині стягнення моральної шкоди. Згідний на відшкодування 40 тисяч гривень моральної шкоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання, в якому просив визнати дії органу досудового розслідування в даному кримінальному провадженні істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, а здобуті в процесі досудового розслідування докази, а саме показання ОСОБА_3 , дані 19.05.2017 року в якості свідка із застосуванням технічних засобів фіксації на відеокамеру та показання при додатковому допиті в якості свідка, дані ОСОБА_3 20.05.2017 року, очевидно недопустимими, оскільки вказані докази (протоколи допиту) стали підставою для підозри та покладені в основу для висунутого обвинувачення.

Вказував, що на час отримання вищезазначених показань від ОСОБА_3 , вже існували дані, що його буде визнано підозрюваним, проте всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчинив дії, спрямовані на отримання показань від ОСОБА_3 в якості свідка.

Захисник вважає, що допит ОСОБА_3 в якості свідка, під час якого він попереджався про кримінальну відповідальність є психологічним тиском, оскільки це призвело до визнання ОСОБА_3 своєї вини під час досудового розслідування.

Саме такі дії, а не факт отримання показань від свідка, мають визнаватись істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Посилаючись на п.6 ч.2 ст.87 КПК України, який передбачає, що суд зобов`язаний визнати істотним порушення прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, просив задоволити його клопотання.

Крім того, просив змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України - вбивство, вчинене через необережність.

Вважає, що ОСОБА_3 вчинив вбивство ОСОБА_8 внаслідок злочинної недбалості, оскільки умислом останнього не охоплювалось нанесення тяжких тілесних ушкоджень. Вважає, що в діях ОСОБА_3 є необережна вина.

Крім часткового визнання свої вини, винність ОСОБА_3 в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, встановлена та доведена зібраними по справі та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що смерть сина призвела до моральних страждань та переживань. Її двоє неповнолітніх внуків залишились сиротами, а син з 1982 року народження, позбавлений життя. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди підтримала. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 300 тисяч гривень. Наполягає на позбавленні волі ОСОБА_3 . Батьки обвинуваченого добровільно відшкодували їй одну тисячу доларів США, які вона витратила на лікування сина.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 18 травня 2017 року біля 22-ї години він разом з ОСОБА_3 розпивали спиртні напої за приміщенням магазину «Вігана», що в с.Кухітскька Воля. До них підійшов ОСОБА_8 . Останній перекинув мотоцикл ОСОБА_3 , через що між останніми виникла сварка. Під час якої ОСОБА_3 наніс один удар кулаком в лице ОСОБА_8 . Потерпілий присів, з носа пішла кров. Щоб змити кров, він облив його водою. Він з ОСОБА_3 продовжували розпивати спиртні напої. У ОСОБА_3 з ОСОБА_8 знову виникла сварка, в ході якої ОСОБА_3 , ударив рукою в лице ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав. Залишивши потерпілого на місці події, вони поїхали додому.

З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що 19 травня 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 зізнався їй, що саме він наніс удар по голові її брату ОСОБА_8 .

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що вона проживає поблизу магазину «Вігана», що в с.Кухітска Воля. 19 травня 2017 року біля 06-ї години ранку, вона побачила ОСОБА_8 , який лежав за магазином на землі. Вона покликала людей, щоб викликати швидку допомогу.

Як вбачається зі змісту дослідженого в судовому засіданні висновку експерта від 24.05.2017 року, за даними медичної карти стаціонарного хворого №9849, при госпіталізації 19 травня 2017 року у ОСОБА_8 встановлений діагноз: важка закрита черепно-мозкова травма, забій-стиснення головного мозку важкого ступеня, гостра субдуральна гематома правої гемісфери головного мозку в стадії декомпенсації. Забій м`якої тканини голови, обличчя. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені віддалені ознаки вищезазначеної черепно-мозкової травми (крововиливи в м`які тканини голови справа, під оболонки та речовину головного мозку), яка виникла внаслідок прямої травматизації правої скроневої ділянки. Встановлена у ОСОБА_8 травма голови, була небезпечною для життя в момент заподіяння і, за цією ознакою, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Виявлена у ОСОБА_8 травма голови, спричинена дією тупих предметів з обмеженою поверхнею, та з огляду на локальність та розміри тілесних ушкоджень, виникнення від дії рук не виключається. Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок отриманої черепно-мозкової травми (18.05.2017 року) з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що ускладнились набряком-набуханням та компресією головного мозку.

