Справа № 450/834/17 Провадження № 1-кп/450/167/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7
захисника обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9

представника (захисника) потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9 - ОСОБА_10

потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0001860 від 26.08.2016 р., відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Львова, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, який не працює, не навчається, одружений, має на утриманні 2 (двох) малолітніх дітей, не інвалід, військовозобов"язаний, не військовослужбовець, безпартійний, раніше не судимий,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.122 ч.1, 125 ч.1 КК України,-

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_7 , 25.08.2016 р. близько 20 год. 00 хв., у Львівській області Пустомитівському районі с.Чижиків по вул.Горбівській, 11, під час словесного конфлікту, який виник на грунті особистої неприязні між ним та потерпілим ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому декілька ударів кулаком руки в область правої лопатки і голови, спричинивши при цьому середньої тяжкості тілесні ушкодження по ознаці тривалого розладу здоров"я, а після цього, з наведених мотивів схопив за шию потерпілу ОСОБА_11 , яка розмахувала руками, та впав з нею на землю, спричинивши при цьому останній легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винність у вчиненому, зокрема щодо потерпілого ОСОБА_9 визнав повністю, а заявлений цивільний позов останнім визнав частково, щодо потерпілої ОСОБА_11 визнав частково, а заявлений цивільний позов останньою не визнав і пояснив, що точного часу та дати не пригадує, однак близько 19 год 00 хв. приїхав у належний його дружині і тестю житловий будинок у АДРЕСА_2 , та знаходився в гаражі. Вийшовши на вулицю в період темного часу доби він почув неподалів стукіт і підійшовши на звук побачив, що потерпілий ОСОБА_9 розкопує на вулиці поблизу їх подвір"я дорогу, зокрема демонтовує бетонну плиту вагою приблизно 2 (дві) тонни. Він почав з"ясовувати у потерпілого причину таких робіт, оскільки у вказаному місці здійснюється рух транспортних засобів, в тому числі розворот таких. Потерпілий повідомив, що вказана плита належить йому і на демонтаж такої надав дозвіл його брат ОСОБА_12 , останній з яких є тестем обвинуваченого. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 попросив ОСОБА_9 цього не робити і пішов у житловий будинок, однак через деякий час повернувся і оскільки потерпілий робіт не припинив, то розлютився та штовхнув останнього, від чого такий впав на землю впершись обидвома руками об таку. Коли потерпілий піднявся із землі, то пішов в напрямку обвинуваченого ОСОБА_7 , а останній здійснив удар рукою в область живота ОСОБА_9 . Після цього обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів кулаком руки в область правої лопатки і голови. Удари в область правої лопатки наносив у одне і теж місце. Несподівано він побачив, що до них біжить потерпіла ОСОБА_11 , яка розмахувала руками і є донькою потерпілого ОСОБА_9 . Він схопив її за шию, а вона била його по руках. Під час цього вони обидвоє впали на землю. Через деякий час прибіг його тесть ОСОБА_12 , який припинив вказаний конфлікт. Під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 в останнього знаходились кирка, кувалда, лом та лопата, а тому він переживав, щоб такий вказаним інструментом не заподіяв йому тілесних ушкоджень. Потерпілу ОСОБА_11 лише тримав руками за шию, а тому наявні у неї тілесні ушкодження могли виникнути під час їх падіння або задовго до описаних подій. Жодних вибачень у потерпілих просити не буде, а цивільний позов ОСОБА_9 визнає лише в частині документально підтверджених заподіяних ним майнових збитків. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 не визнав, оскільки таку не бив і не копав, а лише тримав за шию. Просить застосувати до нього Закон України "Про амністію у 2016 році", оскільки має на утриманні 2 (двох) малолітніх дітей, щодо яких не позбавлений батьківських прав.

