Постанова

іменем України
24 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 662/1987/16-к
провадження № 51-4016км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, котрий брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 7 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001441, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строків 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 581 239 грн, на користь ОСОБА_8 365 711,33 грн. Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено судом відповідно до вимог закону.
Згідно з вироком 2 липня 2017 року приблизно о 5:35 ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Хонда Стрім» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) рухався по автодорозі з боку смт Новотроїцького в напрямку м. Каховки, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалася, не вибрав безпечної швидкості руху, і грубо порушуючи вимоги пп. «б» п. 2.3, пунктів 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на зустрічну смугу, руху де зіткнувся з автомобілем «Опель Вектра» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по своїй смузі руху в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 та ОСОБА_10 загинули на місці, ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , змінив вирок районного суду щодо ОСОБА_6 та призначив йому покарання за ч. 3 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції, визнавши дані такими, що пом`якшують покарання, у своєму рішенні не навів докладних та переконливих мотивів з яких підстав ці дані істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, безпідставно послався на факт активного сприяння засудженого розкриттю злочину та неправильно застосував положення ст. 69 КК. Суд, перейшовши до більш м`якого виду основного покарання, не врахував того, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, унаслідок чого загинуло двоє потерпілих, у тому числі й малолітня особа, та ще двоє отримали тілесні ушкодження. На думку прокурора, призначене ОСОБА_6 місцевим судом основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є достатнім і необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_12 зазначає про необхідність залишення її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного засудженому покарання через м`якість та неправильне застосування положень ст. 69 КК є необґрунтованими з огляду на нижченаведене.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд керувався саме вказаними вимогами кримінального закону.
З вироку убачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення та його наслідки, конкретні обставини справи, те, що злочин вчинено неумисно, дані про особу винного, котрий раніше не був судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття засудженого у вчиненому злочині, обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину стосовно малолітньої особи.
З урахуванням викладеного суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , дійшов висновку про можливість перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 286 КК.
Разом із цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, апеляційний суд урахував дані про особу винного, які свідчать, що останній не є особою, небезпечною для суспільства, добровільно відшкодував заподіяну потерпілим матеріальну шкоду і має намір відшкодувати моральну шкоду, має постійну роботу та стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується, одружений та має на утриманні малолітню дитину.
Водночас апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про визнання щирого каяття останнього у вчиненому обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , та врахував інші пом`якшуючі покарання обставини, а саме сприяння розкриттю злочину, думку потерпілих щодо виду призначеного покарання ( ОСОБА_7 не наполягала на призначенні покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а ОСОБА_8 поклався на розсуд суду).
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції погодився з доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника щодо безпідставного визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо малолітньої особи. На обґрунтування цього висновку суд зазначив, що вчинений ОСОБА_6 злочин є ненавмисним і засудженому не було відомо, що в салоні автомобіля «Опель Вектра» перебував малолітній.
Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд апеляційної інстанції умотивовано вирішив призначити засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Така позиція апеляційного суду не суперечить положенням указаної норми матеріального права, а призначений ОСОБА_6 захід примусу відповідає його меті, загальним засадам та є справедливим.
Ухвала апеляційного суду відповідає статтям 370, 419 КПК.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженому покарання та справедливість обраного ОСОБА_6 заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів, а тому вона задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 7 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3