Справа № 686/9552/18

УХВАЛА
05 травня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглядаючи у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,
Заслухавши думку прокурора та потерпілої, які вважають за можливе призначення даного кримінального провадження на підставі обвинувального акта до судового розгляду та клопотання захисника і обвинуваченого щодо повернення обвинувального акту, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні доказуванню підлягають :
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, окрім іншого, має містити:
- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, не відповідає цим вимогам.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимога КПК України. Обвинувальний акт має містити відомості зазначені в ч. 2 ст. 291 при цьому в даному підсумковому документі досудового розслідування не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, граматичних помилок і описок, а всі складові частини цього документа повинні бути узгодженні як між собою, так і додатками до нього згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України,
При цьому реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України. Разом з тим, пунктом 1, 2 частини 2 цієї статті передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містини номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення та прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення.
В наданому реєстрі, не вказано номер кримінального провадження та час проведення процесуальної дії.
В розділі II «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення», не зазначено прийняття процесуального рішення щодо складення обвинувального акту.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення,
Однак, в даному обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, не відповідають обставинам справи.
Слідчим в обвинувальному акті значено обставини з повідомлення про підозру, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише відносно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
При цьому обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунете в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона злочину) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим ст. 291 КК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і послідовність їх викладення, що є обов`язковими для слідчого, прокурора.
Крім того, формулювання обвинувачення має бути викладено таким чином, щоб чітко були зазначені основні обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному процесі, зокрема, подія кримінального провадження (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення) п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України та обвинувачення не має бути суперечливим.
Відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення з зазначенням всіх складових, передбачених ч. 2 ст. 2191 КПК України, перешкоджають суду повно та всебічно його розглянути та прийняти законне рішення.
Разом з тим, прокурором порушено принцип презумпції невинуватості, оскільки в обвинувальному акті прокурор стверджує, що ОСОБА_6 ,. вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, при цьому обвинувального вироку не ухвалено, що є порушенням вимог п. 2 ст. 4 Європейської Конвенції з прав людини в частині порушення принципу презумпції невинуватості.
Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, обраного слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 10.03.2018р. строком до 06.05.2018р..
Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не виключається можливість ухилення його від явки до суду та перешкоджання встановленню істини по справі, те, що судом не досліджено обставини справи, тому підстав для скасування або зміни обвинуваченому запобіжного заходу та обрання іншого не пов`язаного з триманням під вартою, на даний час судом не вбачається.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та чіткої правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.
Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
У рішенні від 09.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
У більшості випадків апеляційні суди скасовують вироки у зв`язку з відсутністю в обвинувальному акті формулювання обвинувачення і направляють справу на новий розгляд. При цьому зазначають: «Викладене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухваленню законного й обґрунтованого рішення по суті обвинувачення, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для його скасування».
Вказане дає можливість установити, що є «формулюванням обвинувачення» і, що саме в розумінні п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України («Обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування») повинен містити обвинувальний акт.
Так, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 містить основну суперечність у кваліфікацій дій останнього з викладеними фактичними обставинами та формулюванням обвинуваченя. ОСОБА_6 ставиться у вину закінчений замах на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_7 , в той час як у формулюванні обвинувачення зазначено, що: « ОСОБА_6 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав із жіночої сумочки потерпілої мобільний телефон».
Зазначені обставини є істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України,
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України повернути прокурору Хмельницької місцевої прокуратури.
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 21.05.2018 року.
На ухвалу, в частині повернення обвинувального акту прокурору, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1