Провадження № 1-кс/742/1560/18
Єдиний унікальний № 742/2161/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
19 жовтня 2018 року м.Прилуки

Слідчий суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Прилуки клопотання слідчого Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про арешт майна у досудовому розслідуванні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 24.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, -

встановив:

Слідчий Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у досудовому розслідуванні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 24.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 23.06.2018 до Прилуцького ВП надійшла заява від гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що не встановлена особа, без її відома оформила кредит на її ім`я в розмірі 6 888 грн..

В ході досудового розслідування було допитано потерпілу гр. ОСОБА_4 , яка розповіла, що 22.06.2018 року за місцем її проживання прийшов лист від компанії «moneyveo» в якому зазначено про те, що з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від її імені укладено кредитний договір №255824542 та вказане підприємство вимагає сплатити заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 6888 грн. Вона особисто ніяких договорів з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не укладала, ніяких документів не надавала та грошових коштів не отримувала.

При спілкуванні з оператором, вказаного підприємства їй стало відомо, що невідома особа на сайті moneyveo.ua зареєструвалася в особистому кабінеті та уклала договір на отримання кредиту від її імені. Також їй стало відомо, що при реєстрації невідома особа вказала мобільний номер НОМЕР_1 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 та як їй повідомили кошти було зараховано на банківську картку НОМЕР_2 .

Під час досудового розслідування встановлено, що 14.05.2018 договір № 255824542 укладено за допомогою оформлення електронної заявки в яку було внесено реквізити паспорту, ІПН та іншої необхідної інформації ОСОБА_4 , а також номер телефону, що використовувався при авторизації 096 86 084 77 та який в користуванні останньої ніколи не перебував. Крім цього грошові кошти за вказаним вище договором було перераховано на картку № НОМЕР_3 , яка в користуванні ОСОБА_4 ніколи не перебувала. Також дані в заяві із зазначенням даних ОСОБА_4 частково не відповідають дійсності.

Таким чином укладений договір №255824542 укладено за допомогою оформлення електронної заявки являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також містить в своєму змісті відомості, які можуть бути використані як доказ факту вчинення шахрайства, вчиненого шляхом обману для заволодіння кредитними коштами, котрі були перераховані на картку № НОМЕР_3 . Договір №255824542 від 14.05.2018 року укладений ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:правову підставу для арешту майна;можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчий суддя, застосовуючи такий вид обтяження, як арешт майна, повинен неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За умови арешту майна юридичної особи з метою збереження речових доказів, необхідно звертати увагу на наявність процесуальних документів щодо визнання відповідних матеріальних об`єктів речовими доказами. За відсутності таких процесуальних документів, зокрема постанови про визнання певного матеріального об`єкта речовим доказом, існують підстави для відмови в арешті майна, а якщо такий арешт було накладено, відповідна ухвала слідчого судді про арешт майна повинна визнаватися такою, що прийнята необґрунтовано.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на ч.3 ст.170 КПК України, яка передбачає накладення арешту з метою збереження речових доказів на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, з долучених до клопотання матеріалів не можливо встановити чи визнавався слідчим вищевказаний договір речовим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки в матеріалах справи відсутня копія постанови про визнання речовим доказом договору №255824542 від 14.05.2018 року.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП ОСОБА_3 подано без додержання вимог ст.171 КПК України, а саме не надано доказів визнання речовим доказом договору №255824542 від 14.05.2018 року, а відтак до даного клопотання необхідно застосувати положення ч.3 ст.172 КПК України.
Керуючись ст.ст.170-172 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000979 від 24.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України повернути прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя
Прилуцького міськрайонного суду ОСОБА_1