Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/2725/16-к
Номер провадження: 1-кп/511/17/18
22.08.2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
правопорушника - ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №90001285 стосовно неповнолітнього
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,,
В С Т А Н О В И В :
Неповнолітній ОСОБА_4 11.10.2016 року о 19 год.30 хв., перебуваючи на стадіоні по пров. Спортивному в м. Роздільна Одеської області, в ході сварки з неповнолітнім ОСОБА_9 навмисно, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 удар кулаком правової руки в область лівого ока, заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді синця у ділянці лівої очної ямки та черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №194 від 13.10.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Відповідно до ч.1 ст.501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосовувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме. Відповідно до ч.2 цієї статті якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї із обставин, передбачених у пункті 1 чи 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 вину у вчиненні суспільно - небезпечного діяння та свою причетність до побиття ОСОБА_9 визнав повністю. Суду пояснив, що вони давні знайомі з потерпілим ОСОБА_9 , однак за деякий час до цього випадку на стадіоні, ОСОБА_9 став конфліктувати з ним, ображати його перед друзями, принижувати його. Він вже попереджав його про те, що не буде терпіти образ, однак останній продовжував його провокувати на конфлікти. Зустрівши в цей день його нас стадіоні, де ОСОБА_9 сидів з дівчиною, він сам покликав його, відізвав в сторону, щоб з`ясувати стосунки. В ході сварки, ОСОБА_9 , знову образив його нецензурними словами, за що він кулаком один раз вдарив його в область ока, щоб відомстити за образу. На стадіон він прийшов зі своїми друзями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і старшим братом ОСОБА_14 , які до даного конфлікту не мали ніякого відношення та стояли в стороні за декілька метрів. Після того, як він вдарив один раз ОСОБА_9 , його брат підійшов до нього та утримав його від продовження конфлікту, після чого вони пішли зі стадіону.
Крім повного визнання вини ОСОБА_4 його провина у вчиненні даного суспільно-небезпечного діяння підтверджується дослідженими по справі доказами.
Так потерпілий неповнолітній ОСОБА_9 по обставинам його побиття 11.10.2016 року суду пояснив і підтвердив, що конфлікт на стадіоні між ним та ОСОБА_4 розпочався по вині останнього, який відвів його в сторону від інших їх товаришів, щоб з`ясувати з ним стосунки. Про що він його запитував він вже не пам`ятає, однак йому не сподобалась його відповідь на задані запитання, після чого він ударив його один раз кулаком правої руки в область лівого ока. Від удару та від спричиненого болю він нахилився і після цього почув, як хтось з присутніх на стадіоні хлопців наніс по спині йому ще два удари. Тобто фактично підтвердив покази ОСОБА_4 в частині заподіяння йому останнім тілесних ушкоджень.
Наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медичної експертизи №194 від 13.10.2016 року, згідно якої у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, синець у ділянці лівої очної ямки. Цим же висновком експерта підтверджено пояснення і правопорушника і потерпілого щодо механізму їх спричиненні дана травма спричинена внаслідок дії тупого предмета, не виключається що це міг бути кулак.
Виявлена черепно-мозкова травма у ОСОБА_9 , обумовила короткочасний розлад здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів і за вказаним критерієм відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.(а.с.46)
Також причетність неповнолітнього ОСОБА_4 до побиття неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 підтвердили в суді допитані по справі свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були присутні на стадіоні 11.10.2016 року та повідомили суду про обставини побиття потерпілого.
Так допитаний неповнолітній ОСОБА_19 суду пояснив і підтвердив, що він був свідком того як на стадіоні 11.10.2016 року ОСОБА_20 вдарив потерпілого ОСОБА_21 кулаком в обличчя. Що було причиною конфлікту він не знає.
Аналогічні покази в суді дав свідок ОСОБА_22 , який підтвердив в суді, що 11.10.2016 року його брат ОСОБА_23 побився зі своїм знайомими ОСОБА_24 . Брат ударив його кулаком в обличчя, відвівши потерпілого попередньо в сторону для з`ясування стосунків. Він намагався припинити конфлікт і забрав брата зі стадіону. Брат розповів йому, що ОСОБА_25 в ході розмови образив його нецензурними словами, за що він його вдарив. Також пояснив, що він не бачив, щоб в цей день хтось із присутніх на стадіоні хлопців бив ОСОБА_26 .
З показами попередніх свідків узгоджуються покази неповнолітньої свідка ОСОБА_17 , яка підтвердила, що між хлопцями ОСОБА_9 та ОСОБА_14 стався конфлікт на стадіоні, подробиці якого вона не бачила, однак після його закінчення бачила як ОСОБА_25 присів на стадіоні і тримався за око. Коли вони йшли додому він їй нічого не розповідав, вона зрозуміла і так, що його вдарив ОСОБА_27 , причина конфлікту між хлопцями їй не відома. Інколи в компанії ОСОБА_25 подразнював ОСОБА_28 , однак відкритих конфліктів між ними не було.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_29 в суді підтвердили, давши аналогічні покази, що також 11.10.2016 року були на стадіоні, коли побилися ОСОБА_25 та ОСОБА_30 . Що відбулося між хлопцями вони спочатку не бачили, лише по стану ОСОБА_9 зрозуміли, що його вдарив в обличчя ОСОБА_30 . Також вони обоє були свідками того, як вже після конфлікту між хлопцями, до потерпілого ОСОБА_21 підбіг ОСОБА_31 і ногою наніс йому один удар ногою по тілу. Також ОСОБА_10 повідомив суду, що йому відомо про конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , так ОСОБА_25 в його присутності неодноразово ображав ОСОБА_23 нецензурними словами, ОСОБА_23 просив його цього не робити.
Таким чином зібраними по справі доказами підтверджено причетність ОСОБА_28 до побиття ОСОБА_9 і заподіяння йому тілесних ушкоджень шляхом нанесення удару кулаком в обличчя.
Однак потерпіла по справі сторона, не заперечуючи наслідків дій, які наступили в результаті вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 , вказували на те, що в діях неповнолітнього ОСОБА_4 міститься склад злочину, передбачений ч.4 ст.296 КК України, який кваліфікується як хуліганство, тобто порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, із застосуванням предмету, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень і за цей злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність, так як є осудною особою за даний злочин.
Перевіряючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 суд виходить з наступного.
Суд, на підставі досліджених доказів, якими в більшій своїй частині були покази свідків, прийшов до висновку, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органами досудового слідства ч.2 ст.125 КК України, оскільки вони були направлені саме на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому внаслідок неприязних стосунків з останнім, а не були вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Висновок суду обґрунтовується наступним.

Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 296 КК України, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, що склалися між такою особою та потерпілим.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Тому під час юридичної оцінки протиправних дій повинні бути з`ясовані: природа взаємин, які склалися між обвинуваченим та потерпілим; причина виникнення діяння; час, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг посягання; характер та динаміка дій винних осіб; характер наслідків та причинний зв`язок між ними та протиправними діями.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_27 та потерпілий ОСОБА_25 обоє неповнолітні і до певного часу дружили, мали коло спільних товаришів. Далі ОСОБА_27 , який не заперечував в суді, що саме він вдарив потерпілого, вказував на наявність особистих неприязних стосунків між ним та ОСОБА_9 на час вчинення протиправного діяння і оскільки образливі слова знову прозвучали на його адресу на стадіоні, він один лише раз вдарив ОСОБА_21 за це.

Потерпілий дані обставини в суді не спростував, пославшись лише на те, що він не пам`ятає про що розмовляв з ОСОБА_14 під час конфлікту.

Суд встановив, що протиправні дії було вчинено у вечірній час на стадіоні, де на той момент перебувала група неповнолітніх, однак ОСОБА_27 не демонстрував свою силу у присутності інших неповнолітніх, для з`ясування стосунків особисто з ОСОБА_9 відкликав останнього в сторону він його дівчини, а потім і від інших товаришів, маючи намір з`ясувати стосунки сам на сам.

Відтак, суд приходить до висновку, що його дії взагалі не були направлені на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, не проявлялось при цьому і зухвалості та цинізму, а також бажання самоутвердитися за рахунок приниження потерпілого.

Завдяки його діям фактично ніхто із свідків, допитаних по справі, не бачили самого конфлікту і моменту спричинення тілесних ушкоджень.

Тому суд вважає безпідставними твердження представників потерпілого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_28 за ч. 2 ст.125 КК України, оскільки його дії щодо ОСОБА_21 були викликані неприязними відносинами і мали окремий умисел саме на заподіяння ОСОБА_32 тілесних ушкоджень, що підтверджується дослідженими по справі доказами і про що свідчать характер, послідовність та спрямованість дій ОСОБА_4 .

Також в ході розгляду справи потерпілий та його представники вказували на те, що ОСОБА_25 був побитий того дня на стадіоні групою осіб, крім ОСОБА_4 до його побиття причетний ОСОБА_31 , який наносив потерпілому удари по спині.
Про те, що останній наніс один удар ОСОБА_32 вже після конфлікту ОСОБА_21 та ОСОБА_28 підтвердили допитані по справі свідки - брати ОСОБА_33 та ОСОБА_29 .
Однак згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Потерпілий та його представники під час розгляду даного кримінального провадження в суді звертались до правоохоронних органів із завою про вчинення злочинів іншими особами стосовно потерпілого ОСОБА_21 , про що свідчать їх заяви та скарги, однак будь-які матеріли обвинувачення стосовно інших осіб для спільного розгляду в даному кримінальному провадженні на розгляд суду не надходили.

Відтак, суд, проаналізувавши вищевказані докази, визнавши їх належними та допустимими, й оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними та дослідивши всі обставини справи, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 .

