Справа № 133/120/16-к
Провадження №11-кп/772/82/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем : ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000345 від 30.08.2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орел Орловської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого помічником машиніста електро-потяга РПЧ-8 м. Фастів, розлученого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.121 КК України
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора : ОСОБА_10
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого : ОСОБА_8
потерпілих: ОСОБА_11

представника потерпілих захисника: ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу просив вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2017 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України 12 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 121 КК України 8 років позбавлення волі, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 подав в інтересах засудженого ОСОБА_8 апеляційну скаргу на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2017 року, просив змінити вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області відносно ОСОБА_8 , перекваліфікувати його дії за фактом вбивства ОСОБА_13 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, перекваліфікувати його дії за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України. Змінити розмір стягнутих з ОСОБА_8 матеріальних та моральних збитків, обмежившись стягненням матеріальної шкоди в сумі 2860, 00 грн., а в решті позовних вимог відмовити. Скасувати обраний ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою.

Потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, просила вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання 11 позбавлення волі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 115 КК України, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого у виді 15 років позбавлення волі.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим за ч.1 ст.115 та ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України 11 (одинадцять ) років позбавлення волі , за ч. 1 ст. 121 КК України 7 ( сім ) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточно ОСОБА_8 покарання у виді 11 (одинадцять ) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 30 серпня 2015 року.
Зараховано в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30.08.2015 року по 20.06.2017 року включно, а з 21.06.2017 року до вступу вироку в законну силу зарахувати строк попереднього ув`язнення відповідно до ст. 72 КК України - один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 у відшкодування матеріальних збитків 2860 грн та у відшкодування моральних збитків 30000 грн, а всього 32860 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз та досліджень всього на суму 8888 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень 91 коп.
Долю речових доказів вирішено.
Як убачається з вироку ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення наступного.
30.08.2015 р. ОСОБА_13 , направляючись разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_11 до місця свого проживання, рухаючись в автомобілі ВАЗ 21099, під керуванням ОСОБА_15 , вирішив зайти до свого знайомого ОСОБА_16 , щоб вирішити особисті питання з приводу наявності боргових зобов`язань. У зв`язку з цим, ОСОБА_13 попросив ОСОБА_15 підвезти його до будинку АДРЕСА_2 , що останній і зробив. Зупинившись у дворі вказаного будинку, близько 00-45 год., ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 вийшли із автомобіля, після чого, двоє останніх залишилися чекати на вулиці біля будинку, а ОСОБА_13 зайшов до першого під`їзду та, підійшовши до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , постукав у них. Вхідні двері вказаної квартири ОСОБА_13 відчинив батько його знайомого ОСОБА_8 , який дозволив ОСОБА_13 увійти, впустивши останнього до приміщення квартири, де на той час, окрім ОСОБА_8 також перебував ОСОБА_17 та його співмешканка ОСОБА_18 .
В приміщенні квартири під час спілкування, між сином обвинуваченого ОСОБА_17 та ОСОБА_13 виникла суперечка , яка переросла в бійку. Побачивши це, обвинувачений ОСОБА_8 зробив зауваження ОСОБА_13 , проте той на його зауваження не відреагував. Тоді ОСОБА_8 забіг у кухню, взяв з своєї робочої сумки ножа та заховав за спину, помістивши під резинку нижньої білизни. Коли він попросив ОСОБА_13 залишити квартиру, той став йти в сторону ОСОБА_8 та декілька разів вдарив його кулаком в обличчя і між ними виникла бійка.
В цей момент, маючи реальну можливість оцінити обстановку, яка склалась, а також здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, за відсутності жодних обставин, які б свідчили про реальну загрозу його життю та здоров`ю, ОСОБА_8 , діючи умисно та усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, при цьому передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 , знаходячись в приміщенні кухні, дістав ніж з-за спини, яким, тримаючи у правій руці та при цьому прикладаючи значну фізичну силу, умисно завдав останньому численних ударів, чотири із яких в область життєво важливих органів, а саме: серця та легень, спричинивши ОСОБА_13 тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 № 116 від 30.09.2015 р., у нього виявлено: два проникаючих колото-різаних поранення грудної клітки зліва, одне з них з ушкодженням серця та два непроникаючих колото-різаних поранення лівої та правої половини грудної клітки по передній поверхні, колото-різане поранення лівого стегна, садно в ділянці правого стегна по передній поверхні, садно в ділянці лівого колінного суглобу по передньо-зовнішній поверхні, садно в ділянці лівої гомілки, по синцю в ділянці колінних суглобів по передній поверхні.
