ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2805/18

24 жовтня 2018 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000529 від 08.10.2018 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Колки, Дубровицького району, Рівненської області, українець, громадянин України, не одружений, не судимий, із професійно технічною освітою, зареєстрований та фактично проживаючий: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за контрактом осіб рядового складу, номер обслуги 2 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , солдат,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України, статтей 2, 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 31 березня 2016 року командир військової частини п.п. В4264 уклав із громадянином ОСОБА_3 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
31.03.2016 ОСОБА_3 прийнято на військову службу за контрактом, та наказом командира військової частини п.п. В4264 та зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та присвоєне військове звання «солдат».
У подальшому, 01 червня 2016 року солдата ОСОБА_3 наказом командира військової частини п.п. НОМЕР_2 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду розвідника радіотелефоніста 1 відділення глибинної розвідки 3 взводу глибинної розвідки роти глибинної розвідки даної військової частини.
У подальшому, 08 квітня 2017 року солдата ОСОБА_3 наказом командира військової частини п.п. НОМЕР_3 призначено на посаду номера обслуги 2 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , де останній проходить військову службу до даного часу.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні оголошена часткова мобілізація, яка діє до даного часу.
З 01 червня 2016 року по теперішній час солдат ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (дислокована у АДРЕСА_2 ).
У травні - червні 2018 року військова частина НОМЕР_1 тимчасово дислокувалась у місці табірного збору на базі військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), де проходила бойове злагодження.
Тоді ж, у даному місці служби проходив військову службу солдат ОСОБА_3
15 травня 2018 року у солдата ОСОБА_3 раптово винник злочинний умисел, а саме самовільно залишити дане місце служби з метою тимчасово ухилитися від військової служби, а вільний від військової служби час використати на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.
Реалізовуючи свій злочинний намір, солдат ОСОБА_3 15 травня 2018 року близько 09 год. 00 хв. без будь яких поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, самовільно залишив місце служби місце табірного збору військової частини НОМЕР_1 на базі військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ).
08 жовтня 2018 року близько 14 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився у військову прокуратуру Рівненського гарнізону ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання обов`язків з військової служби, а вільний від військової служби час, у період із близько 09 год. 00 хв. 15 травня 2018 року до 14 год. 00 хв. 08 жовтня 2018 року проводив на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_1 та у місті Києві.
Отже, своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

У судовому засіданні прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений та потерпілий не заперечили щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, кваліфікується як тяжкий злочин.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини суд враховує щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкція ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, однак вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. 100, 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 /один/ рік.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.3 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а у разі звільнення із військової служби - на уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1