Справа № 515/39/18
Провадження № 1-кп/515/379/18

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

21 лютого 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника обвинуваченої-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000450 від 10 листопада 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Приморське Татарбунарського району Одеської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, вдови, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.388 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови начальника СВ Татьарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області від 04.08.2015 року, мотоцикл марки «МТ-11», 1985 року випуску, чорного кольору, № рами НОМЕР_1 , без державного номерного знаку, визнаний речовим доказом знаряддям, що сприяло вчиненню злочину у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України та прийнято рішення про його передачу на зберігання ОСОБА_4 .

04 серпня 2015 року вказаний транспортний засіб, на підставі зазначеної постанови, був переданий на зберігання ОСОБА_4 та під особистий підпис останню попереджено про кримінальну відповідальність за зберігання ввіреного їй майна.

19 серпня 2015 року вироком Татарбунарського районного суду, який набрав законної сили 21.09.2015 року, конфісковано вказаний мотоцикл марки «МТ-11», 1985 року випуску, чорного кольору, № рами НОМЕР_1 , у власність держави.

21.09.2015 року виконавчий лист про конфіскацію знаряддя вчинення злочину на користь держави надіслано до Татарбунарського відділення Саратської МДПІ Одеської області, для подальшого направлення до відділу державної виконавчої служби для вирішення питання про виконання вироку суду в частині конфіскації майна на користь держави.

14.06.2017 року заступником начальника відділу Татарбунарського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області в с.Приморське Татарбунарського району, за місцем мешкання обвинуваченої ОСОБА_4 , було складено акт про неможливість виконання вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.08.2015 року в частині конфіскації майна, у зв`язку із відсутністю вказаного майна.

Отже, своїми умисними діями, ОСОБА_4 знехтувала покладеним на неї обов`язком по збереженню майна, яке підлягає конфіскації за рішенням суду, що набрало законної сили, та не вжила належних заходів щодо його збереження, що дозволило ОСОБА_7 навесні 2016 року (встановити більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не виявилось можливим), безперешкодно продати вказаний транспортний засіб сторонній особі, внаслідок чого вказане майно було відчужено.

09 січня 2018 року під час досудового розслідування між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачена ОСОБА_4 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні злочину за вказаних вище обставин; сторони погодились на призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання за ч. 2 ст. 388 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підстав ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік. Згідно ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Як передбачено ч.2 вказаної статті, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 388 КК України, та надала згоду на застосування до неї узгодженого виду покарання у разі затвердження судом угоди про визнання винуватості. Просила угоду про визнання винуватості затвердити та призначити їй узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримав в повному обсязі, просив її затвердити, призначивши обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони кримінального провадження, з`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, суд дійшов наступного.

Відповідно п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких завдана шкода лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Як вбачається з обвинувального акту та наданих матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_4 допустила відчуження майна, яке підлягає конфіскації за рішенням суду, що набрало законної сили, тому її дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 388 КК України.

Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст.388 КК України є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного злочину визнала повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 є добровільним, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

З`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

За таких обставин, враховуючи, що умови угоди не суперечать вимогам закону, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань є можливим, наявні фактичні обставини для визнання винуватості, суд вважає, що укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню. При цьому, судом враховано, що підстав для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, або без такого, передбаченого санкцією інкримінуємої обвинуваченій частини статті не вбачається, оскільки остання не є суб`єктом, на якого можна було покласти вказане додаткове покарання, тому допускає можливість не зазначення вказаного в угоді про визнання винуватості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 374-376, 468-470, 472-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 09.01.2018 року, укладену між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області та обвинуваченою ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винною за ч.2 ст. 388 КК України та призначити їй покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з 21 лютого 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.165 КВК України.

Контроль за виконанням вироку покласти на Татарбунарський РВ з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 - не застосовувати.

Апеляційна скарга на вирок подається Апеляційному суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Семенюк