Вказані ушкодження є прижиттєвими, які виникли, можливо, незадовго до настання смерті.
Колото-різані поранення грудної клітки та лівого стегна виникли від дії плоского колюче-ріжучого предмета, типу клинка ножа. Садна в ділянці правого стегна та лівого колінного суглобу смуго подібної форми, виникли від дії предмета (предметів) з гострими властивостями (вістря леза ножа, нігті рук тощо). Садно лівої гомілки, синці виникли від дії тупих твердих предметів, можливо при падінні та ударів об такі.
Проникаюче колото-різане поранення з ушкодження серця є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Між вказаним ушкодженням та смертю ОСОБА_13 прямий причинний зв`язок.
Інше проникаюче колото-різане поранення грудної клітки за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжким тілесним ушкодженням. Два непроникаючих колото-різаних поранення грудної клітки, колото-різане поранення лівого стегна, садна та синці є легкими тілесними ушкодженнями.
Між ушкодженнями (крім проникаючого поранення грудної клітки з ушкодженням серця) проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки, колото-різаним пораненням лівого стегна, саднами та синцями, прямого причинного зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 немає.
Смерть ОСОБА_13 настала від проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серця, що спричинило гостру масивну крововтрату, що підтверджується секційною картиною (наявністю проникаючого поранення грудної клітинки з ушкодженням серця, зовнішня та внутрішня кровотечі, малокрів`я внутрішніх органів, крововиливи під внутрішньою оболонкою серця тощо).
На крики, які доносилися із вказаної квартири, до її приміщення через незачинені вхідні двері зайшов спочатку ОСОБА_11 , , а через пару хвилин ОСОБА_14 , які на вулиці очікували повернення ОСОБА_13 .
Знаходячись 30.08.2015 року у вказаній квартирі та помітивши, як в приміщенні кухні ОСОБА_8 завдає ударів ОСОБА_13 в область грудної клітки, ОСОБА_11 , маючи на меті завадити можливості наносити подальші удари, підійшов до ОСОБА_8 та, взявши рукою за плече, спробував відтягти його від ОСОБА_13 . В цей момент, маючи реальну можливість оцінити обстановку, яка склалась, а також здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, за відсутності жодних обставин, які б свідчили про реальну загрозу його життю та здоров`ю, ОСОБА_8 , діючи умисно, ножем, який тримав у правій руці, завдав ОСОБА_11 два удари в область життєво важливих органів, а саме: серця та легень, після чого, втративши ножа, який впустив з руки, взяв металеву каструлю, якою наніс ОСОБА_11 чисельних ударів по голові, в результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 148 від 09.10.2015 р. в ОСОБА_11 виявлено проникаюче ножове поранення грудної клітки зліва в 2-му міжребір`ї латерально середньо-ключичній лінії, з проникненням в плевральну порожнину і лівобічний пневмоторакс та підшкірна емфізема. Вказане поранення грудей зліва в ОСОБА_11 виникло від дії колюче-ріжучого предмета, було небезпечним для життя в момент заподіяння, тому належить до тяжких тілесних ушкоджень.
Також в ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: «проміжний період закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку», які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6, але не більше 21 дня), які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів).
Неоспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор вважає, вирок суду стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість.