Незважаючи на повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 щодо вчинення ним злочину відносно потерпілого ОСОБА_9 та часткового визнання заявленого останнім цивільного позову, часткове визнання вини щодо вчинення ним злочину відносно потерпілої ОСОБА_11 і повного невизнання заявленого останньою цивільного позову, його винність за ст.ст.125 ч.1, 122 ч.1 КК України стверджується наступними доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 даними в судовому засіданні про те, що 25.08.2016 р. близько 20 год. 00 хв., у Львівській області Пустомитівському районі с.Чижиків по вул.Горбівській, 11, він розкопував на вулиці поблизу його подвір"я дорогу, зокрема демонтовував бетонну плиту, яка йому належить на праві власності. При собі він мав 2 (дві) лопати, кирку, тобто кувалду, домкрат і трос. Під час виконання вказаних робіт обвинуваченим ОСОБА_7 йому було спричинено тілесні ушкодження. Бійки між обвинуваченим та його донькою потерпілою ОСОБА_11 він не бачив, оскільки втрачав свідомість. Чи був присутній експерт при проведенні з ним слідчого експерименту не пригадує у зв"язку з великою кількістю присутніх людей при такому. Заявлений ним цивільний позов підтримує повністю з мотивів, які викладені в ньому;

-показаннями потерпілої ОСОБА_11 даними в судовому засіданні про те, що 25.08.2016 р. близько 20 год. 00 хв., у Львівській області Пустомитівському районі с.Чижиків по вул.Горбівській, 11, вона знаходилась у житловому будинку і почула на вулиці крик, вибігла з будинку, де обвинувачений ОСОБА_7 спричинив їй тілесні ушкодження. Чи був присутній експерт при проведенні з нею слідчого експерименту не пригадує у зв"язку з великою кількістю присутніх людей при такому. Заявлений нею цивільний позов підтримує повністю з мотивів, які викладені в ньому;

-показаннями свідка ОСОБА_12 даними в судовому засіданні про те, що 25.08.2016 р. близько 20 год. 00 хв., у Львівській області Пустомитівському районі с.Чижиків по вул.Горбівській, 11, потерпілий ОСОБА_9 , який є його братом, розкопував на вулиці поблизу їх подвір"я дорогу, зокрема демонтовував бетонну плиту. Він просив його цього не робити, оскільки по дорозі рухаються транспортні засоби і у вказаному місці добре здійснювати розворот, однак потерпілий ОСОБА_9 не звертав на його слова увагу. Після цього він пішов до належного йому житлового будинку і через деякий час почув на вулиці сварку, а коли вийшов на подвір"я, то побачив, що потерпілий ОСОБА_9 сидить на сходах належного останньому будинку, одяг такого знаходився у пилюці, а обвинувачений ОСОБА_7 , який є його зятем, свариться з потерпілою ОСОБА_11 . Жодної бійки він не бачив, у потерпілого ОСОБА_9 на обличчі були ссадини, а на потерпілій ОСОБА_11 видимих тілесних ушкоджень не було;

-висновком судово-медичної експертизи №374/2016 розпочатої та закінченої 30.08.2016 р., яким встановлено, що з врахуванням медичної карти №21641 у потерпілого ОСОБА_9 виявлено перелом правої лопатки, синці в лівій лобно-вилочно-скроневій ділянці, на задній поверхні лівого передпліччя, садно в правій лопатковій ділянці, які утворились від неодноразовоого контакту з тупими твердими предметами з обмеженою поверхнею, могли бути причинені 25.08.2016 р. від удару тупим предметом, не були небезпечними для життя в момент заподіяння, відносяться: перелом правої лопатки - до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров"я; синці та садно - до легкого тілесного ушкодження. По даних огляду та медичної карти категорично визначити яким саме тупим предметом спричинено тілесні ушкодження немає можливості;

-висновком судово-медичної експертизи №100/2016 розпочатої та закінченої 29.08.2016 р., яким встановлено, що у потерпілої ОСОБА_11 виявлено синці в ділянці правої вилиці, на лівому та правому плечі, на лівій сідниці, на правій гомілці, садно на передній поверхні лівого колінного суглоба, які могли утворитись 25.08.2016 р. від: синець в ділянці правої вилиці від дії тупого предмета, яким міг бути кулак; синці на лівій сідниці від дії тупих предметів, яким могли бути ноги у взутті; синці на плечах від контакту з тупими предметами, якими могли бути пальці рук при стисканні; синець на правій гомілці та садно на лівому колінному суглобі від контакту з переважаючою поверхнею. Вказані синці та садно в момент їх заподіяння не були небезпечними для життя і відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2017 р. із фототаблицею з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , яким встановлено механізм спричинення 25.08.2016 р. тілесних ушкоджень, а саме нанесення потерпілому ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 , зокрема: обвинувачений штовхнув потерпілого від чого останній впав на землю впершись обидвома руками об таку; коли потерпілий піднявся із землі, то пішов в напрямку до обвинуваченого, а останній здійснив удар рукою в область живота потерпілого, після чого наніс декілька ударів кулаком руки в область правої лопатки у одне і теж місце, після чого наніс декілька ударів кулаком руки в область голови;

