Справа №1-1/11
Провадження №1/672/2/18
ПОСТАНОВА

про відмову у задоволенні клопотання

про зміну запобіжного заходу

03.05.2018 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
за участю адвоката ОСОБА_4
підсудного ОСОБА_5
розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м.Городок кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченому за ч.3 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Городоцьким районним судом Хмельницької області розглядається кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст.286 КК України.

Під час попереднього розгляду даної справи адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про зміну відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з взяття під варту на заставу в розмірі 17000 грн. Свої вимоги захисник мотивує тим, що під час обрання запобіжного заходу не було враховано, що ОСОБА_5 не може фізично ухилятися від суду, оскільки у нього взагалі відсутні дійсні документи, що надають йому право виїзду за кордон, а перебування його за кордоном здійснювалося з метою проходження лікування, а не ухилення від суду.

Обвинувачений з метою постати перед судом повернувся за кордону у перший день початку дії дозволу поліції Республіки Чехія на повернення в Україну, повернувся добровільно, примусове видворення до нього не застосовувалося.

Крім того, ОСОБА_5 протягом 9 місяців перебув у місцях відбування покарань у Республіці Чехія на підставі екстрадиційної процедури ініційованої Генеральною прокуратурою України. Прокурор відмовився надати для суду документи, які б підтверджували взяті Україною на себе обмеження під час початку екстрадиційної процедури, документи про закінчення якої суду так і не надані.

Перебування обвинуваченого з 2008 до 2018 року за кордоном, зупинення провадження в зв`язку з його розшуком і подальше затримання обвинуваченого після прибуття на територію України самі по собі не свідчать про ухилення від слідства. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 19 березня 2015 у справі №5- 1кс15.)

Відносно обвинуваченого на території Республіки Чехія здійснювалися заходи кримінально-правого характеру у рамках даного кримінального провадження у 2012 році, а саме застосовувалося попереднє ув`язнення.

Так, Крайовий суд в м.Чеське Будейовице у справі 1 № 4/2012-8, 22 березня 2012 року розглядаючи клопотання прокурора Крайової прокуратури м. Чеська Будейовице за обставинами події ДТП від 23.12.2007 року вирішив застосувати до ОСОБА_5 , попереднє ув`язнення.

В подальшому, Крайовий суд в м. Чеське Будейовице у справі 1 № 4/2012-82, 14 грудня 2012 року розглядаючи заяву ОСОБА_5 звільнив його з під варти та прийняв його письмове зобов`язання від 22.03.2012 року встановивши над ним нагляд офіцера пробації із покладенням обов`язків вести належний спосіб життя, не вчиняти злочинів, особисто з`являтись за викликом до суду, прокурора чи слідчого, заздалегідь повідомляти про від`їзд з місця проживання, а в разі неможливості вчасно з`являтися для виконання будь-якої процесуальної дії - заздалегідь попереджати про це та повідомляти про будь-які зміни місця роботи. Крім того, його було передано під нагляд офіцеру пробації.

Дані обставини, які підтверджують, що до ОСОБА_5 застосовувалися заходи кримінально-правового характеру, він був ув`язнений у місцях попереднього ув`язнення та в подальшому переданий під нагляд офіцера пробації до моменту прибуття на територію України, що свідчить, що обвинувачений жодним чином не ухилявся від суду та органів слідства, місце його перебування та проживання було відоме, та провадження у рамках справи по обвинуваченню його у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.286 КК України здійснювалося належним чином.

Крім того, обвинувачений не мав фізичної можливості покинути Республіку Чехія, оскільки знаходився під наглядом офіцера пробації та був вимушений не змінювати своє місце проживання до моменту отримання дозволу на виїзд від компетентних органів Республіки Чехія, після отримання якого - відразу повернувся в Україну.

Перебування гр. ОСОБА_5 з 22 березня 2012 року по 14 грудня 2012 року ( 8 місяців та 24 дні), та з 30 березня 2018 року по даний час (1 місяць 2 дні) свідчать про суттєві порушення вимог КПК 1960 року, що в загальному становить 9 місяців 26 днів.

Зокрема, згідно п.2 ч.1 статті 156 КПК 1960 року тримання під вартою під час досудового розслідування не повинно тривати більше двох місяців. У випадках, коли у строк, передбачений частиною першою цієї статті, розслідування справи закінчити неможливо, а підстав для скасування чи заміни запобіжного заходу на більш м`який немає, він може бути продовжений до дев`яти місяців - за поданням, погодженим з заступником Генерального прокурора України, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міст Києва і Севастополя та прирівняних до них прокурорів, або самим цим прокурором у справах про тяжкі і особливо тяжкі злочини, суддею апеляційного суду; до вісімнадцяти місяців - за поданням, погодженим з Генеральним прокурором України, його заступником, або самим цим прокурором в особливо складних справах про особливо тяжкі злочини, суддею Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Проте, таке подання на даний час в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до ст.150 КПК 1960 року при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються вік особи, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Проте, не було враховано такі вимоги закону, ні з постанови, ні з протоколу судового засідання не вбачається, що при обранні запобіжного заходу враховувалися та встановлювалися обставини, зазначені у ст.150 КПК 1960 року, що свідчить про незаконність вказаної постанови суду та є підставою для її скасування.

