Справа № 509/3614/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

заявника (підозрюваного) ОСОБА_5

представника заявника захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

15 серпня 2018 року, захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з скаргою на постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи від 09.08.2018 р., яку вважає незаконною та просить її скасувати, зобов`язавши слідчого звернутися до слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області з клопотанням про проведення комісійної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні № 0000577, поставивши перед експертами питання : чи є тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 .? Якщо так, вказати їх локалізацію, давність спричинення та механізм утворення. Який ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_7 .? Чи не стало наслідком інфікована рвана рана переднього відділу лівої стопи та тривалий розлад здоров`я повнад 21 день неналежне ставлення до свого здоров`я потерпілою ОСОБА_7 , яка полягає у її відмові від госпіталізації 30.01.2018 р., невиконання лікарських приписів та ненадання першої медичної допомоги потерпілій ? Чи не стало наслідком тривалого розладу здоров`я супутникові захворювання потерпілої (цукровий діабет, варикозне розширення вен, тощо), мотивуючи скаргу тим, що потерпіла з заявою про злочин звернулася до органів поліції 21.03.2018 р., однак з невідомих підстав пройшла медичне обстеження за 9 днів до того свого звернення 12.03.2018 р., та зі змісту висновку судово-медичної експертизи від 14.07.2018 р. № 201 проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 23.05.2018 р. вбачається, що судовим експертом було проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_7 12.03.2018 р.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Прокурора та слідчий заперечували проти задоволення безпідставною скарги, в задоволенні якою просили суд відмовити, посилаючись на її необґрунтованість та на штучне затягування захисником та підозрюваним строків досудового розслідування кримінального провадження № 0000577, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, беручи до уваги існування в матеріалах кримінального провадження висновку судово-медичної експертизи № 201, початої 14.06.2018 р. та закінченої 14.07.2018 р. щодо тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_7 , проведеної на підставі ухвали слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеьсокї області від 23.05.2018 р. судово-медичним експертом КУ «Овідіопольського обласного бюро СМЕ» ОСОБА_8 , яка повністю відповіла на поставлені перед експертом питання щодо характеру, механізму та локалізації тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000577, внесеного до ЄРДР від 22.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги з наступних підстав.

Статтею 219 КПК України передбачено - строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Пунктом 2 частини другої цієї статті, передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 243 КПК України експерт залучається за наявності підстав для проведення експертизи за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження.

Як передбачено ч. 6 ст. 244 КПК України слідчий суддя самостійно визначає експерта, якого необхідно залучити, або експертну установу, якій необхідно доручити проведення експертизи.

Суд встановив, що слідчим відділом Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000577, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала заява ОСОБА_7 про те, що 30.01.2018 р. близько 09:00 години на території ТОВ «Промтоварний ринок 7-й кілометр смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області, водій автобусу «ЗІЛ-А75» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 допустив на неї наїзд на пішохідному переході. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи Овідіопольського відділення СМЕ № 201 від 14.07.2018 р., у ОСОБА_7 є тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в період досудового слідства на підставі ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.05.2018 р. було залучено експертів Овідіопольського районного відділення СМЕ для проведення судово-медичної експертизи по матеріалам кримінального провадження №0000577 від 22.03.2018 року. Згідно висновків судово-медичної експертизи № 201, експерт надав повні і всебічні відповіді щодо механізму утворення, локалізації і ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 (переїзд колесом транспортного засобу). Експертом дано чіткі, однозначні, зрозумілі та обґрунтовані відповіді на всі поставлені слідчим запитання.

Також у висновку зазначено, яка медична документація надавалися для проведення експертизи.

Безпідставні і хибні твердження скаржника про те, що потерпіла з заявою про злочин звернулася до органів поліції 21.03.2018 р., однак з невідомих підстав пройшла медичне обстеження за 9 днів до того свого звернення 12.03.2018 р., та зі змісту висновку судово-медичної експертизи від 14.07.2018 р. № 201 проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 23.05.2018 р. вбачається, що судовим експертом було проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_7 12.03.2018 р. не відповідають дійсним обставинам справи, адже, акт судово-медичного обстеження № 69 був розпочатий експертом 12.03.2018 р. на підставі направлення інспектора Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 12.03.2018 р. та закінчено медичне обстеження 03.05.2018 р., а висновок судово-медичної експертизи № 201 був розпочатий 14.06.2018 р. на підставі ухвали слідчого судді від 23.05.2018 р. та закінчений 14.07.2018 р.

Стаття 6 Конвенції «Захист прав людини і основоположних свобод» передбачає право кожного на справедливий суд та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд - покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Крім цього, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція ЄСПЛ - у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін (див. рішення у справі «Стіл та Морріс проти Сполученого Королівства» (Steel and Morris v. the United Kingdom), заява № 68416/01, п. 59, ECHR 2005-ІІ). Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом (див. рішення від 26 травня 2009 року у справі «Бацаніна проти Росії» (Batsanina v. Russia), заява № 3932/02, п. 22). Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04, п.43, 14 лютого 2008 року) суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, на думку суду, з урахуванням повідомленого суду слідчим та прокурором факту відкриття вказаних матеріалів кримінального провадження 17.08.2018 р., суд дійшов висновку, що вказана скарга направлена на штучне затягування захисником ОСОБА_6 строків досудового розслідування по даному кримінальному провадженню № 0000577, внесеного до ЄРДР від 22.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, передбачених ст. 219 КПК України, враховуючи пред`явлення підозри ОСОБА_9 за ст. 286 ч. 1 КК України 02.08.2018 р., а поставлені питання у скарзі є предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно ч. 2 ст. 303 КПК України.

Керуючись ст.ст. 42,219,242-244,303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1