АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002381 від 26 липня 2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іжівці Сторожинецького району Чернівецької області, румунки, громадянки України, проживаючої у АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлученої, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_8 , на вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
ЄУНС: 727/10751/17
КП№11-кп/794/203/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2018 року, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо вона протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку з амністією.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування заподіяної моральної шкоди 800 000 (вісімсот тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 1779 гривень 66 копійок.

На речовий доказ автомобіль марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_6 , звернуто стягнення в рахунок погашення цивільного позову потепілої.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнана винною у тому, що 25 липня 2017 року приблизно о 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася по вул. Героїв Майдану м. Чернівці зі сторони проспекту Незалежності в напрямку вул. Комарова в правій крайній смузі для руху транспортних засобів

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік будинку №184 по вул. Героїв Майдану м. Чернівці і позначений інформаційно-вказівним знаком 5.35.1 (2) «Пішохідний перехід» та горизонтальною розміткою 1.14.1 «Зебра» та перед яким, у попутному напрямку по лівій смузі руху транспортних засобів, рухався автомобіль марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого, зменшуючи швидкість, зупинив транспортний засіб, ОСОБА_6 проявивши самовпевненість і неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовживши рух, виїхала на пішохідний перехід, внаслідок чого допустила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину дороги, рухаючись в межах пішохідної доріжки зліва на право відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_10 , 2010 року народження, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна в ділянці обличчя, кінцівок; гематома в потиличній ділянці голови справа; забійно-рвані рани нижньої губи, щоки, присінку рота в ділянці верхньої та нижньої щелепи, слизової ноздрі справа; розрив вуздечки верхньої губи; перелом передньої стінки правої гайморової пазухи; посттравматичний правобічний середній отит; посттравматичний гайморит справа; перелом склепіння черепа з переходом на основу; забій головного мозку легкого ступеня; пневмоцефалгія, які у відповідності до висновку СМЕ №1204 мд від 18 вересня 2017 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду обвинувачена ОСОБА_6 вчинила в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) та 18.4 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, які вимагають від водія: п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

На вказаний вирок суду, обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності її вини у скоєнні кримінального правопорушення, просять вирок районного суду в частині призначеного відшкодування заподіяної моральної шкоди змінити, шляхом зменшення суми стягнення до 200 000 (двісті тисяч) гривень, з яких 70 000 (сімдесят тисяч) вже виплачено і становить 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень. Скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2017 року про накладення арешту на майно.

Апеляційні вимоги обґрунтовують тим, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 відшкодування заподіяної моральної шкоди занадто високим та необґрунтованим, і не врахував вимоги ч. 2 ст. 1193 ЦК України, а саме що, за наявності грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Посилається на те, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2017 року про накладення арешту на майно, необхідно скасувати у зв`язку із тим, що арешт накладено на будинок, який є єдиним місцем її проживання разом з неповнолітньою дитиною, а також із наміром відшкодовувати заподіяну моральну шкоду, коштами від продажу автомобіля.

Також апеляційна скарга подана ОСОБА_8 , яка є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , в якій не заперечуючи правової кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності її вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить вирок районного суду в частині призначеного відшкодування заподіяної моральної шкоди змінити, шляхом збільшення суми стягнення до 1 500 000 (одного мільйона п`ятсот тисяч) гривень.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд належним чином не взяв до уваги те, що неповнолітній потерпілій було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка виразилася у тривалому розладі здоров`я, фізичному стражданні від болю, сильних душевних переживань, змінами в емоційному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню потерпілої як особистості, значних моральних страждань, у зв`язку із чим, без належного обґрунтування та мотивування свого рішення, зменшив позовні вимоги цивільного позову вдвоє.

На вказану апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , подав заперечення, в якому вважає вищезазначену апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною. Посилається на те, що ОСОБА_8 , яка є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , 26 грудня 2017 року подала заяву, в якій просила залишити її позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди без розгляду, у зв`язку із чим, апеляційні вимоги в частині стягнення 27 000 гривень матеріальної шкоди є надуманими.

