Справа № 278/426/15-к
В И Р О К
Іменем України

08 жовтня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

представників потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мотовилівка Любарського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_10 та ОСОБА_12 уклали усний договір підряду, за умовами якого ОСОБА_10 зобов`язувався виконати роботу з утеплення будинку ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_3 , а ОСОБА_12 , у свою чергу, зобов`язувався оплатити виконані роботи по ціні 100 грн. за 1 м2 утепленої стіни. Протягом серпня-вересня 2014 року ОСОБА_10 виконав частину обумовленої роботи, за яку ОСОБА_12 також частково розрахувався із ним.

11 грудня 2014 року близько 10 години ОСОБА_10 прибув на подвір`я ОСОБА_12 за вищевказаною адресою, де висловив останньому вимогу розрахуватись за виконані ним роботи, а коли ОСОБА_12 відмовився здійснити розрахунок, ОСОБА_10 переслідуючи мету примусити ОСОБА_12 до виконання цивільно-правового зобов`язання, металевою трубою умисно пошкодив стіну будинку ОСОБА_12 , після чого останній віддав ОСОБА_10 1000 грн.
13 грудня 2014 року ОСОБА_10 в будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_13 , під час конфлікту із нею та її зятем ОСОБА_14 , в той час, коли останній перебував на підлозі, умисно наніс йому один удар дерев`яною палицею по голові та два удари ножем у праву руку та ліву стопу, спричинивши ОСОБА_14 таким чином легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді забійної ран скроневої ділянки, струсу головного мозку, садна на лівому передпліччі, різаних рани правого передпліччя та лівої стопи.
Обвинувачений ОСОБА_10 вину в обсязі інкримінованого йому прокурором обвинувачення не визнав, в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним по епізоду примушування ОСОБА_12 до виконання цивільно-правового договору, фактично визнав повністю. Показав, що у 2014 році за усною домовленістю із ОСОБА_18 утеплював фасад його будинку за ціною 100 грн. за 1 м2 стіни. При цьому ОСОБА_18 розраховувався із обвинуваченим авансом, проте повністю не розрахувався. В грудні, коли в обвинуваченого захворіла неповнолітня на той час дочка, він прийшов до ОСОБА_18 на подвір`я, пройшов, як і раніше заходив, через незамкнену хвіртку. На подвір`ї був ОСОБА_18 , а також двоє чоловіків перекривали дах альтанки. Обвинувачений підійшов до ОСОБА_12 та просив гроші на аванс, оскільки потерпілий був йому винен за роботу. Проте ОСОБА_18 йому відмовив, тоді обвинувачений взяв на подвір`ї металеву трубу, якою почав бити стіну будинку в тому місці, де він виконав роботу по утепленню, пробивши таким чином декілька дірок. Тоді ОСОБА_18 злякавшись, зайшов в будинок, а через деякий час повернувся і віддав обвинуваченому 1000 грн, а також додав, що остаточно розрахується із ним наступного дня. Тоді обвинувачений пішов з подвір`я ОСОБА_18 . При цьому у обвинуваченого ножа із собою не було, і ніяким ножем він ОСОБА_18 не погрожував.

По епізоду спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 обвинувачений вину фактично не визнав і показав, що у 2009 році виконував ремонтні роботи у ОСОБА_19 та її дочки, проте вони із ним повністю не розрахувались. Обвинувачений винаймав у ОСОБА_19 квартиру. У грудні 2014 року ОСОБА_19 повідомила обвинуваченому, щоб він розрахувався за житло, проте він вирішив прийти до неї та вирішити питання щодо оплати найманого житла та боргу потерпілої. Обвинувачений прийшов до подвір`я потерпілої через хвіртку, ОСОБА_19 попросила його зачекати, а через деякий час запросила на кухню. В цей час до кухні зайшов зять ОСОБА_20 , і вони вдвох вийшли у вітальню, а потім повернулись. Новіцький сів перед обвинуваченим і кивнув ОСОБА_19 , тоді остання дерев`яною палицею ззаду нанесла обвинуваченому удар по голові. В цей же час ОСОБА_21 схопив стільця та наніс ним обвинуваченому декілька ударів, а потім, взявши палицю у ОСОБА_19 , вдарив нею обвинуваченого по голові. Обвинувачений намагався втекти, проте ОСОБА_21 затиснув його столом, ОСОБА_19 допомагала в цьому зятю. В цей час палиця перекотилась до обвинуваченого, і він нею двічі вдарив ОСОБА_21 по голові та плечу. Після цього обвинувачений був затриманий міліцією. Під час цієї бійки обвинувачений ударів ОСОБА_19 не наносив, рівно як і ударів ножем ОСОБА_21 .

