Справа № 523/4949/18
Провадження №1-кп/523/705/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2018 року суддя Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , у присутності потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого, розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором у кримінальному провадженні за №0000443 від 9.03.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, -

Встановив:

27.04.2018 року з Одеської місцевої прокуратури №4 до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з наданими до нього документами за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, а також угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 із зазначеним обвинуваченням, укладену 30.03.2018р.

За змістом вказаної угоди сторони домовились на призначення ОСОБА_6 покарання за ст. 186 ч.2 КК України у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі, при цьому в угоді взагалі не вказані кваліфікуючи ознаки скоєного кримінального правопорушення.

Крім того, сторони погодились із обмеженням процесуальних прав на оскарження вироку та для підозрюваного відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Також відповідно до ст. 476 КПК України було з`ясовано питання, що підозрюваному зрозуміло про наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, а саме що у разі невиконання угоди прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні не наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості за відсутності законних підстав, підтримавши виключно обвинувальний акт.

З`ясувавши думку учасників процесу - потерпілого ОСОБА_5 , який заперечував проти розгляду угоди; захисника ОСОБА_4 , яка заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві для усунення недоліків, обвинуваченого, який приєднався до думки захисника, дослідивши складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт з доданими до нього документами відносно ОСОБА_6 , суд, оцінюючи укладену угоду, дійшов до висновку, що угода про визнання винуватості між підозрюваними та прокурором не відповідає вимогам діючого Законодавства, оскільки за наявності потерпілої сторони може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення угоди.

Прокурор вказав в угоді про надання потерпілим ОСОБА_5 письмової згоди на укладення угоди про визнання винуватості, що не знайшло свого підтвердження під час проведення підготовчого судового засідання, з урахуванням поведінки потерпілого, який висловив свою думку щодо не підтримання угоди. Також в угоді відображено, що сторони підтверджують, що кримінальним правопорушенням спричинено потерпілому матеріальної шкоди у сумі 1000 гривень, яка відшкодована шляхом повернення викраденого майна, що не відповідає об`єму пред`явленого обвинувачення, за змістом якого завдана матеріальна шкода складає 500 гривень. На підставі вищевикладеного вбачається недосягнення згоди щодо укладення угоди, що в свою чергу дає підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Крім цього суд вимушений констатувати про грубе порушення вимог КПК України, оскільки всупереч положенням ст.52 ч.2 п.9 КПК України, відповідно до яких участь захисника є обов`язковою у разі укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості з моменту ініціювання такої угоди, дана угода була укладена без участі захисника, що було засвідчено безпосередньо захисником ОСОБА_4 у ході підготовчого судового засідання, що на думку суду є недопустимим недоліком та ніяким чином не підлягає задоволенню.

За наявності вищеперерахованих підстав згідно до положень ч.7 ст.474 КПК України невідповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам діючого Законодавства підлягає відмові у її затвердженні та продовженню судового провадження у загальному порядку.

Однак, дослідивши складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт з доданими до нього документами відносно ОСОБА_6 суд дійшов до наступних висновків.

Згідно положенням ст.337 ч.1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунете обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який повинен відповідати вимогам, передбаченими ст. 291 КПК України.

За змістом ст. 291 ч.2 КПК України обвинувальний акт окрім найменування кримінального провадження та його реєстраційного номеру, анкетних відомостей кожного обвинуваченого та потерпілого, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, повинен вказати правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Всупереч вказаних вимог сформульоване обвинувачення, викладене в обвинувальному акті не конкретизоване, кваліфікація дій ОСОБА_6 викликає сумніви, не відповідає викладеним обставинам, за змістом яких до потерпілого було засноване насильство, яке виразилося в нанесенні удару чи в обличчя чи в голову потерпілого, при цьому дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані, цитата: «за ч.2 ст. 289 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Також судом було акцентовано увагу щодо розміру завданої потерпілому матеріальної шкоди.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне із таких рішень: 1) затвердити угоду або відмовити в її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України; 3)повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам діючого Кодексу; 4) направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого Законодавства та повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прокуророві для усунення недоліків.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування щодо ОСОБА_6 в рамках іншого кримінального провадження був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який суд вважає за необхідне залишити без змін.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 134, 314-317, 369-372, 392, 469-474 КПК України, суд, -

Постановив:

В затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , укладену 30.03.2018р. відмовити.

Обвинувальний акт з доданими до нього документами у кримінальному провадженні за №0000443 від 9.03.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 для усунення недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: