233 № 233/3091/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Краснодарського краю Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України ,-
В С Т А Н О В И В:
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на 60 діб з тих підстав, що ризики передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, які враховувались при обранні і продовженні запобіжного заходу обвинуваченому, станом на теперішній час не зменшились та не перестали існувати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики на які посилається прокурор не доведені жодними доказами, тому просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт за місцем мешкання.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав думку захисника.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав думку захисника.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, суд дійшов наступних висновків.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2017 року ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений до 29 січня 2018 року включно.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 186 ч.2, 187 ч.2 КК України перебуває на стадії судового розгляду, судом не досліджені письмові докази, не допитані обвинувачені.
Враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки наданим доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ст. 177 КПК України, а саме: ризику втечі та переховування від суду з огляду на суворість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання винним; ризику вчинення інших злочинів, зважаючи на кількість і тяжкість інкримінованих йому злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, корисними, насильницькими злочинами, зважаючи на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, відсутність місця проживання на території Донецької області, а також враховуючи попередні судимості; суд дійшов висновку про доцільність продовження строку дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості злочинів, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду .
Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , що виключає можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (Рішення Європейського суду з прав людини від 22 травня 2012 року по справі Ідалов проти Російської Федерації, Рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд на даному етапі не встановив.
Проте, на переконання суду, прокурором не доведено в судовому засіданні, належними і допустимими доказами, існування ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків, оскільки, всі потерпілі і всі свідки заявлені, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, наразі допитані в судовому засіданні і жодних клопотань про повторний їх допит до суду не надходило.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Краснодарського краю Російської Федерації, громадянину України, не одруженому, не працюючому, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, у вигляді тримання під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» в Донецькій області строком на 60 діб, тобто по 26 березня 2018 року включно.
Копії ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику Державної установи «Бахмутській установі виконання покарань (№6)» в Донецькій області.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1