Окрім показань обвинуваченого, суд, керуючись принципами диспозитивності та безпосередності дослідження доказів, дослідив усі докази, подані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожен з них з точки зору належності, допустимості й достовірності.

Потерпілий ОСОБА_12 показав, що познайомився з ОСОБА_22 , коли той утеплював йому будинок. За усною домовленістю ОСОБА_22 повинен був утеплити йому будинок по ціні 100 грн. за 1 м2, всього понад 200 м2. Обвинувачений у серпні-вересні 2014 року утеплив лише 160 м2, ще й неякісно. Потерпілий заплатив йому близько 10 000 грн. за фактично виконану роботу, проте обвинувачений виправляти недоліки не захотів і зі своїми двома працівниками пішов.

11 грудня 2014 року близько 11 години ОСОБА_22 самовільно пройшов на територію подвір`я потерпілого, підійшов до нього з металевою трубою та вимагав 20 000 грн. Потерпілий відповів, що грошей не дасть. Тоді ОСОБА_22 спочатку з правого рукава куртки рухом руки вихопив ножа, яким намагався нанести потерпілому два удари у живіт, проте потерпілий зміг ухилитись від ударів. Тоді ОСОБА_22 трубою, яка була в нього, став бити стіну будинку, яку він до цього утеплював. Потерпілий, злякавшись, зайшов у будинок, де взяв 1000 грн., які виніс на подвір`я та віддав ОСОБА_22 . Отримавши гроші, обвинувачений сховав ніж у кишеню, кинув трубу та пішов. Усе, що відбувалось на подвір`ї, бачили ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , які ремонтували дах альтанки, а також сусід обвинуваченого ОСОБА_25 , який стояв на ганку свого будинку.

Свідок ОСОБА_26 показав, що коли він разом з ОСОБА_24 ремонтували дах альтанки на подвір`ї ОСОБА_18 , бачив, як на подвір`я зайшов ОСОБА_22 , підійшов до ОСОБА_18 та почав вимагати виплатити йому гроші за раніше виконану роботу. При цьому ОСОБА_22 ніяких різких рухів у бік ОСОБА_18 не здійснював, можливо, тримав якійсь предмет у руках, більш схожий на мобільний телефон. Сперечались декілька хвилин, після чого ОСОБА_18 пішов у будинок і виніс гроші, проте, як свідок зрозумів з їхньої розмови, не всі. Тоді ОСОБА_22 взяв трубу і почав нею бити стіну будинку. ОСОБА_18 почав телефонувати у міліцію, тоді ОСОБА_22 пішов з подвір`я.

Аналогічні по суті показання надав суду свідок ОСОБА_27 , додавши, що коли ОСОБА_22 бив трубою по стіні будинку, свідок з ОСОБА_23 кричали йому: «що ти робиш?», а також чули, як ОСОБА_22 просив ОСОБА_18 не телефонувати у міліцію.

Свідок ОСОБА_10 (син обвинуваченого) показав, що працював із батьком у ОСОБА_18 , той залишився винним батьку гроші за виконану роботу (яку суму не знає). Про конфлікт також все відомо зі слів батька.

11.12.2014 о 14 год. 25 хв. ОСОБА_12 звернувся до Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області із заявою про те, що того ж дня близько 10 години Тишківський у подвір`ї будинку потерпілого ( АДРЕСА_3 ), погрожуючи фізичною розправою, заволодів коштами в сумі 1000 грн. Того ж дня о 15 год. 20 хв. було оглянуто подвір`я та зовнішню частину житлового будинку потерпілого за вищевказаною адресою, зафіксовано пошкодження пенопласту стіни житлового будинку у вигляді 7 дірок, з подвір`я вилучено металеву трубу, яка знаходилась серед інших труб. 10.02.2015 повторно оглянуто подвір`я потерпілого, зафіксовано ті ж самі пошкодження.

