ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.04.2018 м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ;
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
за участю прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
його захисника ОСОБА_13 ,
потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ,
представників потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ,
представника цивільного позивача ДП «АВТОТРЕЙДІНГ - ОДЕСА» ОСОБА_28 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/8573/13 к щодо
ОСОБА_31 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новосибірську, Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_32 , перебуваючи на посаді менеджера відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, 6.06.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_33 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_34 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_35 погодився і 06.06.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручав начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 1000 Евро до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_35 , будучи переконаний в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 1000 Евро, що за курсом НБУ складало 12 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_34 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 10.06.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_38 зробити передплату за автомобіль, який та бажала придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_38 , переконав останню у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_38 погодилась і 10.06.2011 року підписала у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких вона доручила начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 40 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_38 , будучи переконаною в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передала йому суму у розмірі 40 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_38 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 11.06.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_39 зробити передплату за автомобіль, який та бажала придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_39 , переконав останню у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_39 погодилась і 11.06.2011 року підписала у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких вона доручила начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 40 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_39 , будучи переконаною в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передала йому суму у розмірі 40 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_39 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 11.06.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_40 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_41 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_42 погодився і 11.06.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 65 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Santa Fe». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_42 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 65 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_41 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 30.06.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_43 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_44 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_45 погодився і 30.06.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 20 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_45 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 20 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_46 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 11.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_47 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_47 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_48 погодився і 11.07.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 135 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_48 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 135 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_49 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 02.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_50 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_51 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_52 погодився і 02.07.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 40 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_52 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 40 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_51 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 12.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_53 зробити передплату за автомобіль, який та бажала придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_53 , переконав останню у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_54 погодилась і 12.07.2011 року підписала у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких вона доручила начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 40 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_54 будучи переконаною в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передала йому суму у розмірі 40 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_53 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 13.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_55 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_56 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_57 погодився і 13.07.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 50 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_57 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 50 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_56 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 14.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_58 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_59 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_60 погодився і 14.07.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, що по курсу НБУ складало 40 000 гривень, до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_60 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 5 000 доларів США.
Отримавши від ОСОБА_59 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 17.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_61 зробити передплату за автомобіль, який та бажала придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_62 , переконав останню у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_63 погодилась і 17.07.2011 року підписала у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких вона доручила начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 40 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_63 , будучи переконаною в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передала йому суму у розмірі 40 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_62 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 17.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_64 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_65 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_66 погодився і 17.07.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 44 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Elantra». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_66 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 44 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_65 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 29.07.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_67 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_68 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_69 погодився і 29.07.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 5 500 доларів США, що по курсу НБУ складало 45 000 гривень, до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai 130 1.6 Comfort». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_69 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 5 500 доларів США.
Отримавши від ОСОБА_68 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 1.08.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_70 зробити передплату за автомобіль, який та бажала придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_71 , переконав останню у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_72 погодилась і 1.08.2011 року підписала у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких вона доручила начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 15 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_72 , будучи переконаною в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передала йому суму у розмірі 15 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_71 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Він же, ОСОБА_32 , бажаючи продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, знаходячись на своєму робочому місці, в приміщенні ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 6-ий кілометр Овідіопольської дороги 10/2, маючи прямий умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, 3.08.2011 року, в усній бесіді запропонував ОСОБА_73 зробити передплату за автомобіль, який той бажав придбати. З метою досягнення результату, ОСОБА_32 , усвідомлюючи відсутність в нього будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод і приховавши цю інформацію від ОСОБА_74 , переконав останнього у сумлінності своїх дій і необхідності укладення письмового договору доручення, на що ОСОБА_75 погодився і 3.08.2011 року підписав у якості повіреного договір, разом з довіреністю, згідно яких він доручив начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 10 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль «Hyundai Accent RB». Після того, як договір доручення був укладений, ОСОБА_75 , будучи переконаним в сумлінності дій ОСОБА_37 , відразу передав йому суму у розмірі 10 000 гривень.
Отримавши від ОСОБА_74 вказану суму, ОСОБА_32 за призначенням, вказаним у договорі доручення, до каси підприємства її не вніс, та розпорядився нею за власним розсудом.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_76 свою вину в скоєнні злочину не визнав і пояснив, що протягом 2010-2011 років він працював в ДП «Автотрейдінг-Одеса» на посаді менеджера з продажу автомобілів. До його обов`язків входила консультація клієнтів з питань, які стосуються автомобілів, що продавалися у салоні, перевірка технічного стану автомобіля перед продажем, він складав звіт продажів автомобілів, оформляв заявки на автомобілі в електронному вигляді та виконував інші обов`язки. Договори доручення з клієнтами він не складав, оскільки йому не надавалось такого права керівництвом підприємства. Він міг тільки внести до договору данні клієнта. Йому відомо, що такі договори складалися і підписувались ОСОБА_77 , який перебував на посаді начальнику відділу продажу. Він також приймав гроші від покупців, які по суті були завдатком за автомобіль. Він, ОСОБА_78 , особисто ніяких грошей від клієнтів не приймав. Йому не відомо, з яких причин на нього, як на особу яка складала договори доручення і отримувала гроші в рахунок оплати замовлених автомобілів, вказують потерпілі. Клієнти дійсно дзвонили йому на мобільний телефон і цікавились коли прийде автомобіль в зв`язку із тим, що він надавав їм свій номер телефону. При цьому обвинувачений, не заперечуючи висновків судової експертизи, яка підтвердила, що підпис зроблений від імені ОСОБА_79 у договорах доручення, виконаний ОСОБА_80 , не зміг пояснити, чому в договорах стоїть його підпис. Чому його оговорюють потерпілі та свідки обвинувачення йому не відомо. Самовільне залишення місця роботи та тривале переховування від керівництва підприємства ОСОБА_32 пояснив «боязню ситуації». В подальшому ОСОБА_32 змінив свої показання і пояснив, що він, за вказівкою ОСОБА_81 , складав з клієнтами договори доручення, в яких визначав суму передоплати від 10% вартості автомобіля. Проте, ці договори підписував не він, а ОСОБА_82 . Грошові кошти, як і інші менеджери, він від клієнтів приймав самостійно, після чого, разом з договором клав до сейфу, який знаходився в торгівельному залі на першому поверсі. Сейфом користувався весь персонал відділу продажу, його ніхто не охороняв. Наприкінці дня гроші з сейфу забирав заступник директора з фінансових питань ОСОБА_83 . Таку практику роботи запровадило керівництво ДП «Автотрейдінг», про наявність письмових розпоряджень з цих питань йому нічого не відомо.
Незважаючи на позицію обвинуваченого, який не визнав своєї вини в інкримінованому злочині, суд вважає доведеною його вину у вчиненні злочину при викладених у вироку обставинах на підставі доказів, досліджених при судовому розгляді.
Так, допитані у суді потерпілі ОСОБА_35 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_42 , ОСОБА_45 , ОСОБА_84 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 , ОСОБА_57 , ОСОБА_60 , ОСОБА_63 , ОСОБА_66 , ОСОБА_69 , ОСОБА_72 , ОСОБА_75 , кожен окремо, пояснили, що вони, бажаючи придбати автомобіль, звернулися до ДП «Автотрейдінг - Одеса». Після вибору моделі автомобіля з відповідною специфікацією, менеджером відділу продажу ОСОБА_80 їм було запропоновано підписати відповідні договори доручення між покупцем та представником підприємства, згідно якого покупець, в рахунок сплати вартості автомобіля, передає відповідні кошти, а повірена особа зобов`язалася внести ці кошти на розрахунковий рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса», на що кожен з потерпілих погодились і після підписання договору і довіреності передали особисто ОСОБА_85 гроші у відповідних розмірах, а саме: ОСОБА_86 сума у розмірі 1 000 Евро, що складало еквівалент 12 000 гривень, ОСОБА_38 сума у розмірі 40 000 гривень, ОСОБА_39 сума у розмірі 40 000 гривень, ОСОБА_42 сума у розмірі 65 000 гривень, ОСОБА_45 сума у розмірі 20 000 гривень, ОСОБА_87 сума у розмірі 135 000 гривень, ОСОБА_88 сума у розмірі 40 000 гривень, ОСОБА_89 сума у розмірі 5 000 доларів США, що складало еквівалент 40 000 гривень, ОСОБА_90 сума у розмірі 50 000 гривень, ОСОБА_91 сума у розмірі 40 000 гривень, ОСОБА_92 сума у розмірі 40 000 гривень, ОСОБА_93 сума у розмірі 40 000 гривень, ОСОБА_94 сума у розмірі 5 500 доларів США, що складало еквівалент 40 000 гривень, ОСОБА_95 сума у розмірі 15 000 гривень, ОСОБА_96 сума у розмірі 10 000 гривень, після чого вони стали чекати повідомлення про надходження автомобіля до салону. Разом із цим, через деякий час, їм, від керівництва автосалону, стало відомо, що гроші, сплачені ними у якості передплати, на рахунки ДП «Автотрейдінг- Одеса» не надійшли, оскільки ними протиправно заволодів менеджер автосалону ОСОБА_32 , який зник разом з грошима. В подальшому вони звернулися з відповідними заявами про вчинений відносно них злочин до органів поліції. Автомобілі, які ними були замовлені в ДП «Автотрейдінг Одеса» були продані за раніше оговорену вартість, їм відомо, що сплачені ними у якості передоплати суми, які були в подальшому були викрадені, були включені до вартості автомобіля і компенсовані підприємством ДП «Автотрейдінг-Одеса», в зв`язку із чим фактично збиток вони не понесли і матеріальних претензій до ані до ОСОБА_37 , ані до автосалону вони не мають.
