Справа № 682/2459/18
Провадження № 1-кп/682/138/2018
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні м. Славута кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хмельницької області, м. Славута, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи засудженим Славутським міськрайонним судом 17.03.2011 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла та відповідно до ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області на підставі ст.82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 4 місяці 18 днів виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітної плати в дохід держави, з 16 березня 2017 року перебував на обліку Славутського МРВ з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України. Порядок та умови відбування покарання у виді виправних робіт засудженому ОСОБА_4 були роз`яснені 17.03.2018, про що свідчить підписана ним підписка.
Відповідно до довідки з МКП «Інтер-Сервіс» №101 від 28.09.2016 після звільнення із Замкової виправної колонії №58 Хмельницької області, засуджений ОСОБА_4 мав працевлаштуватися на даному підприємстві, однак, працевлаштований не був, так як відповідно до наказу №37-Р від 03.01.2017 роботу на вказаному підприємстві було тимчасово призупинено та звільнено працівників за згодою двох сторін з 05.01.2017.
17.03.2017 засудженому ОСОБА_4 видано направлення до Славутського міськрайонного центру зайнятості, відповідно до якого він повинен був повідомити про наслідки працевлаштування до 03.04.2017. Але у вказаний строк засуджений ОСОБА_4 не працевлаштувався, до Славутського міськрайонного центру зайнятості не звертався, про що свідчить довідка Славутського міськрайонного центру зайнятості від 20.04.2017 №11-03/561.
В подальшому, засуджений ОСОБА_4 звернувся в Славутський міськрайонний центр зайнятості в пошуках роботи і направлений до ФОП ОСОБА_6 звідки приніс відповідь, що буде працевлаштований з 12.05.2017 на посаду верстатник деревообробних верстатів, про що свідчить довідка Славутського міськрайонного центру зайнятості №703 від 11.05.2017.
Відповідно до наказів №1 від 11.05.2017 та №2 від 12.05.2017 засуджений ОСОБА_4 прийнятий на роботу верстатником деревообробних станків з 12.05.2017 з щомісячним утриманням із заробітної плати останнього 20% в дохід держави. Однак, відповідно до наказу №3 від 12.06.2017 засуджений ОСОБА_4 звільнений з посади верстатника деревообробних станків з 12 червня 2017 року за прогули відповідно ст.40 п.3 КЗпП України, що підтверджується також актом, з якого слідує, що засуджений ОСОБА_4 без поважних на те причин залишив своє робоче місце з 09.06.2017 по 12.06.2017.
Таким чином, за період роботи в ФОП ОСОБА_6 засуджений ОСОБА_4 відпрацював 22 дні із утриманням в дохід держави 752,76 грн.
Також, засуджений ОСОБА_4 неодноразово викликався в Славутський МРВ з питань пробації, а саме на 27.07.2017, 07.08.2017 та 14.08.2017, але за вказаними викликами не з`явився без поважних на те причин.
04.09.2017 засуджений ОСОБА_4 з`явився в Славутський МРВ з питань пробації, де пояснив, що перебував на заробітках в м. Києві, куди поїхав без повідомлення про це Славутський МРВ з питань пробації.
За порушення порядку та умов відбування покарання, на підставі ст.46 КВК України засудженому ОСОБА_4 оголошено застереження у вигляді письмового попередження, що у випадку продовження порядку та умов відбування покарання, його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт).
Однак, засуджений ОСОБА_4 належних висновків не зробив, та повторно не з`явився без поважних причин до Славутського МРВ з питань пробації 25.10.2017, 02.11.2017 та 09.11.2017.
20.11.2017 засуджений ОСОБА_4 з`явився в Славутський МРВ з питань пробації, де в ході його опитування встановлено, що він поїхав на заробітки в м. Київ без повідомлення органу пробації. Того ж дня, а саме 20.11.2017, засудженому ОСОБА_4 видано направлення до Славутського міськрайонного центру зайнятості, відповідно до якого він повинен був повідомити про наслідки працевлаштування до 30.11.2017. Однак, у вказаний строк ОСОБА_4 не працевлаштувався, до Славутського міськрайонного центру зайнятості не звертався, про що свідчить довідка Славутського міськрайонного центру зайнятості №11-03/2543 від 07.12.2017.
В подальшому, ОСОБА_4 викликався в Славутський МРВ з питань пробації на 08.12.2017, 15.12.2017 та 28.12.2017, але за вказаними викликами не з`явився, про причини своєї неявки в Славутський МРВ з питань пробації не повідомляв.
Внаслідок вказаної умисної бездіяльності ОСОБА_4 , здійснив ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт, передбачене ч. 6 ст. 46 КВК України порушення порядку відбування покарання, допущення більше двох разів протягом місяця прогулів.
Отже, засуджений ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи реальну можливість виконати призначене покарання у виді виправних робіт, шляхом систематичного допущення більше двох разів протягом місяця прогулів та порушення порядку відбування вказаного виду покарання, умисно ухилився від його відбування без поважних на те причин. На даний час засуджений ОСОБА_4 із призначених 4 місяців 18 днів виправних робіт відбув лише 22 дні вказаного виду покарання. Внаслідок умисної злочинної бездіяльності засуджений ОСОБА_4 допустив порушення ч. 6 ст.41 та ч.6 ст.46 Кримінально-виконавчого кодексу України.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.
27.08.2018 року між прокурором Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено та підписано угоду про визнання винуватості, у якій викладено формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.2 ст.389 КК України, що ніким не оспорюється, зазначено істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні цього кримінального правопорушення та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони погодили, що ОСОБА_4 , обвинувачений за ч.2 ст. 389 КК України, понесе покарання у вигляді 3 місяців арешту.

На підставі ст.ст.71,72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Славутського міськрайонного суду від 17.03.2011, який відповідно до ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області на підставі ст.82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 4 місяці 18 днів виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітної плати в дохід держави, та остаточно призначити покарання у виді 4 місяців арешту.
В угоді зазначено наслідки її укладення та затвердження, наслідки невиконання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у вчиненому щиро кається. Також пояснив суду, що розуміє права, надані йому законом, угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження угоди йому зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.

Захисник обвинуваченого підтримує укладену угоду та просить її затвердити.

Прокурор вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить її затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до ч.2 ст.468, ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам .

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості за своїм змістом і порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470 КПК України, відповідає Закону про кримінальну відповідальність, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, що передбачена санкцією ч.2 ст. 389 КК України. Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України відноситься до правопорушень невеликої тяжкості.

Суд переконався в тому, що угода укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав призначення судом покарання, суворішого за узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди та призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі і він не заперечує проти затвердження угоди.

Підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ст. 474 ч. 7 КПК України, відсутні.

Міра покарання, узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам закону та загальним засадам призначення покарання. При його призначенні враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність обвинуваченого, його особу.

Отже, за наслідками розгляду угоди у підготовчому судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження та призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України і ухвалення обвинувального вироку.
Керуючись ст.ст. 314, 315, 368 - 374, 395, 468 - 470, 472, 474, 475 КПК України, ч.2 ст.389 КК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 27 серпня 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання у вигляді трьох місяців арешту.

На підставі ст.ст 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Славутського міськрайонного суду від 17.03.2011 року, який відповідно до ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області на підставі ст.82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 4 місяці 18 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітної плати в дохід держави та остаточно призначити покарання у виді 4 місяців арешту.

До набрання вироком законної сили обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням таких обов`язків, як не відлучатися з м. Славута, Хмельницької області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1