13.12.2014 при затриманні ОСОБА_22 в нього нічого вилучено не було.

Суд відкидає як недопустимі докази зафіксовані у протоколах слідчих експериментів від 19.01.2015 з потерпілим ОСОБА_12 та від 9.02.2015 зі свідком ОСОБА_26 показання потерпілого та свідка про те, що ОСОБА_10 на подвір`ї ОСОБА_12 намагався двічі ножем вдарити останнього, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 240 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. При цьому перевірці можуть підлягати ті показання учасника кримінального провадження, які дійсно потребують такої перевірки, зокрема, щодо можливості певних подій відбутись за певних умов, або можливості особи спостерігати ці події тощо. Показання потерпілого та свідка про те, що ОСОБА_22 тримав у руці ніж та махав ним перед потерпілим, не потребували перевірки, оскільки такі дії не потребували якихось-небудь спеціальних навичок. Тому суд розцінює відомості названих протоколів слідчих експериментів саме як зафіксовані слідчим показання потерпілого та свідка з метою їх подальшого використання як доказу у суді. Проте, згідно із ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу (тобто слідчим суддею). Суд не вправі не лише обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, а й навіть посилатися на них.

Крім того, в судовому засіданні за клопотанням потерпілого був допитаний свідок ОСОБА_28 (сусід ОСОБА_12 ), який також підтвердив, що у Тишківського під час його розмови з потерпілим раптово у руці з`явився ніж, яким він двічі намагався вдарити ОСОБА_18 , проте той відскочив. Суд відкидає показання названого свідка як недопустимі докази, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 352 КПК свідки поділяються на свідків обвинувачення та свідків захисту. Від належності свідка до певної сторони залежить право протилежної сторони на його перехресний допит (ч. 7 ст. 352 КПК). Згідно із п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК до сторони обвинувачення потерпілий належить лише у певних випадках, наприклад, у випадку відмови прокурора від обвинувачення (ч. 2 ст. 340 КПК). Хоча потерпілому надано право подавати докази суду (п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК), проте у випадку, якщо потерпілому відомо про очевидця події та він бажає його допиту в суді як свідка, потерпілий у такому випадку має право звернутись з відповідним клопотанням до слідчого, прокурора, а у випадку відмови оскаржити таку відмову слідчому судді. Після допиту такого свідка стороною обвинувачення відповідно до ст. 290 КПК має бути наданий доступ до протоколу допиту свідка стороні захисту, і лише після цього такого свідка може бути допитано в суді як свідка сторони обвинувачення (ч. 12 ст. 290 КПК). Проте, свідок ОСОБА_28 під час досудового розслідування допитаний не був, хоча потерпілому, як слідує з його ж пояснень, було відомо про наявність такого свідка. Відповідно, цього свідка (його показання) стороні захисту відкрито не було, а тому суд на підставі ч. 2 ст. 290 КПК не допускає його показання як докази. Крім того, клопотання про виклик названого свідка потерпілий ОСОБА_12 заявив лише після допиту свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які не підтвердили показання потерпілого про напад на нього ОСОБА_10 із ножем, що також викликає у суду сумнів щодо достовірності показань свідка.
Потерпіла ОСОБА_13 показала, що обвинуваченого знає з 2009 року, він робив ремонт у її будинку в АДРЕСА_4 , за роботу вона повністю із ним розрахувалась. Обвинувачений винаймав квартиру у потерпілої, плату за найм вносив щомісячно. 20.11.2014 він подзвонив потерпілій і повідомив, що не може оплатити квартиру, оскільки в нього захворіла дочка. 6.12.2014 Тишківський знов дзвонив потерпілій та повідомив, що грошей не віддасть, оскільки вона нібито не розрахувалась із ним за ремонт. З цього приводу потерпіла ходила до дружини обвинуваченого.