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №29/2017 розпочатої та закінченої 21.03.2017 р., яким встановлено, що з врахуванням висновку судово-медичної експертизи №374/2016 щодо виявлення і встановлення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 та проведеного слідчого експерименту від 21.03.2017 р. із фототаблицею з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 в цілому відповідають показанням обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно показань судово-медичного експерта ОСОБА_13 даними в судовому засіданні, встановлено, що надані ним висновки додаткових судово-медичних експертиз щодо спричинення потерпілим тілесних ушкоджень грунтуються на наданих йому висновках судово-медичних експертиз та проведених слідчих експериментах. Відсутність його підпису у процесуальних документах при проведенні слідчих експериментів свідчать про його відсутність на таких діях.

Крім цього, допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 , який відображений у протоколі слідчого експерименту від 11.11.2016 р. із фототаблицею проведеного з участю потерпілого ОСОБА_9 та протоколі слідчого експерименту від 11.11.2016 р. із фототаблицею проведеного з участю потерпілої ОСОБА_11 , однак підпис його відсутній, пояснив, що процесуальні документи він підписує коли присутній при будь-якій слідчій дії, а відсутність належного йому підпису свідчить про його фізичну відсутність під час такої, про що суд в подальшому змушений реагувати окремим процесуальним документом щодо фабрикування документів органом досудового розслідування з причин відсутності при слідчих експериментах з участю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 експерта ОСОБА_13 , присутність якого відображена слідчим ОСОБА_14 , що в цілому не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Що стосується протоколу слідчого експерименту від 11.11.2016 р. із фототаблицею проведеного з участю потерпілого ОСОБА_9 , згідно якого останній вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому удар металевою частиною кувалди в область правої лопатки, після чого дерев"яною ручкою такої удар по рукам, після чого двома руками декілька ударів по голові, то суд приходить до висновку про надуманість таких показань потерпілим, які є суперечливими і не послідовними, оскільки жодних тілесних ушкоджень в області рук в такого не виявлено, а механізм нанесення удару металевою частиною кувалди в область правої лопатки спричинив б більш тяжкі наслідки, тобто зміщення фрагменів кісток, ніж заначено у висновку судово-медичної експертизи №374/2016 розпочатої та закінченої 30.08.2016 р., зокрема закритий лінійний перелом правої лопатки із задовільним стоянням кісткових фрагменів.

З аналогічних підстав суд не бере до уваги у вказаній частині висновок додаткової судово-медичної експертизи №13/2017 розпочатої 13.02.2017 р. та закінченої 14.03.2017 р., згідно якого характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 в цілому відповідають його показанням.

Що стосується протоколу слідчого експерименту від 15.03.2017 р. із фототаблицею проведеного з участю потерпілого ОСОБА_9 , згідно якого останній вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому удар металевою частиною лопати в область голови, протоколу слідчого експерименту від 15.03.2017 р. із фототаблицею проведеного з участю потерпілої ОСОБА_11 , згідно якого остання вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 удар металевою частиною лопати в область голови, то суд приходить до висновку про надуманість таких показань потерпілими, які є суперечливими і не послідовними, оскільки механізм нанесення удару металевою частиною лопати в область голови потерпілого ОСОБА_9 спричинив б більш тяжкі наслідки, ніж заначено у висновку судово-медичної експертизи №374/2016 розпочатої та закінченої 30.08.2016 р., зокрема синці в лівій лобно-вилочно-скроневій ділянці.

