У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке, Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має неповнолітню дитину, працюючого водієм-експедитором ФГ "Агро-Нівки", , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2018, в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 296 КК України з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, а саме хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження й доведеності вини обвинуваченого, вважає, що зазначений вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню та незастосування закону який підлягав застосуванню.

Зауважує, що суд кваліфікувавши в мотивувальній частині дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.296 КК України, в резолютивній частині визнав його винним за ч.4 ст. 296 КК України.

Зазначає, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України, а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. Проте, суд в мотивувальній частині вироку зазначив, що обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 хуліганських дій відносно ОСОБА_8 із застосуванням предмету спеціально пристосованого для завдання тілесних ушкоджень, оскільки лопата, застосована обвинуваченим для завдання тілесних ушкоджень потерпілому, не була спеціально пристосована ним для нанесення тілесних ушкоджень або спеціально заготовленою до початку хуліганства, для зазначеної мети, була підібрана на місці злочину є недоведеним, що не дає підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України, та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 296 КК України. Однак, під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював і суд розглянув справу щодо ОСОБА_6 в межах висунутого обвинувачення.

Вказує, що під час судового розгляду показаннями обвинуваченого, потерпілого, свідків встановлено, що лопата, якою були нанесені тілесні ушкодження потерпілому, знаходилась у аварійній машині задовго до початку хуліганських дій обвинуваченого та не була підібрана на місці вчинення злочину.

Окрім цього, зауважує, що обвинувачений розпочавши свої хуліганські дії, які виразились у нанесенні тілесних ушкоджень невстановленому чоловіку та нецензурній лайці, продовжуючи свій злочинний умисел, розуміючи, що в аварійній машині знаходиться лопата, пішов та взяв її, після чого наніс нею тілесні ушкодження потерпілому.

На думку прокурора, наведене свідчить, що правова оцінка фактичних та юридичних підстав кваліфікації діянь, які постановлені у провину ОСОБА_6 , у зіставленні з правовою суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, дають підстави для висновку, що в діях ОСОБА_6 встановлено склад грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 29.10.2017 р. близько 14.00 год., знаходячись на перехресті вул. Нагірна, 87 та вул. Космонавтів, 126/1 в м. Миколаєві, в стані алкогольного сп`яніння, виконуючи ремонтні роботи в якості бригадира ремонтної бригади ПАТ "Миколаївводоканал", безпричинно та грубо порушуючи громадський порядок, став ображати та наносити тілесні ушкодження невстановленому чоловіку похилого віку, під час чого ОСОБА_9 , яка проходила поруч, почала робити зауваження ОСОБА_6 , вимагаючи припинити хуліганські дії. На що ОСОБА_6 , демонструючи явну неповагу до суспільства та прийнятих в ньому правил поведінки, став голосно висловлюватись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_9 , яка злякавшись за себе та своїх дітей, що перебували поруч з нею, відійшла до наглядно знайомих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свої хуліганські дії, голосно висловлюючись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_8 , який вимагав від нього припинити порушувати громадський порядок, діючи умисно, проявляючи особливу зухвалість, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, взяв зі службового автомобіля штикову лопату, металевою частиною якої наніс два удари в область голови ОСОБА_8 , під один з яких потерпілий підставив руку, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді рани голови, синців повік обох очей, лівої верхньої кінцівки, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_6 судом були кваліфіковані за ч.3 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганстві), що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 , на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши всі надані сторонами провадження докази, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_6 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганстві), що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.
Встановлені судом фактичні обставини доведені дослідженими судом та наведеними у вироку доказами і апелянтом не оспорюються.

Висновок суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.296 КК України, відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазнаної мети.

Застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за ч.4 ст. 296 КК України.

З огляду на вищевикладене, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого щодо вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 296 КК України, оскільки лопата, яка була застосована обвинуваченим для заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, не була ним спеціально пристосована для нанесення тілесних ушкоджень або спеціально заготовлена до початку хуліганських дій для зазначеної мети, а підібрана обвинуваченим на місці злочину. Суд першої інстанції обґрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч.4 ст. 296 КК України на ч.3 ст. 296 КК України, так як останній своїми діями грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції діяв відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України, згідно яких, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тому доводи апелянта про неправильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 296 КК України та порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неприйнятними.

Разом з тим, вірно кваліфікувавши в мотивувальній частині вироку дії ОСОБА_6 за ч.3 ст. 296 КК України, суд першої інстанції помилково в резолютивній частині вироку визнав ОСОБА_6 винним за ч.4 ст. 296 КК України, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався положень ст. 65 КК України і врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, обтяжуючу вину обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. Враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, працює, має неповнолітню дитину. Враховуючи сукупність цих обставин, суд призначив покарання, ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч.3 ст. 296 КК України. Дане покарання, на думку колегії суддів, цілком відповідає принципу індивідуалізації покарань відповідно до ч.2 ст. 65 КК України і в цілому меті покарання. Крім того, суд першої інстанції вважав за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з чим погоджується й апеляційний суд.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 532 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2018 року, стосовно ОСОБА_6 змінити.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині зазначений вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді