УХВАЛА
Іменем України

24.11.2017 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотань, та додані до неї матеріали, -

в с т а н о в и в:
Заявник звернулась до слідчого судді зі скаргою, в якій просила скасувати постанови слідчого ОСОБА_3 від 23.09.2016 року, 07.10.2016 року, 05.10.2016 року, 17.10.2016 року, винесені слідчим у кримінальному провадженні №0006053. В обгрунтування скарги зазначено, що жодних постанов про відмову в задоволенні клопотань ОСОБА_2 не отримувала. Також зазначено, що до уваги не взято вимоги, викладених у клопотаннях та в заяві про злочин, досудове розслідування не проводиться належним чином та відповідно до вимог КПК України.

В судовому засіданні заявник підтримала вимоги скарги та просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0006053 від 19.09.2016 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

23.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області з клопотанням, в якому просила визнати її потерпілою у кримінальному провадженні №0006053 від 20.09.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Частина 2 ст. 55 КПК України передбачає, що права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Постановою старшого слідчого Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 від 07.10.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 23.09.2016 року. Постанова мотивована тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 не надала жодних документів, які б свідчили про спричинення останній будь якої матеріальної шкоди.

20.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області з клопотанням про винесення постанови про накладення заборони на встановлені споруди ФОП ОСОБА_5 для підприємницької діяльності, по АДРЕСА_1 .

Постановою старшого слідчого Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 від 23.09.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 20.09.2016 року, при цьому слідчий посилалась на те, що заявник не вказала конкретно на що саме необхідно накласти заборону щодо проведення будівельних робіт, не надала будь-яких підтверджуючих документів, які б вказували на право власності ОСОБА_2 .

26.09.2016 року ОСОБА_2 , звернулась до Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області клопотання про направлення подання до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира про накладення заборони (арешту) на встановлення споруди для підприємницької діяльності та інше.

Постановою старшого слідчого Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 від 05.10.2016 року на підставі того, що у клопотанні заявника не вказано на що саме необхідно накласти заборону щодо проведення будівельних робіт, не надано будь яких підтверджуючих документів, які б вказували на право власності ОСОБА_2 .

Поняття, завдання та мету арешту визначає ст. 170 КПК України. Так, відповідно до ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

З наведеного вбачається, що слідчий, прокурор не наділені повноваженнями накладати арешт на будь яке майно, а лише можуть ініціювати відповідні клопотання перед слідчим суддею, судом за наявності на те підстав.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 3,6 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

У скарзі ОСОБА_2 заявила, що слідчим ОСОБА_3 винесено незаконні та необґрунтовані постанови, проте в чому саме полягає їх незаконність та необґрунтованість не зазначено та в судовому засіданні заявником не доведено.

На підставі викладеного, слідчим суддею встановлено, що слідчим ОСОБА_3 , якою здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006053 було розглянуто усі клопотання ОСОБА_2 в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством та за наслідками їх розгляду винесено вмотивовані постанови. Підстав для скасування постанов слідчим суддею не встановлено.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про скасування постанови слідчого ОСОБА_3 від 07.10.2016 року слідчий суддя зазначає, що вказана постанова вже була предметом оскарження та ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 про скасування зазначеної постанови.

Підсумовуючи вище викладене, слідчий суддя дійшов висновку про безпідставність скарги ОСОБА_2 та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанови слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області про відмову в задоволенні клопотань від 23.09.2016 року, від 05.10.2016 року, від 19.10.2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1