Подання прокуратури, що було подане на розгляд суду є не обґрунтованим належним чином, у ньому звернуто увагу лише на тяжкість вчиненого та не наводяться докази того, що обвинувачений має намір ухилитися від слідства чи суду та перешкоджати встановленню істини у справі.

Прокурором не додано жодних доказів, які б підтверджували те, що підозрюваний буде ухилятися від слідства та перешкоджати розгляду справ, хоча за змістом п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» (надалі Постанова №4) матеріали справи які це підтверджують повинні були бути надані для судді безпосередньо прокурором. Ці матеріали в суді не реєструються, а вивчаються суддею у режимі, що забезпечує нерозголошення даних досудового слідства. У випадку відмови чи ненадання таких матеріалів суд має відмовити в розгляді такого подання та повернути його прокурору.

Разом з тим, через відсутність доказів у поданні прокурора, суд при його розгляді досліджував докази вже наявні в матеріалах справи і надавав їм оцінку, перевіряючи доведеність вини обвинуваченого в розрізі застосування до нього запобіжного заходу.

Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити й застосовувати національний закон відповідно до ст. 5 Конвенції.

Одною із складових які є підставами для застосування запобіжних заходів, зокрема, тримання під вартою, є наявність ризиків, що дозволяють слідчому судді, суду обґрунтовано вважати, що особа може перешкоджати здійсненню кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення та ін. ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суди в оскаржуваних постановах не наводять реальних доказів незаконного впливу обвинуваченого на процес доказування.

Відповідно до статті 165 КПК 1960 року запобіжні заходи у вигляді застави, взяття під варту застосовуються лише за вмотивованою постановою судді чи ухвалою суду. Інші запобіжні заходи застосовуються за постановою органу дізнання, слідчого, прокурора, судді або за ухвалою суду. Обов`язки, передбачені статтею 149-1 цього Кодексу та покладені на особу суддею, судом, можуть бути змінені чи скасовані лише постановою судді або ухвалою суду.

На підставі наведеного просить задовольнити клопотання.

Прокурор заявила, що в задоволенні даного клопотання слід відмовити оскільки 26.02.2008 року особисто ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.286 КК України та справу було передано на розгляд до суду. ОСОБА_5 близько 10 років ухилявся від суду та перебував у розшуку, виїхав за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тому більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну явку підсудного до суду.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши думки учасників судового розгляду суд вважає, що в задоволенні даного клопотання слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 16.05.2008 року прокуратурою Волочиського району Хмельницької області було затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі №3/5124 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

21.05.2008 року дану кримінальну справу було передано на розгляд до Волочиського районного суду Хмельницької області.

Під час розгляду справи у суді підсудний ОСОБА_5 зник з місця постійного та тимчасового проживання, не повідомив суд про місце свого перебування у зв`язку із чим постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.08.2008 року ОСОБА_5 було оголошено у розшук та відносно нього змінено запобіжний захід на взяття під варту, а провадження у справі зупинено.

28.03.2017 року о 14 год.40 хв. на території України (аеропорт Бориспіль) було затримано гр-на ОСОБА_5 .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.237 КПК України (у редакції 1960 року) у справі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених питання чи немає підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, а саме: що він 23 грудня 2007 року, незважаючи на відсутність посвідчення на право керування транспортними засобами і відсутність навиків керування цими транспортними засобами, сів за кермо автомобіля «HYUNDAI» реєстраційний номер НОМЕР_1 (н.з. Чехії) та рухався по маршруту Івано-Франківськ - Миколаїв.

В цей же день біля 12.20 години на 219 км + 030 м автодороги М-12 Стрий - Тернопіль -Кіровоград Знам?янка, біля повороту на с.Качуринці Волочиського району водій ОСОБА_5 , нехтуючи вимогами правил дорожнього руху України, перевищив допустиму для даних дорожніх умов швидкість руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-24 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ГАЗ-24 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, пасажир ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а водій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Пасажир автомобіля «HYUNDAI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, пасажири ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.155 КПК України (у редакції 1960 року) взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.2 ст.155 КПК України (у редакції 1960 року) запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, за винятком випадків, коли ця особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджала встановленню істини у справі або продовжила злочинну діяльність.

Суд у відповідності до положень ст.148 КПК України (у редакції 1960 року) враховує, що ОСОБА_5 з 01.08.2008 року ухилявся від суду та перебував у розшуку, виїхав за межі України чим перешкоджав встановленню істини у справі. Тому більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну явку підсудного до суду.

Суд на даний час не може взяти до уваги надані захисником документи, винесені компетентними органами на території Чеської Республіки, оскільки вони не пройшли відповідної легалізації на території України. Для перевірки даних, наданих захисником, судом 10.04.2018 року зроблено відповідний запит Міністерству юстиції України, на який ще не надійшла відповідь.

Керуючись ст.237, 274 КПК України в редакції 1960 року

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з взяття під варту на заставу в розмірі 17000 грн. відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1