Крім того, зазначає, що в позовній заяві і в суді першої інстанції, законним представником потерпілої не обґрунтована та нічим не підтверджена сума моральної шкоди у розмірі 1500 000 гривень, і що саме такий визначений нею розмір моральної шкоди може покрити страждання її доньки.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_8 , яка є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , обґрунтування заперечення, які подані останнім на апеляційну скаргу, думку обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, а апеляцію представника потерпілої залишити без задоволення, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляцію потерпілої та відмовити в задоволені апеляційної скарги обвинуваченій, думку представника потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила відмовити у задоволені апеляційних вимог обвинуваченої та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, надавши учасникам процесу слово у судових дебатах та останнє слово обвинуваченій, колегія суддів приходить до наступного висновку, що апеляції задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
Судова колегія вважає, що районний суд, повно, об`єктивно і всебічно дослідивши надані сторонами докази, давши вірну юридичну оцінку діям обвинуваченої, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при цьому апеляційний суд виходить з наступного:
Винність обвинуваченої ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, що наведені у вироку підтверджується дослідженими в суді доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні як районного так і апеляційного суду свою вину у вчиненні злочину визнала частково і пояснила суду, що 25 липня 2017 року приблизно о 19.30 год. вона керувала автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухалася по вул. Героїв Майдану м. Чернівці зі сторони проспекту Незалежності в напрямку вул. Комарова в правій крайній смузі для руху транспортних засобів. Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, вона побачила, що дівчинка бігла по ньому та дитину ніхто за руку не тримав. Вона злякалася і від хвилювання переплутала педалі «газ» та «гальма», в результаті чого вчинила наїзд на дитину.
За таких обставин, районний суд вірно прийшов до висновку, що вказане діяння ОСОБА_6 містить склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, повністю підтверджується показами законного представника потерпілої, свідків в судовому засіданні, дослідженими письмовими доказами.
Посилання захисника обвинувачуваної ОСОБА_7 та самої обвинуваченої ОСОБА_6 на те, що перед тим, як відбулась ДТП батько неповнолітньої потерпілої не вжив всіх необхідних заходів для її безпеки і зокрема в порушення п. 4.14 ПДР України не переводив дитину за руку, на думку суду є безпідставним оскільки вищезазначений пункт ПДР України забороняє самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину.
Неповнолітня ОСОБА_10 станом на 25.07.2017р. мала вік понад шість років, а враховуючи, що шкільним віком є шість років, відповідно вона не була дитиною дошкільного віку.
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що в цьому ДТП відсутня вина батька неповнолітньої потерпілої, що водій ОСОБА_6 під`їжджаючи до пішохідного переходу не звернула увагу на те, що автомобіль, який рухався від неї в лівому ряду зупинився, пропускаючи пішоходів, а побачивши перед автомобілем дитину нажала не на педаль тормозу, а на педаль газу, що підтверджується показами свідків.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні районного суду пояснив, що він керував автомобілем і стояв другим - третім перед пішохідним переходом. Автомобіль обвинувачуваної збив дівчинку і протягнув її приблизно 10-15 метрів. Дівчинка переходила дорогу від ТЦ «Майдан» до готелю «Турист». Його пасажир ОСОБА_12 , який сидів спереду справа, бачив момент зіткнення, також це бачила і ОСОБА_13 . Дівчинку переїхав автомобіль, вона залишилась на дорозі, а машина поїхала далі, потім зупинилась. Жінка була перелякана, він викликав швидку медичну допомогу.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні районного суду пояснив, що він знаходився в автомобілі на передньому пасажирському сидінні. Дорогу переходили багато людей і дівчинка, яка швидко переходила дорогу по пішохідному переходу. Перед зіткненням автомобіль набрав швидкість. Дитина була збита лівою передньою частиною автомобіля, потім дівчинка впала під ліве переднє колесо, згодом опинилася між колесами зліва. Після чого автомобіль почав гальмувати, а потім переїжджає дитину заднім лівим колесом та протягує дитину 3-4 метри. Дитина залишилась на дорозі, а машина проїхала приблизно до 10 метрів і зупинилась. В другій смузі навпроти стояв автомобіль і пропускав пішоходів. На вулиці було світло.
Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні районного суду пояснили суду, що бачили, як 25.07.2017р. автомобіль збив дівчинку на пішохідному переході.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні районного суду пояснила суду, що вона сиділа в салоні автомобіля ззаду зліва. Дівчинка переходила дорогу по пішохідному переходу від ТЦ «Майдан» до готелю «Турист». Автомобіль збив дитину і протягнув її декілька метрів.
Також дані обставини підтверджуються;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.09.2017 року та фототаблицею до нього, згідно з якими обвинувачена ОСОБА_6 розповідала та показувала, як саме та яким чином здійснила наїзд на потерпілу ОСОБА_10 (а.с.107 - 117);
- висновком експерта № 788-а від 20.10.2017 року, відповідно до якого в діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимог пункту 18.4 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.119 - 121).
Часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину вірно розцінено районним судом як метод її захисту з метою зменшити відповідальність за вчинене і спростовується вищенаведеними доказами.
Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5, постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому. У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.