Свідок ОСОБА_97 у суді пояснив, що він є директором ДП «Автотрейдінг-Одеса». Перебуваючи на початку серпня 2011 року у відрядженні, йому зателефонував начальник відділу продажу ОСОБА_98 та повідомив, що менеджер відділу ОСОБА_32 самостійно, без наявних у нього повноважень, став приймати від клієнтів завдатки за автомобілі. В наступному було з`ясовано, що всього на той час з претензіями до підприємства звернулося більш ніж 19 осіб, сума незаконно отриманих ОСОБА_80 грошей склала більш ніж 800 000 гривень. В подальшому всі ці гроші були компенсовані замовникам за рахунок коштів ДП «Автотрейдінг-Одеса», автомобілі були їм продані за раніш оговорену ціну. Крім того, відповідаючи на питання учасників судового засідання, свідок ОСОБА_97 пояснив, що наприкінці 2010 року, компанія «Хюндай Україна», на дочірні підприємства розіслало листи, якими було запропоновано нову схему роботи з клієнтами. В зв`язку з падінням продажів та з метою утримання клієнтів, ним, колегіально з фінансовим директором та начальником відділу продажу, було прийнято рішення про отримання від потенційних покупців завдатків за ще не розмитнені автомобілі. Ці договори було доручено складати та підписувати начальнику відділу продажу ОСОБА_99 . Отримані гроші він був повинен передавати на зберігання фінансовому директору, що він і робив;
Свідок ОСОБА_98 надав суду показання, відповідно до яких, керівником ДП «Автотрейдінг Одеса» було прийнято рішення приймати від потенційних клієнтів гроші в якості завдатку, з тією метою, щоб клієнти не зверталися до інших автосалонів. Був визначений порядок, за яким гроші у якості передплати, на підставі відповідних договорів, які фіксувалися у комп`ютерній базі, передавалися безпосередньо йому, а він наприкінці робочого дня, разом з договорами, віддавав ці гроші заступнику директора по фінансам ОСОБА_100 , який вже робив електронні заявки до підприємства-експортера в м. Києві. Ця схема грошового обігу працювала до тих пір, поки на підприємство не почали дзвонити клієнти з питаннями, коли прийде їх автомобіль. Після огляду бази заявок на автомобілі, було встановлено, що прізвища цих замовників в базі відсутні. Він повідомив про цю ситуацію заступнику директора з питань безпеки ОСОБА_101 . Після того, вони з`ясували, що ОСОБА_80 до комп`ютерної бази були внесені дані про часткову проплату автомобілів. На запитання, замовники пояснили, що ОСОБА_32 під його, ОСОБА_81 прізвищем, приймав від них гроші, повідомляючи, що його нема на робочим місці. Число ошуканих клієнтів стало зростати, їх стало більш ніж 20 осіб, кожен з них приносив документи, де стояв підпис невідомої особи. Клієнти підтвердили, що гроші приймав ОСОБА_102 . Після цього стали шукати ОСОБА_37 , на роботу він не вийшов, його телефон був вимкнутий. Був відсутнім біля місяця, потім він, ОСОБА_32 , зв`язався з ним телефоном, спитав, що йому робити, пояснив, що він знаходиться у Росії. При цьому, він визнав свою вину, пояснюючи, що допустив помилку, гроші він програв;
Допитаний у суді свідок ОСОБА_103 пояснив, що він працює на посаді менеджера відділу продажу автосалону «Автотрейдінг-Одеса». До його обов`язків входило обслуговування клієнтів, підготовка договорів купівлі-продажу, контроль виконання договірних зобов`язань, видача автомобілів. З метою збільшення продажів автомобілів, керівництвом автосалону був прийнятий порядок, при якому з потенційними покупцями укладався договір доручення, згідно якого клієнт, в рахунок вартості автомобіля передавав суму і відсотковому співвідношенні його ціни. Після складання договору доручення, який він завжди підписував у начальника відділу продажу ОСОБА_79 і передачею клієнтом суми застави, договір і гроші він передавав начальнику відділу продажів, все це відбувалося в присутності клієнта.
На початку липня 2011, він перебував на робочому місці. До автосалону прийшла клієнт, з якої раніше працював менеджер ОСОБА_104 . У цей день його не було на роботі, тому клієнт звернулася до нього. Вона показала йому договір доручення, і пояснила, що в договорі було вказано не той колір, який вона замовила. Він спочатку їй пояснив, що б вона звернулася до свого менеджера ОСОБА_105 , але жінка пояснила, що вона бажає в цей же день усунути помилку. В зв`язку із тим, що в цей день на роботі не було ні ОСОБА_37 , ні начальника відділу ОСОБА_79 , він самостійно змінив специфікацію автомобіля у договорі і власноручно підписав його, це було зроблено ним як виняток з правил;
На початку серпня 2011, ОСОБА_106 , перестав виходити на роботу, на телефонні дзвінки не відповідав, про його місцезнаходження ніхто не був обізнаний. Через деякий час після його зникнення в салон стали приходити клієнти, які повідомляли, що склали з ОСОБА_107 договори про постачання автомобілів, і вносили заставу. Коли керівництву автсалону стало відомо, що ОСОБА_108 грошові кошти, які йому передавали клієнти присвоїв собі, були перевірені всі договори, які були складені з його участю. В автосалон запрошувалися клієнти, які підтверджували, що дійсно передавали ОСОБА_109 гроші, в рахунок застави, за придбаний ними автомобіль.