13.12.2014 обвинувачений біля 8-ї години ранку зайшов у подвір`я, а потім і в будинок, який був відчинений, оскільки чоловік потерпілої незадовго до цього пішов на роботу. Потерпіла зателефонувала дочці ОСОБА_29 , яка проживає із зятем ОСОБА_30 в тому ж будинку в іншій половині, тоді прийшов зять. Тишківський зайшов на кухню, сів на стілець, закачав рукава куртки і показав таким чином наявні в нього ніж та кусок арматури. Коли прийшов зять, то ОСОБА_22 намагався вчинити з ним бійку. Тоді потерпіла вдарила обвинуваченого по голові дерев`яною палицею, передала її зятю, той також нею ж вдарив ОСОБА_22 по голові, проте в цей час зять послизнувся та впав, і палиця в нього випала. Тишківський підняв її, і коли ОСОБА_21 лежав на підлозі, вдарив його цією палицею, а також двічі ножем в ногу. Тишківський штовхав потерпілу, намагався вдарити її палицею, проте вона захистилась він нього стільцем. Згодом із зятем затисли ОСОБА_22 столом в кутку, і в цей час в будинок забігли працівники міліції, які затримали обвинуваченого і вилучили з місця події ніж та палицю.

Потерпілий ОСОБА_14 показав, що коли він того ранку близько 8-ї години прийшов в кухню на половину тещі ОСОБА_13 , там вже був обвинувачений, в нього були при собі ніж та арматура, і він вимагав у тещі гроші та переписати на нього квартиру. Коли ОСОБА_22 побачив потерпілого, почалась бійка. При цьому ОСОБА_19 вдарила обвинуваченого по голові палицею, ОСОБА_22 почав тікати, а потерпілий, взявши у тещі палицю, побіг за ним і вдарив нею Тишківського по голові, проте послизнувся і впав. Тоді ОСОБА_22 вдарив потерпілого палицею по голові, а також наніс ножем два удари в ногу та передпліччя. Після цього потерпілий із тещою затисли обвинуваченого столом у кутку кухні, і в цей час на місце прибули міліціонери, які затримали Тишківського. Від нанесених обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілий лікувався близько місяця в лікарні.

Свідок ОСОБА_31 (дружина потерпілого і дочка потерпілої) показала, що того ранку бачила, як обвинувачений прийшов на кухню до матері свідка, сів на стілець та підняв рукави куртки, продемонструвавши наявні у нього таким чином ніж та арматуру. При цьому ОСОБА_22 вимагав гроші, погрожуючи фізичною розправою. Свідок пішла в іншу кімнату викликати міліцію, звідки чула звуки бійки на кухні. Через 5 хвилин приїхали працівники міліції, затримали Тишківського, йому також викликали швидку. Свідок бачила на стінах сліди крові, з тумбочки у коридорі було вилучено ніж.

13.12.2014 ОСОБА_13 звернулась до Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області із заявою про те, що в той же день ОСОБА_10 , перебуваючи в її будинку в АДРЕСА_4 , погрожуючи ножем вимагав кошти в сумі 9000 грн. і спричинив її зятю ОСОБА_14 тілесні ушкодження. Того ж дня о 8 год. 40 хв. оглянуто з дозволу власника домоволодіння за вказаною адресою, зафіксовано розкидані речі у коридорі та кухні, у коридорі з підлоги вилучено дерев`яну палицю з нашаруваннями речовини бурого кольору, а зі столу складний ніж з такими слідами. На підлозі також зафіксовані сліди речовини бурого кольору. У змивах з цих слідів, а також на ножі і палиці виявлено кров людини (висновки судово-медичної експертизи від 20.01.2015 № 1640, від 19.01.2015 №№ 10/ц та 11/ц). Вилучені з місця події дерев`яна палиця та ніж є об`єктами господарсько-побутового призначення і не являються холодною зброєю (висновки експерта від 19.03.2015 № 353 та від 20.03.2015 № 354).

8.01.2015 ОСОБА_14 також звернувся до Житомирського МВ із заявою про те, що Тишківський 13.12.2014 здійснив щодо нього неправомірні дії з хуліганських мотивів.

У ОСОБА_13 виявлено синці та садна на обох верхніх та лівій нижній кінцівках, які утворились від дії тупих твердих предметів, від ударів такими та при ударах до таких при падінні за будь-якого положення потерпілої 13.12.2014 та відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я (висновки судово-медичної експертизи від 15.12.2014 № 3062 та від 20.02.2015 № 365).

