Провадження № 1-кс/331/2944/2018
Справа № 331/4495/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-тур» в особі директора ОСОБА_5 , про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000568 від 14.02.2015р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ТОВ «Улліс-тур» в особі директора ОСОБА_5 , звернулося до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000568 від 14.02.2015р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, в якому просив слідчого суддю скасувати арешт, накладений на нежитлове приміщення № 193 (літ. А-9) першою поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 40/ вул. Комарова, 8.
В процесі розгляду скарги представник ТОВ «Улліс-тур» уточнив скаргу та остаточно просив суд скасувати арешт, накладений на 31/50 частин нежитлового приміщення № 193 (літ. А-9) першого поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2017 р.
В обґрунтування клопотання зазначило, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2017 р., ЄУН № 331/1144/17, слідчим суддею ОСОБА_6 , накладено арешт на нежитлове приміщення № 193 (літ. А-9) першого поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.06.2018 р. № 90087376 - 31/50 частина належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «УЛІСС ТУР», на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 726. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 5511, TOB «УЛІСС ТУР» передало у власність 19/50 зазначеного приміщення ОСОБА_9 , який потім уклав договір дарування цього майна з ОСОБА_10 .
Таким чином, ТОВ «Улісс-тур» є законним добросовісним власником частини зазначеного приміщення. Заявник вважає, що арешт майна у даному випадку є необґрунтованим, таким, що обмежує право власності законного, добросовісного володільця майна та його підприємницької діяльності, при цьому, розумність та співрозмірність такого обмеження не відповідає завданням кримінального провадження.
Частиною ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

З матеріалів справи вбачається, що слідчий належним чином повідомлялася про розгляд скарги, про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності слідчого не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Заявник у судовому засіданні у повному обсязі підтримав клопотання та просив суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на необхідність існування арешту в рамках кримінального провадження № 0000568 від 14.02.2015р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, взявши до уваги пояснення прокурора, слідчий суддя приходить до наступного.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що в провадженні Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0000568, внесене 14.02.2015 року до ЄРДР за ч.1 ст.358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2017 року по кримінальному провадженню №0000568, внесеному 14.02.2015 року до ЄРДР за ч.1 ст.358 КК України накладено арешт на нежитлове приміщення № 193 (літ. А-9) першою поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для накладення арешту було забезпечення дієвості кримінального провадження, оскільки об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 є речовим доказом у даному кримінальному провадженн.

Одночасно встановлено, що згідно Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.06.2018 р. № 90087376 - 31/50 частина належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «УЛІСС ТУР», на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 726. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 5511, TOB «УЛІСС ТУР» передало у власність 19/50 зазначеного приміщення ОСОБА_9 , який потім уклав договір дарування цього майна з ОСОБА_10 .
Крім того, слідчий суддя зазначає, що за період з 14.02.2015 року до сьогодні (тобто більше трьох років) досудове розслідування не завершено, про підозру у вчиненні злочину жодній особі не повідомлено, слідчий або інший представник Олександрівського ВП у судове засідання не з"явився, доводів щодо необхідності продовження арешту майна слідчому судді не надав.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначені доводи вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно, а саме: на 31/50 частин нежитлового приміщення № 193 (літ. А-9) першою поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Коментована стаття закріплює загальні засади кримінального провадження, які у своїй основі співзвучні з нормами Конституції України, що визначають сутність взаємин людини і громадянина з державою (її органами), закріплюють права, свободи і обов`язки людини і громадянина у таких взаєминах, встановлюють основи організації і діяльності правоохоронних, правозахисних органів і суду та визначають основні засади судочинства, зокрема в кримінальному провадженні.

Засади кримінального провадження - це закріплені у Конституції України, загальновизнаних міжнародних актах та у кримінальному процесуальному законодавстві фундаментальні (базові) керівні для учасників провадження положення, що виражають і визначають найістотніші властивості провадження, вимоги до правил і способу діяльності, насамперед, органів і службових осіб, які ведуть кримінальне провадження, та є гарантіями забезпечення дотримання прав, свобод, законних інтересів тих учасників провадження, які залучаються до нього, а в підсумку виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що продовження існування обтяження на нерухоме майно заявника, який є добросовісним набувачем та вільно користується своєю власністю на протязі тривалого періоду часу, при цьому не є особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, який розслідується, є порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не відповідає цілям кримінального провадження, у звязку із чим підстав для продовження існування обмеження його прав немає, тому арешт майна необхідно скасувати.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-тур» в особі директора ОСОБА_5 , про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000568 від 14.02.2015р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, задовольнити.

Cкасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2017 року, в частині накладення арешту на 31/50 частин нежитлового приміщення № 193 (літ. А-9) першого поверху, загальною площею 475,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Улісс-тур» ().

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1
05.07.2018