Свідок ОСОБА_110 в суді пояснив, що він є заступником директора з фінансових питань ДП «Автотрейдінг-Одеса», до посадових обов`язків якого входить аналіз фінансової діяльності підприємства та контроль за коштами. На підприємстві є приписна каса банка, до якої клієнти автосалону могли вносити гроші за придбаний автомобіль на рахунок імпортера. На рахунки ДП «Автотрейдінг Одеса» ці кошти не зараховувалися. Директор підприємства ОСОБА_97 надав усне розпорядження, згідно якого начальнику відділу ОСОБА_98 дозволялось отримувати гроші від клієнтів в якості авансу за замовлений автомобіль, які він, після укладення відповідного договору, повинен був в подальшому передавати йому на зберігання. Після того, як імпортер надсилав на підприємства, рахунок кошти перераховувалися імпортеру. При цьому свідок пояснив, що гроші отримані від замовників передавалися йому для зберігання особисто ОСОБА_111 і зберігалися у сейфі, відповідальним за який був він. Менеджер відділу продажу ОСОБА_32 йому гроші не передавав. Зі слів співробітників підприємства йому відомо, що до ДП «Автотрейдінг Одеса» стали звертатися громадяни, які вимагали повернення грошей за автомобілі, які ними були замовлені через ОСОБА_37 ;
Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_112 надав пояснення про те, що він працює на посаді начальника служби безпеки ДП «Авторейдинг-Одеса». Станом на 2011 рік в автосалоні «Хюндай», крім начальника відділу продажів ОСОБА_79 , працювали три менеджера з продажу автомобілів, одним з яких був ОСОБА_113 . В обов`язки менеджерів входило робота з клієнтами, до якої було включено складання договорів доручення по авансуванню автомобілів за дорученням начальника відділу. При цьому менеджер з продажу не мав права особисто складати договір доручення, а тим більше отримувати готівкові гроші від клієнтів, для авансування автомобілів, а повинен був привести клієнта в кабінет начальника відділу продажу.
Приблизно з 8 серпня 2011 менеджер відділу з продажу ОСОБА_114 повинен був відбути у відрядження в м Київ, але на роботу не прибув. При спробі зв`язатися з ОСОБА_115 , його особистий мобільний телефон був відключений. Ним, спільно з інспектором з кадрів, а також юрисконсультом неодноразово, протягом трьох-чотирьох місяців, відвідувалася адреса місця проживання ОСОБА_105 , проте його вдома не було, родичка ОСОБА_105 , яка назвала себе його тіткою, не могла пояснити де він знаходиться. Він телефоном спілкувався з матір`ю ОСОБА_105 , вона йому повідомила, що син пропав без пояснень, вона сама не знає де він знаходиться, на її дзвінки він також не відповідає.
Після того, як ОСОБА_114 пропав безвісти, на підприємство стали звертатися, в тому числі і в телефонному режимі, люди які стверджували, що складали з ОСОБА_115 договори доручення, передаючи йому задатки за автомобілі. Таким чином на підприємство звернулося 19 осіб. За результатом зверненням громадян до автосалону і їх звернення до правоохоронного органу про вчинені відносно них шахрайські дії, директором підприємства було прийнято рішення, що салон надасть всім цим громадянам потерпілим автомобілі, з компенсацією викрадених в них грошей за рахунок підприємства;
Свідок ОСОБА_116 надала показання про те, що вона перебуває на посаді менеджера з персоналу адміністративного апарату Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Одеса». 21.10.2010 року на посаду менеджера із збуту було прийнято ОСОБА_37 5.08.2011 року від начальника відділу збуту автосалону «Хюндай» ОСОБА_79 надійшла службова записка та розрахунок на відрядження ОСОБА_37 до міста Києва для участі у тренінгу та доставки з міста Києва автомобілю Хюндай «Соната» з 08 по 09 серпня 2011 року.
У той же день нею був підготовлений відповідний наказ та посвідчення про відрядження ОСОБА_37 від 05.08.2011, яке вона особисто принесла ОСОБА_85 до автосалону «Хюндай». Також їй відомо, що ОСОБА_85 були перераховані на картковий рахунок кошти у якості командировочних витрату сумі 250 грн., 6.08.2011 дані про його роботу були внесені до табеля. Приблизно 10.08.2011 начальник відділу збуту автосалону «Хюндай» ОСОБА_117 повідомив їй, що ОСОБА_32 до місця призначення не прибув. У цей же день начальником служби безпеки ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_118 було подано заяву щодо розшуку безвісті зниклого працівника підприємства ОСОБА_119 . А ще через деякий час, приблизно два тижні після зникнення ОСОБА_37 , до керівництва підприємства почали звертатися люди з вимогами повернути грошові кошти або передати їм замовлені автомобілі. З їх пояснень стало відомо, що ОСОБА_32 отримував від них (клієнтів автосалону) грошові кошти у якості передплати (авансів) за автомобілі, які привласнив та на місце роботи не повернувся.