У ОСОБА_14 виявлено забійну рану скроневої ділянки, струс головного мозку, садно на лівому передпліччі, дві різані рани на правому передпліччі та лівій стопі, які утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та гострих предметів за будь-якого положення потерпілого, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим (тобто 13.12.2014 внаслідок ударів ножем по руці та нозі, а також битою по голові). Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (висновки судово-медичної експертизи від 14.01.2015 № 23 та від 18.02.2015 № 339).

ОСОБА_14 перебував на стаціонарному лікуванні у КУ ЦМЛ № 2 з 13.12.2014 по 5.01.2015 (довідка від 12.02.2015 № 233).

ОСОБА_10 13.12.2014 також звертався до травматологічного відділення КУ ЦМЛ № 2 з приводу тілесних ушкоджень на голові та лікті, нанесених йому в той день ОСОБА_14 (виписка із медичної карти амбулаторного хворого від 13.12.2014 № 9477).

Разом із цим суд з вищенаведених підстав визнає недопустимими доказами відомості протоколів слідчих експериментів від 6.02.2015 з потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки в них слідчим лише зафіксовані показання потерпілих, які перевірки не потребували, так як нанесення їм тілесних ушкоджень не потребувало специфічних навичок або вмінь, не було спричинено за особливих умов, які б ускладнювали їх спричинення.

Крім того, суд відкидає як недопустимий доказ відомості рапорту інспектора патрульної служби батальйону патрульної служби УМВС України в Житомирській області сержанта міліції ОСОБА_32 від 13.12.2014, оскільки такий документ не є процесуальним джерелом доказів, передбаченим ст. 84 КПК, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Орієнтовний, проте не вичерпний перелік таких документів закріплений у ч. 2 ст. 99 КПК.У названому рапорті сержанта міліції ОСОБА_32 зафіксовані його пояснення начальнику Житомирського міськвідділу міліції щодо подій, очевидцем яких він був. Згідно із ст. 23 КПК суд отримує показання усно. ОСОБА_33 не був допитаний на досудовому слідстві й не допитувався судом. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК. Оскільки названий рапорт містить пояснення особи, які можуть отримуватись судом як доказ у формі усних показань, суд визнає відомості цього рапорту недопустимим доказом.
Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи від 20.01.2015 № 12-2015 ОСОБА_10 будь-якими психічними захворюваннями не страждав і не страждає. На час інкримінованих йому діянь та на час проведення експертизи міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Оцінюючи сукупність визнаних допустимими доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд дійшов наступного.
ОСОБА_10 стороною обвинувачення було інкриміновано те, що він 11.12.2014, озброївшись ножем та металевою трубою, незаконно проник на подвір`я ОСОБА_12 через незамкнені ворота, де з метою заволодіння коштами останнього, намагаючись вдарити його ножем у живіт, вчинив розбійний напад на ОСОБА_12 , а коли той ухилився від ударів, ОСОБА_10 з метою залякування потерпілого металевою трубою став наносити удари по стінах будинку. ОСОБА_12 , злякавшись за своє життя та здоров`я, віддав ОСОБА_10 1000 грн.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 6.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» предметом злочинів проти власності є майно, яке є чужим для винної особи. Крім того, відповідно до абз 5. п. 15 названої постанови примушування особи до оплати (вимоги оплати) наданих їй за угодою чи домовленістю послуг, наприклад: з перевезення особи чи майна, оплати переданого особі майна чи виконаних на її користь робіт тощо за наявності для того підстав мають кваліфікуватись як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання. Факт укладення усного договору підряду (§ 1 глави 61 Цивільного кодексу України) між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ніким не заперечується. Як показали потерпілий та обвинувачений, вони домовились про те, що ОСОБА_10 утеплить будинок потерпілого по ціні 100 грн. за м2. За показаннями потерпілого та обвинуваченого, останній виконав певний об`єм робіт за замовленням потерпілого. Потерпілий показав, що він повністю розрахувався з обвинуваченим, проте ніяких розписок від останнього про передачу йому грошей не брав. Обвинувачений, в свою чергу, наполягав на тому, що ОСОБА_12 не повністю розрахувався із ним. Про те, що 11.12.2014 між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на подвір`ї останнього сталась суперечка саме з приводу розрахунку за виконані ОСОБА_10 роботи, надали показання й свідки ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , які працювали саме у потерпілого, а тому у суду немає сумнівів у відсутності їх прихильності до обвинуваченого. Названі свідки також категорично заперечили інкримінований ОСОБА_10 напад на ОСОБА_12 із ножем. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вина особи в силу ч. 2 ст. 17 КПК має бути доведеною поза розумним сумнівом.Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15, висновки якого в силу ч. 6 ст. 369 КПК є обов`язковими, доведення вини особи поза розумним сумнівом передбачає доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Враховуючи те, що обвинуваченням не доведено поза розумним сумнівом тієї обставини, що ОСОБА_10 із ножем напав на ОСОБА_12 , суд виключає цю обставину з обсягу тих, що вважає доведеним. Та обставина, що ОСОБА_10 з метою примусити потерпілого виконати існуюче цивільно-правове зобов`язання побив стіни будинку потерпілого, не заперечується й стороною захисту. Таким чином, суд дійшов висновку, що пошкоджуючи металевою трубою майно потерпілого, обвинувачений мав на меті не заволодіння його майном (коштами), яке було для обвинуваченого чужим, а саме примушував до виконання зобов`язання за договором підряду. Викладене, з урахуванням вищенаведеного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, виключає наявність в діянні обвинуваченого складу злочину проти власності (вимагання). Тому суд, керуючись ч. 3 ст. 337 КПК, з метою ухвалення справедливого судового рішення перекваліфіковує діяння обвинуваченого з ч. 3 ст. 187 на ч. 2 ст. 355 КК як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати договір, поєднана із пошкодженням майна.
Крім того, ОСОБА_10 стороною обвинувачення було інкриміновано спричинення 13.12.2014 ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синців та саден на верхніх та нижніх кінцівках шляхом нанесення ударів дерев`яною палицею, а також у спричиненні одразу після цього легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я ОСОБА_14 . Згідно із висновками судово-медичних експертиз, у ОСОБА_13 виявлені названі тілесні ушкодження, які могли утворитись 13.12.2014 як від ударів, так і при падінні. Проте, як показала сама потерпіла, і її показання підтвердив потерпілий ОСОБА_14 та обвинувачений, останній потерпілій ударів не наносив. Причину виникнення у неї названих тілесних ушкоджень потерпіла не пояснила. Виходячи з наведеного, суд вважає недоведеним, що обвинувачений 13.12.2014 наносив удари ОСОБА_13 і таким чином спричинив їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим виключає цю обставину з тих, які вважає доведеними.