Судом першої інстанції всупереч вимогам ч.2 ст. 65 КК України, роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року призначено покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_8 не розкаявся у вчиненому злочині, не вжив жодних заходів для відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, при призначенні покарання ОСОБА_8 судом не врахована думка потерпілої ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_11 , які наполягали на максимальній мірі покарання ОСОБА_8 , передбаченій ч.1 ст. 115 КК України- 15 років позбавлення волі.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що і призвело до невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є неконкретним, має загальний характер, не вказує на ті обставини та причини внаслідок яких відпочиваючий у своїй квартирі, в нічний час ОСОБА_8 за кілька хвилин став , за твердженням слідства умисним , жорстоким вбивцею. Обвинувачення не містить такого опису подій, які фактично відбулися в квартирі ОСОБА_8 до того моменту, коли той вимушений був схопитися за ніж, щоб захиститися від непрошених, п`яних молодиків, а тому досудове слідство не спромоглося встановити мотив вчинення ОСОБА_8 вказаних в обвинувальному акті діянь.
Ухвалюючи вирок, суд не дотримався вимог закону, щодо оцінки з`ясованих обставин по справі, проігнорувавши встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи в їх сукупності.
У вироку взагалі не зазначено обставин, що безпосередньо передували зазначеним трагічним подіям, які були встановлені судом в ході розгляду даного кримінального провадження і які, на думку захисника стали основною причиною того, що п`яні потерпілі посеред ночі ввірвалися до квартири його підзахисного і своїми зухвалими діями спровокували бійку. При цьому судом, не встановлено з яким саме наміром потерпілий ОСОБА_13 опівночі перебував у квартирі ОСОБА_8 , зазначена у вироку причина-вирішення боргових зобовязань, є нічим обєктивно не підтверджене припущення суду.
Суд першої інстанції, не даючи оцінки діям потерпілих зазначає, що відповідно ч.1 ст. 36 КК України необхідна оборона- це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно-небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту, а тому дії ОСОБА_8 жодним чином не можна кваліфікувати як необхідну оборону.
Крім того, при огляді речових доказів судом, ніж яким ОСОБА_8 оборонявся і який визнаний по справі речовим доказом не досліджувався з причин його відсутності серед наданих прокурором речових доказів. Вимогу захисту відкласти проведення даної процесуальної дії та доставити ніж в судове засідання судом проігноровано, чим порушено ст. 357 КПК України.
Судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено об`єктивну сторону складу інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, що суттєво вливає на кваліфікацію злочину та на призначення покарання, не вказані мотиву вбивства , ні мотиву з якого ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 .
Таким чином, на думку захисту, вчинені ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, не містять складу злочинів передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України.
ОСОБА_8 діяв в умовах необхідної оборони з її перевищенням, тому його дії слід кваліфікувати за ст.118 , ст. 124 КК України.
Неоспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, потерпіла ОСОБА_9 вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_8 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а саме остаточне покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, те, що даним злочином заподіяно їй, як матері загиблого сина неоцінимої моральної шкоди, не врахував її думку при призначенні покарання про позбавлення волі у максимальному розмірі якого вона наполягала, а також те, що ОСОБА_8 вину не визнав у вчиненому злочині, не розкаявся у содіяному.
Заслухавши прокурора ОСОБА_10 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , вважає, що судом зроблено обгрунтований та вмотивований висновок щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст. 121 КК України, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційну скаргу захисника, вважають що вина ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України недоведена, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, представника потерпілої ОСОБА_9 захисника ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, потерпілої, просила не відмовити в їх задоволенні, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_11 , який заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 121 КК України грунтуються на всебічному , повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, сукупності зібраних доказів, оцінених у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору достатності та взаємозв`язку .
Суд першої інстанції прийняв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо обставин події, які мали місце 30.08.2015 року, проаналізував їх та критично оцінив, прийнявши до уваги сукупність доказів, які узгоджуються між собою.
Твердження ОСОБА_8 , щодо відсутності наміру вбивати ОСОБА_13 , заподіювати тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а завдавав удари ненавмисно, обороняючись, спростовуються прийнятими судом доказами, оціненими в сукупності.
Потерпілий ОСОБА_11 пояснюючи про події які мали місце 30.08.2015 року у квартирі ОСОБА_8 зазначав, що, зайшовши до квартири, він побачив ОСОБА_13 , спертого до стіни та ОСОБА_8 , який наносив удари в груди останньому ножем в кількості чотирьох разів. Коли ж він взяв за плече ОСОБА_8 з метою припинити його дії, то останній наніс йому 2 удари ножем, від чого він впав на коліна , а обвинувачений почав бити його по голові каструлею, від чого він втратив свідомість.
