АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1231/18 Справа № 205/5629/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, освіта середня, працюючого охоронцем ПП «Гуард Корпорація», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190, -

встановила:

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 28 березня 2015 року, близько 21 год., керуючи автомобілем «ВАЗ-2106», рухався по вул. Набережна Заводська з боку вул. Метростроївської, в напрямку вул. Комунаровської, в м. Дніпропетровську.

Під час руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи п. 18.1 Правил дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода потерпілої ОСОБА_9 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу позначеному дорожньою розміткою №1.14.1 (зебра), зліва направо по ходу його руху, яку він об`єктивно здатний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі е/о 585, скоїв наїзд на потерпілу.

Таким чином, в результаті наїзду, потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я.

Дагі злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 286 КК України та за даним законом йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Його ж зобов`язано відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, зобов`язано не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання звільнено, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової автотехнічної експертизи в розмірі 491 грн. 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 70 000 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 345 600 гривень.

Прокурор не згоден з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд, призначивши покарання підставі ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та поклав на нього обов`язки передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Після чого, ще раз звільнив обвинуваченого від основного та додаткового покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Тобто суд двічі застосував звільнення обвинуваченого від призначеного покарання.

При звільненні обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України, судом не встановлено та не перевірено, чи вчиняла особа нові злочини, та чи не ухилялась особа від досудового слідства або суду. При цьому, до виходу судді до нарадчої кімнати, прокурором та представником потерпілої під час судового засідання були заявлені клопотання про те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від суду останні 4 місяця, однак судом ці клопотання залишенні без розгляду.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ст. 84 КПК України висновок експерта є доказом у кримінальному провадженні, а згідно з ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Стверджує, що судом не вирішено питання чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, не враховано їх при визначенні покарання, та відповідно судом не зазначено у вироку про наявність чи відсутність таких обставин.

Вважає, що судом порушено вимоги ст. ст. 9, 322, 365 КПК України щодо принципу безперервності судового розгляд, оскільки після оголошення судових дебатів закінченими, суд ухвалив закінчити судові дебати та перейти до останнього слова обвинуваченого та при цьому одразу ж оголосив перерву перед останнім словом обвинуваченого, призначивши наступну дату судового засідання на 27.11.2017 р.

Кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості відкладення судового засідання, в якому має бути вислухано останнє слово обвинуваченого. Суд може відкласти судове засідання лише у зв`язку з неможливістю обвинуваченого реалізувати своє право на останнє слово за причин перебування його у хворобливому стані, у разі необхідності надання швидкої медичної допомоги, за рекомендацією лікаря тощо.

27.11.2017 р. судове засідання не відбулося, секретар судового засідання повідомила, що обвинувачений не прибув, оскільки захворів, та тому судове засідання переноситься на наступну дату. Відповідно до вимог КПК України навіть за відсутності обвинуваченого суддя зобов`язаний провести судове засідання з аудіо-технічним фіксуванням, під час якого встановлюється, хто з учасників прибув, хто відсутній, причини неявки учасників. Однак, судове засідання не відбулось.

В результаті аналогічних ситуацій упродовж 4-ох місяців судом не проведено жодного судового засідання, секретар судового засідання повідомляла, що обвинувачений хворіє.

22.03.2018 р. відбулось судове засідання, обвинувачений знову не з`явився, захисник надала судді медичну довідку, про те, що обвинувачений з 19.03.2018 знаходиться на лікуванні в травматологічному відділенні лікарні. Під час цього судового засідання прокурором та представником потерпілої були заявлені клопотання щодо поновлення судового розгляду, щодо оголошення обвинуваченого у розшук, щодо надання учасникам процесу на ознайомлення медичну довідку, яка була надана захисником у цьому судовому засіданні. Однак, судом заявлені клопотання залишені без розгляду з причини, що всі учасники, крім обвинуваченого, не мають права подавати клопотання на стадії останнього слова.

Порушення судом розумних строків та необґрунтованої тяганини останні 4-5 місяців, призвело до закінчення 28 березня 2018 року строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Окрім того, судом відхилені клопотання учасників судового провадження про вчинення процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного судового рішення.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення частково, просила сирок скасувати та призначити новий судовий розгляд справи у суді першої інстанції через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги.

Потерпіла та її представник підтримали апеляційну скаргу прокурора.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали таку ж позицію.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Як вбачається з вироку, суд призначивши покарання підставі ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та поклав на нього обов`язки передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Після чого, ще раз звільнив обвинуваченого від основного та додаткового покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Тобто суд двічі застосував звільнення обвинуваченого від призначеного покарання.

При звільненні обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, суд повинен встановити та дослідити всі обов`язкові умови звільнення від кримінальної відповідальності, що передбачені ст. 49 КК України. Зокрема, правильно обрахувати строк давності для злочину відповідної тяжкості керуючись нормами ст. 12 КК України.

Так, для правильного обрахування строків давності, необхідно встановити, чи зупинялися або переривалися строки давності, зокрема, якщо особа ухилялася від досудового слідства або суду, або вчинила новий злочин.

Не дивлячись на те, що з дня вчинення злочину минуло три роки, судом не встановлено та не перевірено, чи вчиняла особа нові злочини, та чи не ухилялась особа від досудового слідства або суду.

Під час судового розгляду, прокурором та представником потерпілої були заявлені клопотання про те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від суду останні 4 місяця, однак судом ці клопотання залишенні без розгляду, та не перевірено, де перебував обвинувачений у період з 27 листопада 2017 року по 19 березня 2018 року.

Згідно вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неповним визнається судовий розгляд, згідно п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_7 на справедливий розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону слід детально перевірити усі докази по справі, які були надані учасниками судового процесу, доводи апеляційної скарги, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4