Справа № 379/33/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/539/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 16.05.2018
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дубівка, Таращанського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: по АДРЕСА_2 , не працюючого, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимого: 21.01.2000 року вироком Київського обласного суду за п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, 42 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна; 04.07.2012 року вироком Таращанського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання:

-за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Вирішено питання щодо строку відбування покарання, арешту майна, долю речових доказів,-

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного вбивства, знову вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також незаконне поводження з боєвими припасами за наступних обставин.
Так, 14 жовтня 2017 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де в кухні вказаного будинку спільно вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв приблизно о 21 год. 00 хв. між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , виник конфлікт на ґрунті ревнощів до ОСОБА_9 . Перебуваючи в стані емоційного збудження, викликаного неправомірною поведінкою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 бажаючи негайної помсти, вирішив позбавити життя останнього.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_8 кулаком правої руки наніс один удар в обличчя ОСОБА_10 , після цього схопив руками останнього за волосяну частину голови та тричі вдарив нею об поверхню столу.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 схопив руками ОСОБА_10 за верхній одяг та штовхнув до спальної кімнати, у якій кулаками та ліктями власних рук наніс останньому не менше 20 ударів по різних частинах тіла ОСОБА_10 , а саме: по голові, тулубу, грудній клітці, кінцівках рук та ніг.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 174 від 06.12.2017 року причиною смерті ОСОБА_10 є закрита травма грудей та живота з пошкодженням внутрішніх органів, про що свідчать результати дослідження трупа, а саме: множинні переломи ребер з розривом легенів, переломи грудини, забій легенів, кров в плевральних і черевних порожнинах, субарахноїдальний крововилив, понижене кровонаповнення внутрішніх органів, рідка кров, забиті рани, синці та садна на обличчі, тулубі та кінцівках. Травма, яка спричинила смерть ОСОБА_10 , утворилася від дії тупого предмета (предметів), могла утворитися від дії рук і ніг людини. Ступінь вираженості лейкоцитарної реакції в пошкоджених тканинах, дозволяє судити, що з моменту нанесення ушкоджень до настання смерті, пройшло близько 30-40 хв. У цей період потерпілий не міг здійснювати активні дії. Вищеописана травма, що спричинила смерть ОСОБА_10 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння.
В подальшому, вважаючи свої злочинні наміри доведеними до кінця, з метою укриття вчиненого ним злочину, знищення його слідів та ухилення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 роздягнув ОСОБА_10 та переклав тіло на простирадло, потім витяг його зі свого будинку та разом із одягом закопав у землю на глибину близько 1 м за господарським приміщенням свого домогосподарства.
Крім того, у 2015 році, ОСОБА_8 під час відшукування металобрухту на сміттєзвалищі в с. Калинове, Таращанського району Київської області знайшов одинадцять патронів калібру 7,62 мм (54R) до нарізної вогнепальної зброї, які переніс до свого місця проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав у ящику з інструментами, у приміщенні сараю без передбаченого законом дозволу.
19.10.2017 року о 15 год. 20 хв. під час огляду господарства ОСОБА_8 , працівники поліції у приміщенні сараю виявили та вилучили 11 гвинтівкових патронів калібру 7,62 мм (54R), які обвинувачений без передбаченого законом дозволу придбав, носив та зберігав для власних потреб, без мети збуту.
Згідно висновку судової балістичної експертизи № 8-5/1819 від 17.11.2017 року, 11 (одинадцять) наданих на дослідження патронів належать до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, що виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби. 11 досліджуваних патронів є бойовими патронами калібру 7,62х54R, що споряджені оболонковою кулею.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, в якій не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, вважає вирок Богуславського районного суду Київської області стосовно ОСОБА_8 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просив вирок Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_8 засудженим за п.13 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років; за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно з ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до покарання у виді позбавлення волі строком 15 років. В решті вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення:

прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, просив її задовольнити;

захисника та обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Як вбачається з вироку суду, свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України, суд обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду, та які суд оцінив у відповідності до вимог ст.94 КПК України.
Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання: за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього кодексу.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначити покарання в межах, установлених санкцією статті( санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Санкцією п.13 ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку передбаченому пунктом шостим частини другої цієї статті, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України.

Однак , суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_8 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна, що є його власністю чим вийшов за межі покарання, встановлених санкцією п.13 ч.2 ст. 115 КК України, оскільки санкцією вказаного пункту статті передбачено покарання лише у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, без застосування конфіскації майна, що є його власністю.

Керуючись вищевикладеним, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яка у відповідності до п.2 ч.1 ст. 413 КПК України полягає в застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора зі змінами та доповненнями підлягає до задоволення, а вирок Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 необхідно змінити в частині призначеного покарання, скасувавши його в частині призначеного ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора зі змінами та доповненнями задовольнити.
Вирок Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року щодо
ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити, скасувавши його в частині призначеного ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за п.13 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років; за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до покарання у виді позбавлення волі строком 15 років.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :