Постанова
Іменем України
13 березня 2018 року

м. Київ
справа № 587/1042/16-к

провадження № 51- 860 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , який згідно ст. 89Кримінального кодексу України ( далі КК), не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Сумського районного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст.204 КК до покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , не маючи ліцензії на торгівлю алкогольними напоями, з метою отримання неконтрольованого прибутку, отримав на зберігання від ОСОБА_7 алкогольні напої в полімерних пляшках та каністрах ємкістю по п`ять літрів, на яких відсутні наклеєні в установленому порядку марки акцизного податку, та у подальшому 17 березня 2016 року та 6 травня 2016 року за місцем свого мешкання ОСОБА_6 незаконно збув ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 0,5 літра кожному виготовлених алкогольних напоїв, отримавши за це по 20 гривень з кожного.
При цьому, маючи намір на подальший збут алкогольних напоїв, ОСОБА_6 продовжував зберігати придбані алкогольні напої та 6 травня 2016 року за місцем свого мешкання, працівниками податкової міліції в ході проведення обшуку виявлено та вилучено виготовлені алкогольні напої в кількості 2170 літрів, які ОСОБА_6 зберігав за місцем свого проживання, окрім того, було вилучено грошову купюру номіналом 50 гривень, якою ОСОБА_9 розрахувався за придбані у ОСОБА_6 6 травня 2016 року алкогольні напої.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року речові докази, а саме 343 полімерних пляшки ємкістю по 5 літрів кожна із прозорою рідиною з характерним запахом спирту, 87 полімерних каністр по 5 літрів кожна із прозорою рідиною з характерним запахом спирту, 1 скляний бутель ємкістю 20 літрів із прозорою рідиною з характерним запахом спирту та лійка, повернуті законному володільцю ОСОБА_7 .
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг і узагальненні доводи осіб, які її подали.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статтей 370, 419 Кримінально процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки суд апеляційної інстанції не дав вичерпних відповідей на доводи, наведені у доповненнях до апеляційної скарги прокурора і, залишаючи без задоволення, не зазначив конкретних підстав, з яких її визнано необґрунтованою.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав доводи касаційної скарги прокурора і просив її задовольнити.

Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних і перевірених у судовому засіданні доказах та в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону заслуговують на увагу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції 10 листопада 2016 року було винесено ухвалу про повернення речових доказів, а саме 343 полімерних пляшки ємкістю по 5 літрів кожна із прозорою рідиною з характерним запахом спирту, 87 полімерних каністр по 5 літрів кожна із прозорою рідиною з характерним запахом спирту, 1 скляний бутель ємкістю 20 літрів із прозорою рідиною з характерним запахом спирту та лійка, законному володільцю ОСОБА_7 .
Вироком суду першої інстанції від 21 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК і призначено покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій ставилось питання про зміну вироку суду першої інстанції від 21 листопада 2016 року та приведення його у відповідність до вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначав, що відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а майно, яке було предметом кримінального правопорушення, пов`язане з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 14 лютого 2017 року прокурором були подані доповнення до апеляційної скарги, в яких ставилось питання про скасування ухвали першої інстанції від 10.11.2016 року про повернення речових доказів ОСОБА_7 та зміни вироку суду першої інстанції від 21.11.2016 року і приведення його у відповідність до вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог, прокурор посилався на те, що відповідно до чч. 1, 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті, а тому вважав, що до ухвали від 10.11.2016 року про повернення речових доказів повинна застосовуватись норма про оскарження разом з вироком, оскільки кримінальний процесуальний закон не передбачає окремого оскарження таких ухвал. Крім того, зазначав, що ухвала суду першої інстанції від 10.11.2016 року про повернення речових доказів ОСОБА_7 є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалена судом на підставі доказу, оціненого з порушенням вимог ст. 94 КПК.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогамст. 419 КПК.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження апеляційним судом залишились не виконаними.

Так, апеляційний суд, визнаючи апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, зазначив, що вимогу про скасування ухвали від 10 листопада 2016 року, якою вирішено питання щодо речових доказів, прокурор в апеляційній скарзі не заявляв.
Водночас, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в доповненнях до апеляційної скарги прокурор посилався на порушення вимог ч. 2 ст. 392 КПК і просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10 листопада 2016 року, а вирок суду першої інстанції від 21 листопада 2016 року змінити та привести його у відповідність до вимог кримінального процесуального закону. Але суд апеляційної інстанції при винесенні рішення вказані доповнення не взяв до уваги, належним чином не перевірив та не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу, з урахуванням доповнення, визнав необґрунтованою.
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними і такими, що тягнуть скасування ухвали апеляційного суду.
Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно ретельно перевірити всі доводи апеляційної скарги з доповненнями і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, суд

ухвалив:
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3