Номер провадження 1-кп/243/655/2017
Номер справи 243/7605/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 17 м. Слов`янська Донецької області кримінальне провадження за обвинувальним актом № 0000281 що надійшов 28 серпня 2017 року з Військової прокуратури Донецького гарнізону Сил антитерористичної операції по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації, який проходив військову службу на посаді оператора відділення обробки інформації взводу обробки інформації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні прапорщик,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
02 лютого 2015 року громадянин ОСОБА_7 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08 квітня 2015 року (по стройовій частині) №55 ОСОБА_7 був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду - радіо-телефоніст військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

В подальшому відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20.05.2015 (по стройовій частині) №90 ОСОБА_7 був призначений на посаду оператора відділення обробки інформації взводу обробки інформації.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України

свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізація №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів і начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби прапорщику ОСОБА_7 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Так, 12 жовтня 2015 року прапорщик ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам нормативно-правових актів України, в період проходження військової служби та будучи придатним для несення та виконання службових обов`язків, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась в АДРЕСА_2 .

В період часу з 12 жовтня 2015 року по 27 липня 2017 року прапорщик ОСОБА_7 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

27 липня 2017 року прапорщик ОСОБА_7 усвідомивши власну протиправну поведінку, самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , таким чином припинивши ухилятися від проходження та виконання обов`язків військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав у повному обсязі та показав суду, що дійсно скоїв правопорушення у час, місці та обставинах, викладених у обвинувальному акті, а саме з період часу з 25 червня 2017 року по 14 липня 2017 року він не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби знаходився за адресою:

АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Щиро покаявся та просив суворо не карати.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_7 , повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, суд, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, з урахуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніхто не оспорює, обмеживши обсяг доказів показами обвинуваченого, без дослідження інших доказів, що стосуються фактичних обставин справи.

Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні доведена, і його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкціях ч.4 ст. 407 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вперше скоїв кримінальне правопорушення, посередньо характеризується за місцем служби, згідно з медичною характеристикою обвинувачений у вживанні наркотичних, токсичних речовин не помічений, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, відповідно до досудової доповіді Слов`янського МРВ з питань пробації Південно-Східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, можливе перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд враховує щире каяття у вчиненому.

Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням особи винного, вищезазначених обставин справи, а також обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 за ст. 407 ч. 4 КК України потрібно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції інкримінованої статті КК України, а перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливі без відбування ним покарання, оскільки зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та вважає за доцільне призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням

на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільного позову не заявлено. Процесуальних витрат не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити покарання в вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбуття покарання звільнити, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався та не застосовувався.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1