В ході судового розгляду судово-медичний експерт ОСОБА_13 підтвердив свій висновок та при цьому зазначив, що саме, тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 могли виникнути від однієї травмуючої дії, можливо від удару рукою і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього.

Вказаний висновок експертизи узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_9 , щодо нанесення ОСОБА_3 двох ударів в область голови потерпілому ОСОБА_8 , один з яких нанесений кулаком.

Доводи захисника ОСОБА_7 про визнання дій органу досудового розслідування щодо збирання доказів у кримінальному провадженні істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, суд не бере до уваги, виходячи з наступного.

За змістом ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, в ході судового розгляду, протоколи допиту ОСОБА_3 в якості свідка, на які посилається захисник, суд не досліджував, а тому й не може їх оцінювати та робити висновок, щодо наявності порушення прав обвинуваченого під час їх отримання. Суд може обґрунтовувати свої висновки, лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Сторони та інші учасники кримінального провадження, не посилались на вищевказані протоколи допиту ОСОБА_3 , як на підставу будь-яких обставин кримінального провадження. А тому, відомості, які зібрані в протоколах допиту, на які посилається захисник, суд не бере до уваги при вирішенні обвинувачення по суті.

Крім того, п.6 ч.2 ст.87 КПК України, на який посилається захисник, як на підставу порушення прав обвинуваченого ОСОБА_3 , виключений на підставі Закону №1697-VII від 14.10.2014 року.

Також не підлягає до задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_3 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України.

Із досліджених в ході судового розгляду доказів не вбачається об`єктивних даних про те, що ОСОБА_3 скоїв вбивство ОСОБА_8 через необережність, оскільки така правова кваліфікація не підтверджена ні матеріалами кримінального провадження, ні фактичними даними, дослідженими судом.

З системного аналізу ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті діяння настає смерть потерпілого, причому особливістю цього є те, що присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суд рахує, що за встановлених обставин дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого і виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно наносячи два удари рукою в область голови потерпілого, в тому числі і один удар кулаком, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, в тому числі і у вигляді смерті, але легковажно розраховував на відвернення смерті ОСОБА_8 (злочинна самовпевненість).

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар долонею в лице, не узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, так як суперечать показанням свідка ОСОБА_9 та висновку судово-медичної експертизи. Такі твердження обвинуваченого суд розцінює, як спосіб захисту.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, обставини, що обтяжуть та пом`якшують покарання.

Як особа, ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується посередньо, вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне часткове відшкодування майнової шкоди потерпілій ОСОБА_5 .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи, що ОСОБА_3 скоїв умисний тяжкий злочин, який становить підвищену суспільну небезпечність, суд вважає що для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , суд визнає обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення.

Позов ОСОБА_5 в частині стягнення майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням та похованням 36783,25 гривень, розмір яких повністю визнається обвинуваченим ОСОБА_3 підлягає стягненню з останнього, у відповідності до ст.1166 ЦК України.

В ході судового розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що в результаті злочинних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_14 заподіяна і моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством.

При стягненні моральної шкоди на користь цивільного позивача, суд врахує характер протиправних дій обвинуваченого, глибину та тривалість моральних страждань потерпілої з приводу втрати сина.

Виходячи із засад розумності та справедливості, розмір моральної шкоди суд оцінює в 100 тисяч гривень.

А всього, стягненню з ОСОБА_3 підлягає 136 783,25 гривень в порядку відшкодування шкоди заподіяної потерпілій ОСОБА_5 .

На підставі наведеного, керуючись ст.374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, обрати у виді тримання під вартою, взявши його під варту у залі суду.

Строк відбування покарання рахувати з 25 травня 2018 року моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 136 783,25 (сто тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят три гривні 25 копійок) в порядку відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Речові докази: пластикову пляшку ємністю 1,5 літра з надписом «BUVETTE», яка зберігається в Зарічненському ВП Варашського ВП ГУ НП в Рівненській області знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти діб шляхом подачі апеляції через Зарічненський районний суд, обвинуваченим з моменту вручення копії вироку, іншими учасниками з моменту його проголошення.

Копію даного вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий ОСОБА_1