Таким чином в діях неповнолітнього ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке кваліфікується, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
До Роздільнянського районного суду Одеської області з прокуратури Роздільнянського району Одеської області надійшло клопотання прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_4 .
Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, не досяг 16 річного віку, а тому відповідно до ст. 22 КК України не є суб`єктом вказаного злочину. Тому просив застосувати відносно нього примусові заходи виховного характеру на підставі ч.2 ст.105 КК України у виді застереження та передачі під нагляд батька ОСОБА_5 .
Правопорушник ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 просили задовольнити клопотання прокурора .
Захисник неповнолітнього адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батька.
Представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та представник - адвокат ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, так як вбачають в діях ОСОБА_4 склад більш тяжкого злочину.
Суд, заслухавши думку прокурора, представників неповнолітнього потерпілого, правопорушника, законного представника, захисника, присутніх по справі служб у справах дітей, прийшов до висновку про задоволення клопотання виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
З копії свідоцтва про народження, виданого 10.07.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №94, вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а значить, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння йому не виповнилося 16 років, тобто на момент вчинення суспільно небезпечного діяння вказана особа не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ч.2 ст.125 КК України, а тому відповідно до ст. 22 КК України не є суб`єктом вказаного злочину.
Відповідно до ч.2 ст.97 КК України до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього кодексу, суд застосовує примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього суд має право застосувати примусові заходи виховного характеру, наведені в переліку, зокрема цією нормою передбачено застосування таких видів примусових заходів виховного характеру, як застереження та передача під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють.
Вирішуючи питання який вид примусового заходу виховного характеру належить обрати щодо ОСОБА_4 суд виходить з наступного.
Так із матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив суспільно небезпечне діяння, має позитивну характеристику зі школи ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 м. Роздільна Одеської області.
Законний представник ОСОБА_5 в суді підтвердив, що він має вплив на сина, піклується про нього, слідкує за його поведінкою, а тому просив передати сина йому під нагляд, який він в змозі забезпечити, щоб покращити його поведінку.
Тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 таких примусових заходів виховного характеру, як застереження та передача його під нагляд батька терміном на 1 рік відповідатиме його інтересам, виправленню та його перевихованню.
Дані заходи дозволять виправитись ОСОБА_4 і унеможливить вірогідність вчинення ним в майбутньому будь-яких протиправних дій.
Також по даному провадженню законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_34 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої суспільно-небезпечними діями неповнолітнього ОСОБА_4 , до його батька ОСОБА_5 , на суму 85000 грн.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру , суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч.2 ст.128 КПК України на захист інтересів неповнолітніх осіб цивільний позов може бути заявлений їх законними представниками.
Відповідно до ч.2 ст.1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди , ця шкода відшкодовується в частці або в повному обсязі батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди завдано не з їх вини.
Оскільки ОСОБА_4 не працює, самостійного доходу та майна не має, позов правомірно пред`явлено до його батька.
Позивач ОСОБА_8 просить суд стягнути з ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 35000 грн, а в рахунок заподіяної моральної шкоди 50000 грн.
ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_4 позов визнали частково в частині відшкодування матеріальної шкоди 5235 грн, а також просили стягнути в рахунок заподіяної моральної шкоди 1000 грн.
Суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Оскільки судом встановлено, що потерпілому ОСОБА_9 в результаті злочинних дій заподіяні легкі тілесні ушкодження, він відповідно знаходився на амбулаторному лікуванні в Роздільнянській ЦРЛ з 11.10.2016 року по 28.10.2016 року з діагнозом: ОЗЧМТ, струс головного мозку і відповідно потребував діагностичного обстеження та проходження відповідного курсу лікування.
Витрати на лікування за цей період згідно позовної заяви склали 5235 грн, до складу цих витрат увійшли - діагностика МРТ головного мозку, придбання медикаментів, витрати на поїздки на обстеження до м. Одеси.
Суд вважає, що позов щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої суспільно - небезпечним діянням, належить задовольнити саме в сумі 5235 грн, так як дані витрати обґрунтовані письмовими доказами і стосуються відновлення здоров"я потерпілого.
В іншій частині позову щодо відшкодування матеріальної шкоди на суму 29765 грн суд вважає належить відмовити, так як понесені ОСОБА_8 начебто витрати на психолога, репетитора, благодійну допомогу, втрати ОСОБА_8 по заробітній платі та недоотриманий дохід, витрати на санаторно-курортне лікування на вказану суму матеріалами справи не підтверджені.
Оскільки судом встановлено, що потерпілому в результаті злочинних дій заподіяні легкі тілесні ушкодження, що свого часу спричинило йому фізичну біль, ОСОБА_9 вимушений був лікуватись та змінити звичний спосіб життя, тобто в цій ситуації потерпілий вочевидь переніс нервовий стрес, то суд вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, яка з урахуванням усіх вищевказаних обставин у їх сукупності на засадах розумності, виваженості та справедливості, складає 8000 грн і позов в цій частині підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 22, 97, п. 1,3 ч. 2 ст. 105 КК України , ст.ст. 284, 498-501 КПК України , суд
У Х В А Л И В :
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у відношенні неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, - задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна Одеської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі його під нагляд батька - ОСОБА_5 терміном на 1 рік.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 в рахунок відшкодування заподіяної суспільно-небезпечним діянням матеріальної шкоди 5235 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 в рахунок відшкодування заподіяної суспільно-небезпечним діянням моральної шкоди 8000 грн.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга через Роздільнянський районний суд Одеської області до суду апеляційної інстанції протягом семи діб із дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1