До 24.11.2011 нею, разом із службою безпеки підприємства приймалися всі можливі заходи щодо розшуку зниклого робітника підприємства, у т.ч. з неодноразовим виходом на місце його мешкання, звернень до лікарень, моргів тощо. 24.11.2011 їй надійшло усне розпорядження від головного керівництва ТОВ «Автотрейдінг Атол Груп» про звільнення ОСОБА_119 , але вона помилково оформила наказ про звільнення ОСОБА_37 від 24.11.2011 під №58/к з датою звільнення 31.07.2011. В цей же день усі відповідні документи зі звільнення ОСОБА_37 були оформленні нею та підписані керівником ДП із даною помилкою. Також, дана помилка була внесена нею особисто до трудової книжки ОСОБА_37 , але, приблизно через годину того ж дня, вона, опрацьовуючи особисту справу ОСОБА_37 , виявила документи щодо його відрядження до м. Києва та пригадала, що 05.08.2011 вона оформлювала ці документи та особисто передала останньому посвідчення про відрядження. З метою виправлення помилки нею було підготовлено наказ про зміну дати звільнення з роботи ОСОБА_37 від 24.11.2011, яким дату звільнення останнього змінено на 06.08.2011. За допущену помилку керівництвом ДП «Автотрейдінг-Одеса» їй було оголошено догану. На підтвердження своїх показань, свідком ОСОБА_116 були надані копії відповідних документів;
Крім показань потерпілих і свідків обвинувачення, вина ОСОБА_37 у викрадені майна потерпілих шляхом обману підтверджується:
- заявами потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_41 , ОСОБА_45 , ОСОБА_120 , ОСОБА_51 , ОСОБА_53 , ОСОБА_56 , ОСОБА_59 , ОСОБА_62 , ОСОБА_65 , ОСОБА_68 , ОСОБА_71 , ОСОБА_74 про те, що працівник автосалону «Хюндай» ОСОБА_32 шляхом обману заволодів їх грошовими коштами під приводом оплати за придбання автомобілів
- витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення до реєстру повідомлень ОСОБА_34 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_41 , ОСОБА_45 , ОСОБА_120 , ОСОБА_51 , ОСОБА_53 , ОСОБА_56 , ОСОБА_59 , ОСОБА_62 , ОСОБА_65 , ОСОБА_68 , ОСОБА_71 , ОСОБА_74 про вчинений відносно них злочин та про початок проведення досудового слідства;
- копією наказу №70 к від 21.10.2010 року про прийняття ОСОБА_37 на роботу і призначення на посаду менеджера із збуту автосалону «Хюндай» ДП «Автотрейдінг-Одеса»;
- копією посадової інструкції менеджера із збуту автосалону «Хюндай» ДП «Автотрейдінг-Одеса», зміст яких не передбачає надання менеджеру із збуту будь-яких повноважень на отримання від клієнтів автосалону грошових коштів чи права укладання цивільно-правових угод;
- договором доручення від 13.07.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_57 доручає начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 50 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль та довіреністю на реалізацію умов цього договору;
- договором доручення від 29.07.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_69 доручає начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 5500 доларів США до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль та довіреністю на реалізацію умов цього договору;
- договором доручення від 06.06.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_35 доручає начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 1000 Евро до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль та довіреністю на реалізацію умов цього договору;
- договором доручення від 1.08.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_72 доручає начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 15 000 гривень до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль та довіреністю на реалізацію умов цього договору;
- договором доручення від 12.07.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_54 доручає начальнику відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_36 внести грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобіль та довіреністю на реалізацію умов цього договору;
- висновком судового експерта №24/7 від 31.01.2013, згідно якого підписи, виконані від імені ОСОБА_81 , в договорах доручення від 29.07.2011 на ім`я ОСОБА_68 та від 13.07.2011 на ім`я ОСОБА_56 , виконані ні ОСОБА_77 , а іншими особами. Підписи, які виконані від ім`я ОСОБА_81 в договорах доручення від 29.07.2011 на ім`я ОСОБА_69 та від 13.07.2011 на ім`я ОСОБА_56 виконані ОСОБА_80 ;
- повідомленням директора ДП «Автотрейдинг Одеса» ОСОБА_97 про вчинений злочин, в якому директор підприємства повідомляє про вчинені працівником ОСОБА_80 шахрайські дії відносно клієнтів автосалону.
Суд надає оцінку наявним доказам у провадженні, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.Аналізуючи показання потерпілих та свідків обвинувачення, суд визнає їх логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами.
Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.
Разом із цим, оцінюючи надані у якості доказів обвинувачення, фотокопії договорів доручення, укладені між начальником відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_77 та ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_121 , ОСОБА_45 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_96 про внесення відповідних грошових коштів до каси ДП «Автотрейдінг-Одеса» в рахунок оплати за автомобілі та фотокопії довіреностей на реалізацію умов цих договорів, суд не сприймає ці документи у якості належних доказів, оскільки вони не відповідають критеріям документа, які визначені у ст. 99 КПК України.
Надаючи правову оцінку аргументам сторони захисту, суд не сприймає ці доводи, як такі, що свідчать про невинуватість ОСОБА_37 у незаконному заволодінні чужим майном.
До тверджень захисника про неможливість вчинення злочинів протягом серпня 2011 року (епізоди обвинувачення ОСОБА_119 у заволодінні майном ОСОБА_122 та ОСОБА_74 ) в зв`язку із його звільненням з роботи на час вчинення цих дій, суд відноситься критично з огляду на те, що обставини на які посилається сторона захисту, спростовуються як вищенаведеними показаннями потерпілих ОСОБА_123 , ОСОБА_74 , так і показаннями свідка ОСОБА_124 , разом із наданими нею копіями відповідних документів.
Інші доводи сторони захисту суд відхиляє з причин, наведених у мотивувальній частині вироку, тобто на підставі сукупності досліджених у судовому засіданні доказів сторони обвинувачення, сприйнятих судом у якості належних, якими суд обґрунтовує обвинувальний вирок.
Крім того, оцінюючи у взаємозв`язку з наданими стороною обвинувачення доказами, суд також враховує факти, які свідчать про поведінку ОСОБА_37 безпосередньо після виявлення злочину на підприємстві, а саме: його намагання переховатись як від керівництва підприємства так і від правоохоронних органів, в зв`язку із чим ОСОБА_32 був оголошений у розшук органом досудового слідства. Показання обвинуваченого про те, що така його поведінка була обумовлена «боязню ситуації» викликають розумний сумнів колегії суддів у істинному мотиві поведінки обвинуваченого, оскільки обвинуваченим під час допиту не було наведено жодних даних, які б свідчили про наявність реальних підстав побоюватися за свою особисту небезпеку. На переконання суду, дійсними мотивами для тривалого переховування обвинуваченого, було його намагання уникнути відповідальності за вчинені ним злочини.
Враховуючи, що обвинувачений під час судового розгляду надавав суду суперечливі покази і змінював їх, суд розцінює таку поведінку обвинуваченого перед судом як не щиру, та як таку, що має підстави для критичної оцінки показів обвинуваченого.
Захисником обвинуваченого, під час судового розгляду, було подане клопотання про закриття кримінального провадження за епізодом обвинувачення ОСОБА_37 у заволодінні майном потерпілого ОСОБА_47 з підстав відмови потерпілого від обвинувачення, яке вона просила розглянути при ухваленні вироку у кримінальному провадженні.
В якості доводів клопотання, захисник надала фотокопію заяви потерпілого ОСОБА_49 на адресу судді ОСОБА_125 , в якому потерпілий вказує на те, що автомобіль йому проданий без наявного збитку, він не має претензій до автосалону «Хюндай» та ОСОБА_85 , тому просить виключити його з числа потерпілих та в подальшому до суду не викликати.
Наявність вказаної заяви потерпілого захисник розцінює як відмову потерпілого ОСОБА_47 від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення, що відповідно до п.1 ч.7 ст. 284 КПК України є підставою для закриття провадження.
Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження в частині заволодінні майном потерпілого ОСОБА_47 , суд не знаходить підстав для його задоволення, при цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до положень п.4 ст. 26, п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження дійсно підлягає закриттю у випадку, коли потерпілий чи його представник відмовився від обвинувачення в формі приватного обвинувачення. Виходячи з вказаної норми, ініціювання питання про закриття кримінального провадження з вказаних підстав належить виключно потерпілому чи його представнику. Допитаний під час судового розгляду 17.06.2014 року потерпілий ОСОБА_48 будь-яких клопотань про закриття кримінального провадження з підстав відмови від обвинувачення не заявляв, в подальшому відповідних клопотань до суду він також не надсилав. На переконання суду, фотокопія заяви потерпілого ОСОБА_47 від 17.04.2013 року про відсутність в нього матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого і проханням не викликати його в зв`язку з цим до судових засідань і виключити його зі списку потерпілих, яка була подана потерпілим на розгляд іншого складу суду, не може бути розцінена як заява потерпілого про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення, оскільки зміст цієї заяви не відображає позицію потерпілого щодо пред`явленого обвинувачення і його волевиявлення відносно подальшого кримінального переслідування ОСОБА_119 .
Органом досудового слідства дії ОСОБА_37 кваліфіковані за ч.4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах.