Згідно приписів ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до п. 3 ст. 23 ЦК України та роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом представника потерпілої ОСОБА_8 який задоволений частково, виходив з доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у дорожньо-транспортній пригоді, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 , тяжкі тілесні ушкодження. Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілій районним судом вірно взято до уваги, що оскільки діями обвинувачуваної потерпілій були заподіяні фізичні страждання від фізичного болю, сильні душевні страждання, відбулись зміни в емоційному етапі, що перешкоджає активному соціальному функціонуванню потерпілої, як особистості, що призвело до моральних страждань.
Згідно висновку експерта № 1204 мд від 18.09.2017 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, а саме: садна в ділянці обличчя, кінцівок; гематома в потиличній ділянці голови справа; забійно-рвані рани нижньої губи, щоки, присінку рота в ділянці верхньої та нижньої щелепи, слизової ноздрі справа; розрив вуздечки верхньої губи; перелом передньої стінки правої гайморової пазухи; посттравматичний правобічний середній отит; посттравматичний гайморит справа; перелом склепіння черепа з переходом на основу; забій головного мозку легкого ступеня; пневмоцефалгія, які виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо при дорожньо-транспортній пригоді, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в постанові і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. (а.с.99 - 102)
Спричиненні тілесні ушкодження потребують лікування для відновлення здоров`я і життя дитини, понесенні страждання негативно відобразилися на дитинстві постраждалої ОСОБА_10 .
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який є обґрунтованим та вмотивованим.
Тому, апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_6 у частині ненадання належної правової оцінки характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла, стан її здоров`я та характер немайнових прав є неприйнятними, оскільки кількість та характер отриманих потерпілою внаслідок ДТП з вини обвинуваченої тілесних ушкоджень є очевидним той факт, що потерпіла ОСОБА_10 дійсно має прикладати додаткових зусиль по нормалізації свого життєвого устрою, в тому числі лікуватися від отриманих ушкоджень.
Обвинувачена ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду просила зменшити розмір моральної шкоди до 200 000 гривень виходячи із своїх фінансових можливостей, таким чином визначити розмір моральних страждань потерпілої ОСОБА_10 .
З такою позицією апеляційний суд не може погодитися так як фінансові можливості винної особи не можуть визначити розмір моральних страждань потерпілої
Часткове задоволення судом першої інстанції цивільного позову на користь ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди у визначеному судом розмірі, відповідає вимогам розумності та справедливості, характеру й ступеню душевних страждань потерпілої, та майнового стану обвинуваченої ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Також апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2017 року якою накладено арешт на житлові будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та автомобіля марки VOLKSWAGEN Golf номерний знак НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що дане майно є гарантією, способом забезпечення реального виконання вироку в частині стягнення моральної шкоди, яку обвинувачена ОСОБА_6 повинна сплатити.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про врахування та стягнення розміру шкоди уже сплачених нею коштів, будуть зараховані в порядку виконання судового рішення при наданні підтверджуючих документів державною виконавчою службою, як часткове добровільне виконання вироку районного суду.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_6 вид та міру покарання, районний суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що обвинувачена частково визнала свою вину, що вона раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, шкода потерпілій відшкодована частково в сумі 60000 гривень, має неповнолітню дитину.
В судовому засіданні як районного так і апеляційного суду обвинувачувана ОСОБА_6 відстоювала позицію власної платоспроможності надаючи оцінку понесеним стражданням потерпілої через скоєння щодо неї злочину та спричинення тілесних ушкоджень.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 про збільшення розміру моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Зважаючи на наведене та беручи до уваги конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України та меті відображеній у положеннях ст. 50 КК України.
Призначення додаткового покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, є обґрунтованим та вірним.
Також районним судом враховано що обвинувачена ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої вона не позбавлена батьківських прав.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, що відноситься до категорії тяжких необережних злочинів, санкція якого передбачає як основне, так і додаткове покарання.
Районний суд вірно прийшов до висновку, що на обвинувачену ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок районного суду є належно мотивованим, обґрунтованим, законним, тому відсутні правові підстави для його зміни чи скасування, доводи апеляційних скарг спростовуються правильними висновками районного суду.
Апеляційним судом не встановлено порушень матеріального та процесуального права в ході розгляду даного кримінального провадження.
На підставі наведеного, керуючись 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у задоволені апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 .

Відмовити у задоволені апеляційної скарги законного представника потерпілої ОСОБА_10 .

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2018 року в кримінальному провадженні № 0002381 від 26 липня 2017 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена до Кримінального касаційного Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

27.06.2018 року

(дата засвідчення копії)