Описаний потерпілим ОСОБА_9 механізм спричинення йому тілесних ушкоджень не знайшов свого підтвердження в суді з наступних підстав.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_9 25.08.2016 р. близько 20 год. 00 хв., у Львівській області Пустомитівському районі с.Чижиків по вул.Горбівській, 11, він розкопував на вулиці поблизу його подвір"я дорогу, зокрема демонтовував бетонну плиту, яка йому належить на праві власності. При собі він мав 2 (дві) лопати, кирку, тобто кувалду, домкрат і трос. До нього підійшов обвинувачений ОСОБА_7 , який кричав, що він нічого демонтовувати не буде, однак останнього забрав додому ОСОБА_12 , який є братом потерпілого і тестем обвинуваченого. Після цього він ліг животом на плиту, під неї запхав домкрат і в цей час відчув удари по його тілу, зокрема по правій лопатці, після чого по обидвох руках, після чого по голові, а в подальшому по тілу і піднявши голову побачив обвинуваченого ОСОБА_7 . Від нанесених ударів він втратив свідомість, до якої прийшов знаходячись на сходах належного йому житлового будинку. Один удар по руках він отримав дерев"яним держаком кирки (кувалди), а по голові отримав декілька ударів двома стиснутими руками обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, знаходячись тілом з повернутою головою до землі, потерпілий ОСОБА_9 не міг бачити механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 , а його показання в частині нанесення ударів металевою частиною кувалди в область правої лопатки, нанесення руками ударів в область голови, нанесення ударів по руках, нанесення ударів металевою частиною лопати в область голови є суперечливі і не послідовні, оскільки постійно змінювались.

Описаний потерпілою ОСОБА_11 механізм спричинення їй тілесних ушкоджень не знайшов свого підтвердження в суді з наступних підстав.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_11 25.08.2016 р. близько 20 год. 00 хв., у АДРЕСА_2 , вона знаходилась у житловому будинку і почула на вулиці крик. Через вікно вона побачила свого батька потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , останній з яких є братом потерпілого і тестем обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_7 ображав її батька потерпілого ОСОБА_9 . Через деякий час обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_12 з поля її зору пропали. У незначний проміжок часу вона знову почула на вулиці сильний крик, вибігла з будинку і побачила, що обвинувачений ОСОБА_7 б"є потерпілого ОСОБА_9 лопатою. Вона почала кричати, бігти в їх напрямку, а обвинувачений рухаючись їй назустріч вдарив кулаком руки у праву половину обличчя, зокрема ділянку виличної кістки, після чого схопив двома руками за передпліччя, порвавши при цьому футболку, однак вона вирвалась. В подальшому він кинув її на землю і вона вдарилась об таку лівим коліном. Тримаючи її за праву руку обвинувачений ОСОБА_7 копав потерпілу ногою по сідницях. В цей час підбіг свідок ОСОБА_12 , вона вирвалась від обвинуваченого і направилась до батька, який знаходився без свідомості. Вона разом з свідком ОСОБА_12 занесли потерпілого ОСОБА_9 до житлового будинку.

Отже, такі свідчення спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , є суперечливі і не послідовні, оскільки постійно змінювались, а також зібраними та перевіреними судом письмовими доказами.

Так, у справі "Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії " від 06 грудня 1988 p. (п.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов"язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов"язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз"яснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Таким чином, показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 при проведенні слідчих експериментів у різний час, а також дані ними в суді, є суперечливими і не послідовними, а тому суд приходить до висновку про обгрунтованість механізму спричинення тілесних ушкоджень згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 , які ним надані в суді та відображені у проведеному з ним слідчому експерименті, оскільки такі є логічними і послідовними, що в цілому не впливає на кваліфікацію його дій.

Встановивши обсяг обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_7 , іншу частину обвинувачення, яка вказана в обвинувальному акті, крім визначеної судом, слід виключити, оскільки така не доведена органом обвинувачення.

Свідок ОСОБА_15 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 , в судовому засіданні відмовилась від дачі показань у відповідності до вимог ст.63 Конституції України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по кримінальному провадженні докази, суд вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів і його дії слід кваліфікувати за ст.122 ч.1 КК України, оскільки він спричинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , що спричинило тривалий розлад здоров"я, та ст.125 ч.1 КК України, оскільки він спричинив умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_11 .

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких у відповідності до вимог ст.12 КК України є невеликої тяжкості, інший середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю реєстрації і проживання, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, пом"якшуючу покарання обставину як утримання 2 (двох) малолітніх дітей, відсутність обтяжуючих покарання обставин, приходить до переконання обрати покарання в межах санції ст.125 ч.1 КК України у виді штрафу, а в межах санкції ст.122 ч.1 КК України у виді обмеження волі, та із застосуванням вимог ст.70 ч.1 КК України визначити остаточне покарання у виді обмеження волі.