При цьому, такі висновки органу досудового слідства, з огляду на формулювання обвинувачення, ґрунтуються на тому, що заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, вчинене ОСОБА_80 в насідок продовжуваного злочину, якій складається з двох та більше тотожних діянь, об`єднаних одним умислом.
Суд не може погодитись з такими висновками органа досудового слідства, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що злочини, які були вчинені ОСОБА_80 , не є продовженими, з огляду на те, що протиправне заволодіння майном було вчинене відносно різних потерпілих, вчинення цих злочинів не було об`єднане одним умислом і кожний такий факт заволодіння утворює закінчений склад злочину з моменту виникнення у винної особи можливості розпорядитися викраденим майном.
Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Проте, відповідно до 3 цієї статті, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи вказані норми процесуального законодавства, з метою ухвалення справедливого судового рішення, суд вважає за можливе вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації.
На переконання суду, дії ОСОБА_37 , яки виразилися у заволодіння майном ОСОБА_34 шляхом обману, слід кваліфікувати за ч.1 ст. 190 КК України.
Заволодіння ОСОБА_80 майном ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_45 , ОСОБА_51 , ОСОБА_53 , ОСОБА_59 , ОСОБА_62 , ОСОБА_65 , ОСОБА_68 , ОСОБА_71 , ОСОБА_74 шляхом обману, повторно, а майном ОСОБА_41 , ОСОБА_56 , шляхом обману, повторно, та таким, що завдало значної шкоди потерпілим, суд кваліфікує за ч.2 ст. 190 КК України.
Оскільки ОСОБА_32 заволодів майном ОСОБА_120 шляхом обману в великих розмірах, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.3 ст. 190 КК України.
Крім того, продовжуючи свій злочинний намір, менеджер відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Другий кілометр Овідіопольської дороги 10/2 ДоможирськийО.В., маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, 03 серпня 2011 року в усній бесіді запропонував ОСОБА_127 заавансувати автомобіль, який його цікавить. При цьому не мав в дійсності наміру і реальної можливості пропонувати дані умови. Для досягнення бажаного результату ОСОБА_32 підтримував у ОСОБА_127 переконаність у сумлінності своїх дій і уклав з останнім письмовий договір доручення від 03.08.2011 року на автомобіль «Hyundai Santa Fe», який був підписаний з боку повіреного, начальником відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_128 , а також ОСОБА_127 була видана довіреність на ім`я начальника відділу збуту ДП «Автотрейдінг-Одеса» ОСОБА_79 строком до 01.12.2011 року, відповідно до якої, повірений зобов`язався внести на розрахунковий рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса» 160000 гривень.
Після того, як договір доручення був укладений ОСОБА_127 , будучи переконаний в сумлінності виконання договору відразу передав ОСОБА_85 на руки 160000 гривень, якими останній заволодів, розпорядившись ними на свій розсуд.
На підтвердження вказаних обставин прокурором для дослідження у суді були надані наступні докази:
- заява ОСОБА_129 до органів внутрішніх справ про вчинений відносно нього злочин від 14.09.2011 року;
- фотокопія договору доручення від 3.08.2011 року, укладеного між ОСОБА_130 та ОСОБА_77 про передачу грошей у сумі 20 000 доларів США в рахунок оплати автомобіля та довіреністю на реалізацію умов цього договору від 13.07.2011;
- фотокопія візитної картки менеджеру відділу збуту автосалону «Хюндай» ОСОБА_37 ;
- заява ОСОБА_126 до органів внутрішніх справ про вчинений відносно нього злочин від 30.09.2011 року;
- витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення до реєстру повідомлень ОСОБА_129 і ОСОБА_126 про вчинений відносно них злочин та про початок проведення досудового слідства;
Інші докази за цими епізодами обвинувачення прокурором до суду не надавались.
Судом, у рамках своїх повноважень, неодноразово здійснювалися судові виклики потерпілих ОСОБА_129 та ОСОБА_126 до суду, проте на виклики суду потерпіли не з`явилися, будь-яких клопотань до суду не надали, в зв`язку із чим суд був позбавлений можливості безпосередньо сприймати їх покази з обставин заволодіння їх майном та перевірити їх показання, які були надані на стадії досудового слідства.
Забезпечення стороною обвинувачення присутності потерпілих під час судового розгляду, у розумінні вимог ст. 23 КПК України, не здійснювалось, тому сторона захисту була позбавлена права на допит потерпілих перед незалежним і неупередженим судом.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази заволодіння ОСОБА_80 майном ОСОБА_129 і ОСОБА_126 , суд дійшов до переконання, що ці докази, у їх сукупності, не є достатніми для визнання ОСОБА_37 винним у протиправному заволодінні майном вказаних потерпілих. При цьому оцінюючи фотокопію договору доручення від 3.08.2011 року, укладеного між ОСОБА_130 та ОСОБА_77 про передачу грошей у сумі 20 000 доларів США в рахунок оплати автомобіля та довіреністю на реалізацію умов цього договору від 13.07.2011, суд не сприймає цей документ у якості належного доказу, оскільки він не відповідає критеріям документа, які визначені у ст. 99 КПК України.
З огляду на викладене, суд вважає вину обвинуваченого за цими епізодами обвинувачення не доведеною, в зв`язку із чим ОСОБА_32 за епізодами обвинувачення у заволодінні майном ОСОБА_129 і ОСОБА_126 підлягає виправданню.
Потерпілими, які на стадії досудового слідства були визнані цивільними позивачами, були заявлені цивільні позови про відшкодування ОСОБА_80 матеріальної шкоди, а саме: ОСОБА_86 на суму 12 000 гривень; ОСОБА_38 на суму 40 000 гривень; ОСОБА_39 на суму 40 000 гривень; ОСОБА_121 на суму 65 000 гривень; ОСОБА_90 на суму 50 000 гривень; ОСОБА_92 на суму 40 000 гривень; ОСОБА_69 5 500 доларів США, наводячи у позовних заявах відповідні доводи. В судовому засіданні цивільні позивачі пояснили, що сплачені ними у якості передоплати суми, які в подальшому були викрадені, були включені до вартості автомобіля і компенсовані підприємством ДП «Автотрейдінг-Одеса», в зв`язку із чим фактично збиток вони не понесли і претензій до обвинуваченого вони не мають.
Обвинувачений ОСОБА_32 суму позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди не визнав в повному обсязі.
При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідачів та понесеною позивачем матеріальною шкодою, суд керується положеннями п.1, 2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.
Згідно із вимогами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, яка спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила у повному обсязі.
Підстави позову та вина обвинуваченого у заподіянні майнової шкоди ОСОБА_33 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_55 , ОСОБА_62 , ОСОБА_69 , суд вважає доведеними. Проте, враховуючи, що на час розгляду цивільних позовів сума заподіяної шкоди, спричиненої працівником підприємства, відшкодована у добровільному порядку третьою особою -підприємством ДП «Автотрейдінг-Одеса», де працював обвинувачений і цивільні позивачі не мають до обвинуваченого вимог матеріального характеру, суд вважає, що вимоги цивільних позивачів про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають, оскільки така шкода відшкодована їм у добровільному порядку у повному обсязі іншою юридичною особою.
ДП «Автотрейдінг Одеса» до обвинуваченого ОСОБА_37 заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким позивач просить стягнути з ОСОБА_37 компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 811 500 гривен, та компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 811 500 гривен, наводячи у позовній заяві відповідні доводи.
Вирішуючи питання про розгляд цього цивільного позову по суті, суд вважає, що вказаний цивільний позов був прийнятий до розгляду іншим складом суду з порушенням вимог ч.1 ст.128 КПК України, тому він підлягає залишенню без розгляду.
Так, відповідно до положень вказаної процесуальної норми, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, дійсно, під час кримінального провадження може звернутися з цивільним позовом до підозрюваного (обвинуваченого).
Разом із цим, обвинувальний акт, в межах якого проводився судовий розгляд, не містить в собі даних, яки вказують на те, що потерпілим від злочинної діяльності ОСОБА_37 є юридична особа ДП «Автотрейдінг Одеса», тому судом, в рамках розгляду кримінального провадження, наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, не досліджувалась. На переконання суду, враховуючи положення п. 7 ст. 128 КПК України, встановлення такого причинного зв`язку повинно відбуватися в порядку цивільного судочинства.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 124 КПК України.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Крім цього, при призначенні покарання, суд приймає до уваги що ОСОБА_32 до кримінальної відповідальності притягуються вперше, враховує наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей, даних, які добре характеризують обвинуваченого за місцем проживання.
Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.
Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_80 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи системність вчинення ОСОБА_80 злочинів та загальну суму спричиненого збитку, позицію обвинуваченого щодо обвинувачення, визнаного судом доведеним, відсутність пом`якшуючих вину обставин, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_37 не можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції відповідних частин ст.190 КК України.
Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.
Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп.2 п.4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення виконання вироку і наявності ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, обрати до набрання вироком законної сили, ОСОБА_85 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_31 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,2,3 ст.190 КК України, на підставі яких призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;
- за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 3 років обмеження волі;
- за ч.3 ст.190 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
Згідно з ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити ОСОБА_131 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
ОСОБА_31 , в частині обвинувачення у заволодінні майном ОСОБА_132 та ОСОБА_133 - виправдати.
До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_131 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судові витрати у сумі 1274 гривні, пов`язані з проведенням судової експертизи, стягнути з ОСОБА_12 в дохід держави
Цивільні позови ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без задоволення.
Цивільний позов, заявлений ДП «АВТОТРЕЙДІНГ ОДЕСА» до ОСОБА_12 залишити без розгляду.
На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення, а обвинуваченими, які перебувають під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.
Головуючий: ОСОБА_134
Судді: ОСОБА_135

ОСОБА_136