Показання потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які давали пояснення щодо тілесних ушкоджень, які були у потерпілих, ті іншими доказами зокрема: протоколом огляду місця події та трупа від 30.08.2015 р., ілюстративною таблицею та схемою ОМП від 02.11.2015 р., в якому вказано, що в приміщенні квартири АДРЕСА_4 на підлозі в коридорі між тумбочкою та дверима до туалетної ванної кімнати виявлено труп чоловіка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з чотирма колото-різаними ранами в області грудей. В ході проведення огляду вилучено ніж з чорною ручкою, який виявлено на кухні, каструлю з нержавіючої сталі , які виявлено в коридорі квартири, консервно-закаточний ключ, який виявлено на кухні, три сліди з дактилокарти, виявлені на поверхнях у кухні, відрізок металевої труби, який виявлено біля будинку, кросівки, документи, мобільний телефон «НТС», мобільний телефон «Самсунг», пошкоджений мобільний телефон «Нокіа», змиви речовини бурого кольору; протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 31.08.2015 р., згідно якого ОСОБА_8 вказав та показав обставини заподіяння смертельних ушкоджень ОСОБА_13 , що було зафіксовано за допомогою відеозапису на СD-RW диск (т.2 а.с.162-165), висновком судово-медичної експертизи № 116, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 виявлено два проникаючих колото-різаних поранення грудної клітки зліва, одне з них з ушкодженням серця та два проникаючих колото-різаних поранення лівого стегна, садно в ділянці правого стегна по передній поверхні, садно в ділянці лівого колінного суглобу по передньо-зовнішній поверхні, садно в ділянці лівої гомілки, по синцю в ділянці колінних суглобів по передній поверхні. Вказані ушкодження є прижиттєвими, виникли, можливо, незадовго до настання смерті. Колото-різані поранення грудної клітки та лівого стегна виникли від дії плаского колюче-ріжучого предмета, типу клинка ножа. Смерть ОСОБА_13 настала від проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серця, що спричинило гостру масивну крововтрату (т.2 а.с.177-179); висновком експерта № 148 від 09.10.2015 р., відповідно до якого у ОСОБА_11 під час стаціонарного лікування з 30.08.2015 р. по 07.09.2015 р. у Козятинській ЦРЛ було виявлене проникаюче ножове поранення грудної клітки зліва в 2-му міжребер`ї латерально середньо-ключичній лінії, з проникненням в ліву плевральну порожнину і лівобічний пневмоторакс та підшкірна емфізема. Вказане поранення грудей зліва у ОСОБА_11 виникло від дії колюче-ріжучого предмета 30.08.2015 р., було небезпечним для життя в момент заподіяння, тому належить до тяжких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_11 під час стаціонарного лікування з 07.09.2015 р. по 14.09.2015 р. в Козятинській ЦРЛ були виявлені тілесні ушкодження: «проміжний період закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку». Вказані тілесні ушкодження за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6, але не більше 21 дня), виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо 30.08.2015 р. (т.3 а.с.87-88), протоколом проведення слідчого експеременту з обвинуваченим ОСОБА_8 від 31.08.2015 року та диском відеозапису , відповідно до якого ОСОБА_8 розповідає та показує яким чином відбувалося заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 та ОСОБА_11 ( т.2 а.с. 162-165);протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_14 від 21.09.2015 р., відповідно до якого останній вказав та показав на обставини, при яких були заподіяні смертельні ножові поранення ОСОБА_13 30.08.2015 р., що було докладно зафіксовано за допомогою відеозапису (т.3 а.с.21-22а); протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_11 від 21.09.2015 р., відповідно до якого останній вказав та показав на обставини, при яких були заподіяні смертельні ножові поранення ОСОБА_13 30.08.2015 р., що було докладно зафіксовано за допомогою відеозапису (т.3 а.с.23-25);протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_17 від 21.09.2015 р., відповідно до якого останній вказав та показав на обставини, при яких були заподіяні смертельні ножові поранення ОСОБА_13 30.08.2015 р., що було докладно зафіксовано за допомогою відеозапису (т.3 а.с.26-28) та іншими доказами.
Відповідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах проти життя та здоровя особи» питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема слід враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини
припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що
передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є
суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при
умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що
минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті
потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства
значення не має.
Суд першої інстанції з`ясував всі обставини, встановив знаряддя, кількість, характер і місце поранень, спрямованість ударів у життєво- важливі органи, причини припинення дій , попередню поведінку винного, потерпілих, їхні взаємовідносини та дійшов висновку, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав і свідомо припускав сусупільно -небезпечні будь -які наслідки, у тому числі у вигляді смерті, заподіянні тяжких тілесних ушкоджень.
Твердження захисту, що судом не встановлено умисел, мотив, вчинення злочинів суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.
Показання ОСОБА_8 , що потерпілий ОСОБА_13 душив за шию сина ОСОБА_8 , через що обвинувачений взяв ножа не знайшли підтвердження під час судового розгляду.
З показань експерта ОСОБА_21 , експертного дослідження ОСОБА_17 вбачається, що на шиї у ОСОБА_17 не було виявлено тілесних ушкоджень.
Суд проаналізував твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо перебування у стані необхідної оборони, враховуючи положення ст. 36 КК України.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони, межі якої перевищив та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 118 та 124 КК України є безпідставними.
Посилання захисника в обгрунтування своїх доводів на висновки судово - медичної експертизи № 135 від 21.09.2015 р., з якого вбачається, що у ОСОБА_8 під час судово-медичного обстеження 02.09.2015 р. мали місце ушкодження підшкірні гематоми волосяної частини голови, садно волосяної частини голови, забійна рана в проекції зовнішнього кінця лівої брови, поверхнева забійна ранка задньої мушлі правого вуха, садна лівої руки, садна кистей рук, синець та садна спини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, крім забійної рани лівої брови, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (понад 6, але не більше 21 дня), дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (т.2 а.с.186-187), судово медичної експертизи № 126 від 21.09.2015 р., з якого вбачається, що при обстеженні ОСОБА_22 виявлені тілесні ушкодження: навколоочний синець правого ока (1), синці лівої руки (3), синець правого передпліччя (1), які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо 30.08.2015 р. і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.181), судово медичної експертизи № 127 від 22.09.2015 р., з якого вбачається, що при обстеженні ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна правої руки, синця лівої ноги, набряку 5-го пальця лівої стопи, які виникли від дії (удару чи співударяння) тупого твердого предмету, і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.182), на те, що не досліджено ніж, яким як стверджує захисник ОСОБА_8 оборонявся не спростовують висновки суду першої інстанції щодо умисного заподіяння смерті ОСОБА_13 , заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_8 наносив неодноразово удари цілеспрямовано у життєво важливі органи потерпілих ножем, загальна кількість ударів нанесених ОСОБА_13 дорівнює п`яти, ОСОБА_11 два удари.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами захисту і вважає, що суд, оцінивши кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши належність та допустимість доказів, прийняв законне та обгрунтоване рішення, належним чином вмотивоване.
З огляду на вищевикладене ,суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Не вбачає суд апеляційної інстанції також підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_9 , прокурора.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, відповідно до ст. 12 КК України злочини, які скоїв ОСОБА_8 відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, думку потерпілих, конкретні обставини справи, поведінку потерпілих, які призвели до конфлікту, обставини, що відповідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлені, обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.
На думку суду, апеляційної інстанції, судом дотримано вимоги ст. 50, ст. 65 КК України та з урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначено покарання в межах санкції ч.1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Однак наявні підстави для зміни вироку суду в частині застосування ч.5 ст. 72 КК України.

У постанові Верховного Суду України від 13.03.2018 року викладено висновок щодо застосування ч. 5 ст. 72 КК у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року, яким погіршуватиметься становище цієї особи .

За таких обставин відповідно до ч.5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30.08.2015 року по день набрання законної сили судового рішення, тобто до 19.04.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419, КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 .

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2017 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України змінити в частині застосування ч.5 ст. 72 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього увязнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30.08.2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 19.04.2018 року.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

На підставі ч.4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Суддя : /підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя: