Ухвала
Іменем України
26 січня 2018 року

м. Київ
Справа № 640/1481/17

Провадження № 51-1754 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , котрий брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 90005680,
встановила:
За вироком Київського районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року
ОСОБА_5 , громадянку України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Борова Готвальдівського району Харківської області, проживає на АДРЕСА_1 , несудиму,
засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК. Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 17 вересня 2016 року о 19.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання на АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході сварки зі своїм вітчимом ОСОБА_6 нанесла йому удар ножем в ліву частину грудної клітки, внаслідок чого завдала потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Апеляційний суд Харківської області вирок місцевого суду залишив без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що положення ст. 75 КК до ОСОБА_5 застосовано неправильно, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного їй покарання. В порушення вимог ст. 419 КПК, залишивши вирок місцевого суду без зміни, апеляційний суд вказаних доводів прокурора належним чином не перевірив, ґрунтовних відповідей на них не дав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу винної, яка злочин вчинила у стані алкогольного сп`яніння, задовільно характеризується, при цьому до кримінальної відповідальності притягується вперше, визнала вину та покаялась у вчиненому.

У повній мірі врахувавши вказані обставини, а також зваживши на позицію потерпілого, який просив не призначати засудженій покарання, пов`язане із позбавленням волі, причини протиправної поведінки винної пояснив тим, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сам спровокував конфлікт, але зараз вони продовжують проживати однією сім`єю і підтримують гарні стосунки, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженої без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільнив її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, поклавши обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

Призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не убачає.
Переглянувши справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляції прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого й апеляційного судів в частині призначення покарання засудженій, а також свідчили б про можливість виправлення засудженої лише в умовах позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3