Проте, не зважаючи на заперечення обвинуваченим нанесення потерпілому ОСОБА_14 , ударів ножем, коли той лежав на підлозі, суд, беручи до уваги в сукупності вищезазначені показання потерпілого та потерпілої про нанесення ОСОБА_10 ударів ножем ОСОБА_14 , висновки судово-медичної експертизи про те, що ці тілесні ушкодження були спричинені потерпілому саме 13.12.2014, після яких його одразу ж було госпіталізовано, що виключає спричинення йому тілесних ушкоджень за інших обставин, виявлення в той же день безпосередньо після події на місці ножа зі слідами крові людини, суд дійшов висновку, що названі різані рани стопи та передпліччя були спричинені ОСОБА_14 саме ОСОБА_10 виявленим на місці події ножем, коли потерпілий перебував на підлозі будинку. Нанесення ОСОБА_14 дерев`яною палицею удару по голові самим ОСОБА_10 не заперечується.

Проте, суд не погоджується із позицією сторони захисту про те, що під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . ОСОБА_10 перебував у стані необхідної оборони, оскільки нанесенню ударів обвинуваченим потерпілому безпосередньо передувало нанесення ударів обвинуваченому потерпілими. Як слідує з показань потерпілого та потерпілої, ОСОБА_10 наносив удари ОСОБА_14 ножем та дерев`яною палицею саме тоді, коли потерпілий лежав на підлозі, тобто в момент, коли від останнього загрози здоров`ю обвинуваченого вже не було. Відповідно до ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав особи, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Зважаючи на викладене, а також те, обвинувачений сам створив обстановку, за якої потерпілі стали наносити йому удари, суд вважає, що обвинувачений, наносячи удари потерпілому, який лежав на підлозі, не знаходився при цьому у стані необхідної оборони.

