Справа №295/5680/18
УХВАЛА
Іменем України

16.05.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю скаржника ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі скаргу ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001775 від 28.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2018 року на автомобіль марки «IFA 50» д.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , який перебував в його володінні та просив повернути його, а також повернути свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_3 та ключі від автомобіля.

На обґрунтування своїх доводів вказав, що в провадженні СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження № 0001775 від 28.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України.

Звертає увагу суду на те, що жодній особі в рамках даного кримінального провадження не пред`являлася підозра.

Зазначає, що ухвала про арешт автомобіля була винесена без його повідомлення, та арешт накладено необґрунтовано, а також відпала необхідність в накладенні арешту.

В судовому засіданні заявник вимоги підтримав з наведених підстав та просив клопотання задовольнити із підстав вказаних в ньому.

Прокурор Житомирської місцевої прокуратури в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання, оскільки є необхідність в проведенні слідчих дій.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали скарги і представлених копій матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормами ч. 10 ст.170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме майно.

Частина 11 ст. 170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2018 року накладено арешт на автомобіль марки «IFA 50» д.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , який перебував в у володінні заявника, в рамках кримінального провадження № 0001775 від 28.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником даного автомобіля є ОСОБА_5 ..

Слідчим не доведено, що існують обставини, які підтверджують, що не застосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Слідчим не надано будь-яких доказів на підтвердження повідомлення будь-кому про підозру.

Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження с захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Слід зазначити, що при розгляді клопотання встановлено, що досудове розслідування в кримінальному провадженні за фактом вчинення злочину та накладений слідчим арешт триває великий проміжок часу, що не може бути виправдано будь-якими суспільними чи публічними інтересами та безумовно свідчить про порушення розумних строків проведення досудового розслідування. Більше того, протягом цього часу органом досудового розслідування не висунуто обвинувачення (не повідомлено про підозру) будь-якій особі, в той час як у відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до п.2 розділу 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування запобіжних заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 року зазначено, що відносно осіб, які не є підозрюваними( яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особам, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Згідно з висновком експертного дослідження від 27.04.2018 року Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру номер двигуна НОМЕР_4 , номер рами шасі НОМЕР_2 , наданого на дослідження транспортного засобу «IFA 50» д.н. НОМЕР_1 не змінювався.

За таких обставин, коли особа, відносно майна якої застосовано арешт, не є підозрюваним, особою, яка в силу закону не несе відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного або неосудної особи, слідчий суддя вважає необхідним скасувати застосовані заходи забезпечення.

Таким чином, клопотання заявника підлягає задоволенню, адже лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, а арешт скасуванню, оскільки, на цей час, власник даного майна фактично позбавлений права користування приватною власністю та втрати її цінності, оскільки воно псується, що є не припустимим.

Підлягає також поверненню свідоцтво про державну реєстрацію серії ІОС № 211237 та ключі від вказаного вище автомобіля, позаяк на це майно арешт не накладався.

Керуючись ст. ст. 98, 170 -174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2018 року на автомобіль «IFA 50» д.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , який перебував в його володінні - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2018 року на автомобіль ««IFA 50» д.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 та зобов`язати слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження, безоплатно повернути його володільцю ОСОБА_3 , а також повернути свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_3 та ключі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1