АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/951/18 Справа № 188/991/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 р. про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно яке визнано речовими доказами, детальний перелік якого наведений у клопотанні.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна самовільно засіяних посівів пшениці на земельній ділянці площею 15,3248 га, кадастровий № :02:001:5735; самовільно засіяних посівів соняшнику на земельній ділянці площею 20,4651 га, кадастровий № :02:001:5736; самовільно засіяних посівів пшениці на земельних ділянках площею 4,475 га; 4,507 га; 6,917 га; 5,683 га; кадастрові №№, відповідно, :05:001:0670; :05:001:0671; :05:001:0672; :05:001:0673; самовільно засіяних посівів пшениці частково на земельній ділянці площею 9,31 га, кадастровий № :02:001:0284, шляхом заборони будь-кому розпоряджатися будь-яким чином та використовувати його до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту, окрім слідчого та прокурора, для забезпечення збереження вказаного речового доказу та подальшого звернення врожаю в дохід держави/законних власників.

Обгрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя вказав, що клопотання не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо точних характеристик майна, яке належить арештувати. Крім того, не встановлено розмір заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, що унеможливлює вирішення питання про співмірність йому вартості майна, щодо якого пропонується застосувати арешт.

Також зазначає, що доводи слідчого, прокурора про відповідність вказаного майна критеріям, що визначені процесуальним законом для речових доказів, є сумнівними та непереконливими, у зв`язку з чим необхідність накладення арешту не є доведеною.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням доповнень до неї, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а висновки суду, викладені у ній, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Вказує, що органами досудового розслідування було належним чином встановлено, що самовільно засіяні посіви пшениці та соняшника на вказаних у клопотанні ділянках є предметом злочину і на заволодіння ними спрямоване кримінальне правопорушення.

Під час досудового розслідування виникають ризики того, що невстановлені слідством особи можуть продовжити вчиняти злочин, направлений на заволодіння самовільно засіяними посівами і в подальшому реалізувати його. Одночасно вказує, що вказане у клопотанні майно є предметом кримінального правопорушення, на яке направлено злочинний умисел невстановлених осіб з метою незаконного збагачення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, що апеляційну скаргу підтримав частково, зазначивши, що у межах досудового розслідування було встановлено, що земельні ділянки за №№ :05:001:0670, :05:001:0671, :05:001:0672, :05:001:0673 використовуються законно, у зв`язку з чим необхідність арешту наявних на них посівів відпала; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з наданих матеріалів, предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 є дії невстановлених осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки загальною площею близько 140 га, що згідно статистичного обліку належать до земель запасу, не переданих у власність або користування, вчинивши тим самим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Таким чином посіви, наявні на відповідних земельних ділянках, є об`єктом протиправних дій вказаних осіб та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту самовільного зайняття вказаних земельних ділянок, а отже відповідають вимогам ст. 98 КПК України до речових доказів. З урахуванням наведеного, висновок слідчого судді суду першої інстанції про відсутність підстав для арешту даного майна є передчасним.

Є неспроможними і посилання суду на неконкретність опису предмету арешту зважаючи на те, що фактично такий опис є достатнім, аби його ідентифікувати, а також на неможливість з`ясування співмірності вартості арештованого майна розміру заподіяної шкоди, оскільки для арешту майна як речового доказу ця обставина не має значення.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, а саме щодо посівів на земельних ділянках, арешт яких був підтриманий прокурором в суді апеляційної інстанції. Крім того, колегія суддів при накладенні арешту не вбачає визначених законом підстав для встановлення додаткових обмежень та умов арешту, про які порушене питання у клопотанні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 р. про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту задовольнити частково.

Накласти арешт на посіви пшениці на земельній ділянці площею 15,3248 га, кадастровий № :02:001:5735; посіви соняшнику на земельній ділянці площею 20,4651 га, кадастровий № :02:001:5736; посіви пшениці частково на земельній ділянці площею 9,31 га, кадастровий № :02:001:0284.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4