Тому суд кваліфікує діяння обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК, є умисним злочином невеликої тяжкості проти здоров`я людини, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 355 КК, є умисним злочином середньої тяжкості проти авторитету органів державної влади.
Обвинувачений ОСОБА_10 не судимий, непрацюючий, одружений, на час вчинення злочинів утримував неповнолітню доньку, за місцем проживання характеризується нейтрально, повністю визнав вину за епізодом примушування ОСОБА_12 до виконання договору.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Враховуючи наведене, позицію прокурора та потерпілого, який на суворості покарання не наполягав, суд призначає покарання за ч. 2 ст. 125 КК у виді громадських робіт у межах санкції. Проте оскільки з дня вчинення злочину (13.12.2014) минув встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК трирічний строк давності, суд на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільняє ОСОБА_10 від призначеного покарання.

Враховуючи безальтернативний характер санкції ч. 2 ст. 355 КК, суд призначає покарання у виді позбавлення волі у межах санкції. Проте, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, вчинення злочину у зв`язку із хворобою неповнолітньої на той час дочки, понад 4-тирімісячне перебування під вартою під час досудового розслідування, значний сплив строку з моменту вчинення діяння, а також те, що потерпілий не наполягав на суворості покарання, суд дійшов висновку, що обвинувачений на даний час не є суспільно-небезпечним, і його виправлення й перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільняє обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 2000 грн. майнової шкоди (1000 грн. вартість пошкодженого майна та 1000 грн. передані ОСОБА_10 кошти) та 30000 грн. моральної шкоди, заподіяних злочином. Враховуючи те, що судом визнано, що потерпілий віддав 1000 грн. ОСОБА_10 в розрахунок за виконані роботи, суд відмовляє у цій частині позову. Крім того, оскільки потерпілим не надано жодних доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту, суд відмовляє і в цій частині позову за безпідставністю. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, суд виходить із глибини душевних страждань потерпілого, а також керується засадами розумності та справедливості, а тому задовольняє цю вимогу частково.
Позов потерпілого ОСОБА_14 про стягнення з обвинуваченого 871,48 коп. витрат на лікування суд задовольняє частково в частині, підтвердженій відповідними доказами (чеками на суму 33 грн. 11 коп. та актом виконаних робіт на 600 грн.). Позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, суд задовольняє в повному обсязі як обґрунтовані.
Крім того, суд в повному обсязі задовольняє позов прокурора про стягнення з обвинуваченого витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_14 від тілесних ушкоджень, спричинених обвинуваченим.
Разом з цим, суд відмовляє у позовних вимогах потерпілої ОСОБА_13 до обвинуваченого про стягнення на її користь моральної шкоди, заподіяної злочином, оскільки спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим і завдання таким чином моральної шкоди не підтверджено дослідженими судом доказами.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Речові докази підлягають знищенню.
Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний раніше стосовно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 2 ст. 355 КК, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК у виді двохсот сорока годин громадських робіт;

за ч. 2 ст. 355 КК у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання за ч. 2 ст. 355 КК з випробуванням протягом двох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_10 залишити попередній особисте зобов`язання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_12 десять тисяч гривень моральної шкоди, заподіяної злочином. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_14 633 (шістсот тридцять три) грн. 11 коп. майнової шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди, заподіяних злочином.

Цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_14 задовольнити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави в особі Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради 5 902 (п`ять тисяч дев`ятсот дві) грн. 61 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_14 .

В задоволені цивільного позову ОСОБА_13 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на її користь 10000 грн. моральної шкоди відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 66 коп. процесуальних витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.

Після набрання вироком законної сили речові докази: дерев`яну палицю, ніж та марлевий тампон, передані на зберігання до Житомирського ВП ГУНП у Житомирській області, та металеву трубу, передану на зберігання до Житомирського РВП, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору, та надіслати потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не пізніше наступного дня після ухвалення. Захисник, потерпіла ОСОБА_13 та її представник мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий

Судді