Справа № 467/680/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Арбузинка кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Людмилівка Братського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.

13 квітня 2018 року близько 16 години 00 хвилин на 1087 км ПКЗ перегону Людмилівка- К/п 1090 км, біля с. Ново красне Арбузинського району Миколаївської області, неповнолітній ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, розуміючи протиправний характер своїх дій, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку 5 м кабелю МКПАБ 7х4х1,05+5х2х0,9+1х0,7 вартістю 250 грн. за 1м, що належить ВП «Помічнянська дистанція сигналізації за зв`язку».

Викраденим кабелем неповнолітній ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв юридичній особі ВП «Помічнянська дистанція сигналізації за зв`язку» матеріальну шкоду на загальну суму 1250 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю, фактичних обставин справи не оспорював та пояснив, що дійсно, 13 квітня 2018 року близько 16 години 00 хвилин біля с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області на 1087 км ПКЗ перегону Людмилівка- К/п 1090 км, він шляхом вільного доступу, викрав 5 м кабелю МКПАБ 7х4х1,05+5х2х0,9+1х0,7, що належить ВП «Помічнянська дистанція сигналізації за зв`язку».

Викраденим кабелем розпорядився на власний розсуд, заподіяну шкоду ним відшкодовано, про що надав суду відповідні докази. Просить суд відносно нього не призначати кримінальне покарання, а застосувати заходи виховного характеру. В скоєному розкаюється та запевняє суд, що подібного більше не повториться. Шкоду, завдану злочином, відшкодовано.

До початку судового засідання представник потерпілої юридичної особи ВП «Помічнянська дистанція сигналізації за зв`язку» надав суду заяву про розгляд кримінального провадження в його відсутність, міру покарання просив призначити на розсуд суду, та не заперечував проти звільнення неповнолітнього обвинуваченого від кримінальної відповідальності (а.с. 34)

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила застосувати щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 заходи виховного характеру, звільнити обвинуваченого від покарання та передати його під нагляд законного представника, рідної сестри ОСОБА_6

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 , сестра обвинуваченого, зазначила, що вона посилила контроль над поведінкою брата. Після закінчення школи останній весь час перебуватиме під її наглядом, він допомагає дома по господарству, є працьовитим, та вже багато чому навчився. Брат усвідомив скоєне, щиро покаявся, та його поведінка після вказаних подій є бездоганною. Завдану шкоду потерпілому відшкодовано.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_4 на обліку не перебував, усвідомив свою вину, та його можливо звільнити від покарання.

Прокурор заперечував проти звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст. 105 КК України, посилаючись на відсутність підстав

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд, допитавши обвинуваченого в присутності законного представника, захисника, представника органу опіки та піклування, дослідивши характеризуючі дані та дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, суд вбачає щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім та усунення завданої шкоди.

Відповідно до ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із зазначених в ч. 2 ст. 105 КК України видів примусових заходів виховного характеру, в тому числі передачу під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, за їх згодою.

Згідно вимог ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Враховуючи заявлене захисником неповнолітнього обвинуваченого та самим обвинуваченим клопотання про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, яке було підтримано законним представником неповнолітнього обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, представника служби у справах дітей, враховуючи позицію представника потерпілого, суд, вважає, що є всі підстави для застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у відповідності до ст. 105 КК України, а саме передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 під нагляд рідній сестрі ОСОБА_6 , з якою обвинувачений постійно проживає, оскільки неповнолітній обвинувачений розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, шкоду відшкодовано, позитивно характеризується по місцю проживання, своєю поведінкою довів, що його виправлення може відбутися без призначення кримінального покарання, а також запевнив суд, що подібного більше ніколи не повториться.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.

Відповідно до пункту 10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини означає, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників. Згідно з пунктом 23.2. Рекомендацій CM/Rec(2008)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

В інформаційному листі ВССУ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» роз`яснено, що, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Суд, оцінюючи встановлені обставини в сукупності, враховуючи наведені дані про особу неповнолітнього, який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України у віці 17 років, умови його життя, наявність контролю з боку сестри, досудову доповідь органу пробації, дійшов висновку, що ОСОБА_4 на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі під нагляд сестри.

На думку суду, у даному випадку судовий процес з винесенням обвинувального вироку з подальшою передачею неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд сестри буде мати достатній виховний вплив на неповнолітнього, що відповідає наведеним міжнародним стандартам при розгляді кримінальних справ щодо неповнолітніх.

Згідно ч.3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 105 КК України, ст.ст. 368, 370, 374, 484 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 вважати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від кримінального покарання із застосуванням відносно нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд рідної сестри ОСОБА_6 строком на 1 рік, але до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Речові докази:

- мотоцикл Дніпро-11 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_4 , залишити останньому, ОСОБА_4 .

- 5 м багатожильного мідного кабелю, що передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області повернути власнику ПАТ «Українська залізниця», регіональна філія «Одеська залізниця», виробничий підрозділ служби сигналізації та зв`язку «Помічнянська дистанція сигналізації та зв`язку»

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1