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", який прийнятий 22.12.2016 р. та набрав чинності 07.09.2017 р., визначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов"язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, щодо яких не позбавлені батьківських прав.

З врахуванням клопотання та згоди обвинуваченого ОСОБА_7 від 10.11.2017 р., яке подано в судовому засідання 08.12.2017 р. і підтримано всіма сторонами кримінального провадження, про застосування щодо нього Закону України "Про амністію у 2016 році", він підлягає звільненню від відбування призначеного та визначеного судом покарання з наведених вище підстав у відповідності до вимог ст.1 п.В, ст.ст.10, 11, 13, 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 08.04.2014 р., який прийнятий 22.12.2016 р. і набрав чинності 07.09.2017 р., та згідно Закону України "Про застосування амністії в Україні", який прийнятий 01.10.1996 р. і набрав чинності 24.11.1996 р., оскільки має на утриманні 2 (двох) малолітніх дітей, щодо яких не позбавлений батьківських прав.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 заподіяної майнової шкоди в розмірі 2767,32 грн. і моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., а на користь ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

В силу ст.128 КПК України, враховуючи неврегульованість кримінально-процесуальним законом процесуальних відносин між сторонами, що виникли у зв"язку з цивільним позовом, до них підлягають застосуванню норми Цивільно-процесуального законодавства України.

Згідно вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на її відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв"язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Таким чином, особами, які мають право на відшкодування шкоди, є потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Враховуючи спричинення потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди обвинуваченим в розмірі 767,32 грн., яка підтверджується письмовими доказами і визнається ОСОБА_7 , позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 у вказаній сумі, а в іншій частині у розмірі 2000,00 грн. задоволенню не підлягають з врахуванням відсутності доказів.

Заподіяну моральну шкоду, яка полягала у спричиненні моральних та фізичних стражданнях, спогадах про наслідки події, фізичних незручностях і реабілітації, приниження гідності, емоційного стресу, щоденних думках про неправомірні дії, то суд приходить до переконання про часткове задоволення, а саме в розмірі 20000,00 грн., що в цілому відповідає заподіянню такої та можливості сплатити обвинуваченим ОСОБА_7 з врахуванням його майнового стану, наявності на утриманні членів сім"ї.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь ОСОБА_11 , аналізуючи обставини вчинення злочину, відсутності в обвинуваченого місця праці, його майнового стану, наявності на утриманні членів сім"ї, спричинення потерпілій моральних та фізичних страждань, наявністю її спогадів про наслідки події, фізичних незручностях, приниження гідності, емоційного стресу, щоденних думках про неправомірні дії, то суд приходить до переконання про часткове задоволення, а саме в розмірі 5000,00 грн., що в цілому відповідає заподіянню такої і можливості сплатити обвинуваченим ОСОБА_7 .

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 підлягає до стягнення заподіяна майнова шкода в розмірі 767,32 грн. та заподіяна моральна шкода в розмірі 20000,00 грн., а в користь потерпілої ОСОБА_11 підлягає до стягнення заподіяна моральна шкода в розмірі 5000,00 грн.

Речові докази по справі, щодо огляду яких заперечили усі присутні сторони кримінального провадження, а саме футболку червоного кольору та штани темно-синього кольору, які належать потерпілому ОСОБА_9 , слід повернути останньому.

Процесуальні витрати по справі відсутні, а заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази, які з власної ініціативи суду здобувати заборонено вимогами КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.12, 85, 86 КК України, Законом України "Про амністію у 2016 році" від 08.04.2014 р., який прийнятий 22.12.2016 р. та набрав чинності 07.09.2017 р., Законом України "Про застосування амністії в Україні", який прийнятий 01.10.1996 р. та набрав чинності 24.11.1996 р., суд,-

з а с у д и в :
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п"ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850,00 гривень.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України остаточну міру покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 1 (один) рік обмеження волі.

Згідно Закону України "Про амністію у 2016 році" від 08.04.2014 р., який прийнятий 22.12.2016 р. та набрав чинності 07.09.2017 р., і згідно Закону України "Про застосування амністії в Україні", який прийнятий 01.10.1996 р. та набрав чинності 24.11.1996 р., звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 заподіяну майнову шкоду в розмірі 767,32 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Речові докази, а саме футболку червоного кольору та штани темно-синього кольору, - повернути потерпілому ОСОБА_9 .

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1