Справа № 523/1612/18
Провадження №1-кп/523/584/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 24.01.2018 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0000818, внесеному до ЄРДР 08.10.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст.89 КК України,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
06.02.2018 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси з прокуратури Одеської області надійшли зазначений обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_5 , які ухвалою судді від 07.02.2018 року призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні, а цивільний позов прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 в інтересах держави в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» до вказаного обвинуваченого, - повернутий означеному прокурору.

В зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання потерпілого ОСОБА_6 , який звернувся до суду із заявою про проведення судового розгляду поза його участі за станом здоров`я, суд, обговоривши це питання з іншими учасниками провадження, вирішив здійснити підготовче судове засідання за відсутністю вказаного потерпілого.

В підготовчому судовому засіданні, з`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту, заслухавши з цього ж питання думку захисника ОСОБА_4 та на його підтримку обвинуваченого ОСОБА_5 , перший з яких заявив усне клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, обумовлюючи його невідповідність положенням ст.291 КПК України, недотриманням вимог закону при складенні реєстру матеріалів досудового розслідування та порушення порядку і умов проведення однієї з експертиз, суд, дослідивши наявні в його розпорядженні відповідні процесуальні документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Положення ст.291 цього ж Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а за ч.4 цієї ж норми закону, надання до суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

З огляду на ст.ст.110, 283 зазначеного Кодексу, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 вказаного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

Як слідує з вимог ст.ст.91, 92 означеного Кодексу, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, наряду з іншим, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, обов`язок доведення яких покладається на слідчого та прокурора.

За приписами ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , ані старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , ані прокурором прокуратури Одеської області ОСОБА_3 наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки при викладені фактичних обставин й формулювання обвинувачення у розглядуваному обвинувальному акті не визначено форми необережності за ст.25 КК України, адже інкримінований за цим актом злочин за ст.286 КК України відноситься до категорії необережних, що свідчить про неконкретність і незрозумілість висунутого обвинувачення, суперечить принципу верховенства права та приписам ст.ст.91, 291 КПК України.

Опріч зазначене, у розглядуваному обвинувальному акті при викладені фактичних обставин і формулювання обвинувачення наведені посилання на висновки судово-медичної експертизи з визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_6 та авто-технічної експертизи обставин події (№57 від 19.01.2018 року та №17-5183/5184 від 26.12.2017 року, відповідно), котрі є в розпорядженні органу досудового розслідування та до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України та свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження судом доказів, яке за переконанням суду, є неприпустимим.

Зазначені обставини суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України та практиці Апеляційного суду Одеської області, викладеній в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно.

Разом з цим, викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактичне ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.7 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Рожков проти РФ» від 31.10.2013 року, в якій були встановлені порушення п.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що принцип «рівності зброї» у наданні сторонами доказів, передбачає зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, а також встановлює, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище ніж інша сторона.

Наряду з наведеним, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

За правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові №5-328кс16 від 24.11.2016 року та яка за ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для застосування усіма суб`єктами владних повноважень і судами, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту від 24.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 вимогам ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7, 9, 22, 23, 91, 109-110, 283, 293 цього ж Кодексу, за своєю сукупністю, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін, що свідчать про недотримання принципу верховенства права й унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим і законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , для усунення протягом розумного строку виявлених судом недоліків.

Втім, оцінюючи наведені вище інші доводи захисника ОСОБА_4 , на які він посилався в обґрунтування свого усного клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, суд вважає, що зазначені обставини не уявляють собою підстав для повернення обвинувального акту прокурору в розумінні п.3 ч.2 ст.314 КПК України, а тому клопотання вказаного захисника підлягає частковому задоволенню.

Наряду з цим, зазначені доводи захисника ОСОБА_4 підлягають належній перевірці й за наявності відповідних підстав - усуненню разом з іншими виявленими судом недоліками обвинувального акту під час виконання органом досудового розслідування і прокуратурою Одеської області цієї ухвали.

Керуючись ст.ст.2, 3, 7-9, 22-23, 91, 109-110, 283, 291, 314, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 прокурору Одеської області, - задовольнити частково.

Обвинувальний акт від 24.01.2018 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000818, внесеному до ЄРДР 08.10.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - повернути прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали направити для виконання прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1