Справа №591/3808/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/458/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділу управління СБ України в Сумській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на предмети та документи, вилучені 02.09.2017 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з переліком зазначеному в ухвалі.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на три банківські картки, грошових коштів в загальній сумі 50000 грн. та 1630 доларів США, відмовлено за необґрунтованістю.

У поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на те, що при постановленні ухвали слідчим суддею допущено ряд порушень вимог кримінального процесуального закону, які призвели до винесення неправосудного та незаконного судового рішення, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що належне ОСОБА_8 майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, не може вважатися речовим доказом, оскільки не є знаряддями вчинення злочину, не зберегло на собі сліди його вчинення та не містить інших відомостей, які встановлюються під час кримінального провадження. Натомість, вилучені у ОСОБА_8 мобільні телефони, флеш-накопичувачі та жорсткі диски ніяким чином не стосуються предмету доказування, передбаченого ч.1 ст.91 КПК України, та містять лише інформацію приватного характеру.

Крім того, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту майна як тимчасово вилученого, однак відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України тимчасово вилученим майном вважаються речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, тоді як резолютивна частина ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку в даному провадженні містить перелік речей та документів, які й вилучалися слідчим, то відповідно вказане майно не може вважатися і речовим доказом.

Також адвокат зазначає, що в рамках розслідуваного кримінального провадження відсутні достатні дані, які можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що є необхідною умовою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до положень ст. 132 КПК України.

Крім того, вважає, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування того, що майно, яке опосередковувало приватну та особисту сферу життя сім`ї ОСОБА_8 , може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене тощо.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні слідчого відділу управління СБ України в Сумській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000031 від 12.05.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.203-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території м. Суми та Сумської області групи невстановлених осіб, перебуваючи у попередній змові, вчиняють умисні дії з метою фінансового та матеріального забезпечення терористичних організацій самопроголошених «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», кошти на забезпечення яких, отримуються, зокрема, шляхом здійснення протиправної діяльності, що полягає в обладнанні на території м. Суми гральних салонів під брендом « ІНФОРМАЦІЯ_1 », частина прибутку від роботи яких направляється на забезпечення потреб незаконних збройних формувань т.зв. «ДНР» та «ЛНР», шляхом переказу коштів на «електронні гаманці» небанківських платіжних систем «ЯндексДеньги» та «KIWI».

02.09.2017 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання гр. ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де слідчим були виявлені та вилучені зазначені у клопотанні предмети та документи, а тому беручи до уваги, що ці речі можуть бути використані як доках факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий просив накласти арешт на вказане майно.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання обґрунтоване та задовольнив його частково і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Приписами ч.1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є, зокрема, доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 вказаної статті Кодексу арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В такому випадку, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання про накладення арешту на майно, слідчий обґрунтовував його тим, що речі, вилучені 02.09.2017 року в ході санкціонованого обшуку, відповідають критеріям, передбаченим ст.167 КПК України, а тому мають значення речових доказів у кримінальному провадженні та можуть бути використані як доках факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наведені вище вимоги закону та прийшов до обґрунтованого висновку, що частина вилучених речей може бути речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою їх збереження, як це визначено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, своєю ухвалою наклав на них арешт.

Твердження апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про те, що належне ОСОБА_8 майно не може вважатися речовим доказом, оскільки не є знаряддями вчинення злочину, не зберегло на собі сліди його вчинення та не містить інших відомостей, які встановлюються під час кримінального провадження, натомість містять лише інформацію приватного характеру, не можуть бути прийняті до уваги.

З даними доводами колегія суддів не погоджується, оскільки в провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження № 0000031 від 12.05.2017 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.203-2 КК України.

З фабули, зазначеної у витягах з кримінального провадження, вбачається, що на території м. Суми та Сумської області групи невстановлених осіб, перебуваючи у попередній змові, вчиняють умисні дії з метою фінансового та матеріального забезпечення терористичних організацій самопроголошених «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», кошти на забезпечення яких, отримуються, зокрема, шляхом здійснення протиправної діяльності, що полягає в обладнанні на території м. Суми гральних салонів під брендом « ІНФОРМАЦІЯ_1 », частина прибутку від роботи яких направляється на забезпечення потреб незаконних збройних формувань т.зв. «ДНР» та «ЛНР».

02.09.2017 року на підставі ухвали слідчого судді проведено санкціонований обшук за місцем фактичного проживання за місцем проживання гр. ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого слідчим були виявлені та вилучені зазначені у клопотанні предмети та документи.

На переконання колегії суддів, встановлені слідчим фактичні обставини кримінального провадження з посиланням на відповідні матеріали, які знаходяться у додатках до клопотання про арешт майна (а.п.6-26), містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказами кримінального провадження та може містити відомості про розслідувані кримінальні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вилучені у ОСОБА_8 речі, оскільки вони відповідають критеріям ст.98 КПК України, тобто є речовими доказами, а тому згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України вказане майно підлягає арешту, тобто застосуванню як обґрунтованого та доцільного на даному етапі досудового розслідування заходу забезпечення кримінального провадження.

До того ж, достатніх та належних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Натомість, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у розумні строки, згідно ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна або його уповноважений представник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Також доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про неможливість віднесення зазначеного в клопотанні слідчого майна до тимчасово вилученого, оскільки резолютивна частина ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку в даному провадженні містила перелік речей та документів, які й вилучалися слідчим, а відтак вони не можуть визнаватися речовими доказами, є безпідставними.

З матеріалів провадження за клопотанням слідчого про арешт майна вбачається, що обшук за місцем реєстрації ОСОБА_8 був проведений на підставі дозволу ухвалою слідчого судді, з метою виявлення та вилучення офісної техніки, цифрових носіїв інформації, засобів зв`язку, мобільних телефонів, різного роду документів, платіжних банківських карток, тобто наведено перелік речей без ідентифікуючих ознак, а тому вказані речі не є такими щодо яких прямо надано дозвіл на відшукування і відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вони є тимчасово вилученим майном.

Враховуючи вказане, посилання апелянта на те, що слідчим суддею накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке не може бути речовими доказами, є безпідставним.

Посилання апеляційної скарги з приводу відсутності в рамках кримінального провадження даних, які можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею на цьому етапі досудового розслідування арешт на майно було накладено згідно положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, а тому наявності обґрунтованої підозри в даному випадку для вирішення питання про накладення арешту, закон не вимагає.

Що стосується посилань апеляційної скарги на відсутність у клопотанні слідчого про арешт майна обґрунтування можливості його приховування, пошкодження, псування, втрати чи знищення власником, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки стаття 171 КПК України, якою визначено перелік вимог до клопотання слідчого про арешт майна, не передбачає такої законодавчої вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно, та не впливають на законність прийнятого у справі рішення.

Зважаючи на вищезазначене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт на майно застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_9 стосовно неправосудності та незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, при апеляційному розгляді провадження також не встановлено.

Таким чином, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділу управління СБ України в Сумській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на предмети та документи, вилучені 02.09.2017 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.