АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004201 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, та йому призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_7 , 19.04.2016 року приблизно о 17 год., перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у подвір`ї _____________________________________________
Справа №11-кп/796/1793/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 299 КК України Доповідач ОСОБА_1
будинку 1 по вулиці Батумській в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на знущання над твариною котом породи «Метис» - із застосуванням жорстоких методів, обвив шию тварини мотузкою та з метою заподіяння їй мук та болю, наніс удари в область черевної порожнини кота та його опорно-рухового апарату, чим завдав тварині наступні тілесні ушкодження: перелом кісток тазу, перелом ребер та закриту черепно-мозкову травму, крім того у тварини було виявлено множинні застарілі переломи ребер.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через необґрунтовану та необ`єктивну суворість, просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_7 , пом`якшивши призначене йому покарання шляхом призначення менш суворого покарання, не пов`язаного з триманням його в умовах ізоляції від суспільства.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що доводи суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства невірні, оскільки є всі підстави для його виправлення без ізоляції від суспільства.

Зокрема зазначає, що винне діяння ОСОБА_7 по відношенню до кота на ім`я « ОСОБА_9 » є злочином невеликої тяжкості, оскільки санкція статті, якою передбачена кримінальна відповідальність, передбачає покарання у виді штрафу або арешту, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тому ізоляція особи - крайня міра покарання, яка має застосовуватися лише до тих осіб, які є суспільно-небезпечними для оточуючих.
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є його щире каяття, а також встановлено те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Окрім цього, протягом всього часу розгляду справи, ОСОБА_7 виявляв щире каяття своєму ганебному вчинку відносно тварини, висловлював свої вибачення перед суспільством за нехтування нормами суспільної моралі, був готовий усунути наслідки свого діяння, однак суспільство його не почуло. Одразу після вчинення злочину ОСОБА_7 самостійно звернувся за допомогою до лікаря психіатра, а потім до психолога, відвідав церкву для сповіді, публічно висловив розкаяння та приніс вибачення через свою сторінку у соціальній мережі.
Крім того, результатом правопорушення ОСОБА_7 отримав публічний сором, обрив соціальних зв`язків, соціальну ізольованість, втратив роботу, більше року постійно отримує погрози, зазнав нападу після судового засідання, вимушений був змінити місце проживання, постійно чує погрози у свій бік, по всім телеканалам країни було показано його паспорт та розповсюджено іншу персональну інформацію, ганебний вчинок, який він скоїв, буде переслідувати його усе життя, що буде відображатись у колі його знайомих, клієнтів, родичів та назавжди залишиться у всесвітній мережі Інтернет.
Також звертає увагу, що на утриманні обвинуваченого перебуває вагітна дружина, яка, на момент скоєння злочину, тяжко хворіла, що підтверджується відповідними довідками, які містяться в матеріалах справи, однак, судом не було визнано вказані обставини такими, що пом`якшують покарання, а натомість, суд з явним упередженням та нехтуванням процесуальним законом, жодним чином не відобразив вказаної обставини у вироку, що є безумовним проявом необ`єктивності у розгляді даної справи.
До того ж, при призначенні максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 299 КК України, суд не врахував того факту, що ОСОБА_7 є єдиним годувальником своєї сім`ї та, в разі його арешту, дружина та новонароджена дитина лишаються без засобів до існування.
Крім того, у висновку судово-психіатричної експертизи, що є належним та допустимим доказом, зазначено, що у період правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_7 обвинувачується, він виявляв ознаки змішаної тривожно-депресивної реакції і даний стан викликаний станом здоров`я його дружини, переживанням за здоров`я майбутньої дитини, що і стало причиною поведінки обвинуваченого відносно тварини, але це був одиничний випадок.
Між тим, згідно висновку судово-психіатричної експертизи, за своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не виявляє суспільно-небезпечних тенденцій для себе та оточуючих, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, тобто ОСОБА_7 не є суспільно-небезпечним.

В той же час, судом першої інстанції було встановлено, що обставин обтяжуючих покарання у ОСОБА_7 немає.
Тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України, покарання його підзахисного не мало перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 299 КК України.
Крім того, як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, є приватним підприємцем, оточуючими характеризується позитивно, однак, ухвалюючи вирок, суд не взяв до уваги пом`якшуючі вину обставини, зазначивши, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, на думку апелянта, врахувавши вищевказані обставини в сукупності з даними про особу обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, є можливим пом`якшити призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 також подав клопотання про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання на підставі п. в ст. 1 вказаного Закону, оскільки ОСОБА_7 має неповнолітню дитину, щодо якої батьківських прав не позбавлений.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заяву, в якій вказав про те, що не заперечує проти застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, дослідивши за клопотанням захисника матеріали провадження,що характеризують особу обвинуваченого,провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у знущанні над тваринами, що відносяться до хребетних, вчиненому із застосуванням жорстоких методів, а також відповідність кримінально-правової кваліфікації цього діяння ч. 1 ст. 299 КК України, за обставин, викладених у вироку, узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, оціненими судом з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, колегія суддів, не встановивши істотних порушень кримінального процесуального закону в цій частині, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає лише висновки суду в частині призначеного обвинуваченому покарання.

При цьому, що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, то вони є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як вважає колегія суддів, цих вимог закону, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є нетяжким злочином, дані про особу винного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, працює, має на утриманні дружину, яка перебуває на обліку у Комунальному лікувально-профілактичному закладі "Чернігівська центральна районна лікарня", задовільно характеризується за місцем проживання і позитивно характеризується за попередніми місцями навчання та у храмі Різдва Христового міста Києва Української Православної Церкви Київської єпархії, не перебуває на спеціальних обліках, врахував стан здоров`я ОСОБА_7 та його індивідуально-психологічні особливості, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №130 від 27.06.2017 року, якою також встановлено, що у період кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_7 обвинувачується, він виявляв ознаки змішаної тривожно-депресивної реакції (згідно з МКХ-10, шифр F 43.22); за своїм психічним станом у період кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_7 обвинувачується, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; у теперішній час у ОСОБА_7 не виявлено ознак будь-якого психічного розладу; за своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати свої дії і керувати ними; за своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не виявляє суспільно-небезпечних тенденцій для себе та оточуючих, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, обставину, яка пом`якшує його покарання, - щире каяття і відсутність обставин, які його обтяжують, а також конкретні обставини злочину - його сутність, що полягала у жорсткому поводженні з тваринами, та спосіб його вчинення, які спричинили моральну шкоду засадам суспільства в частині його ставлення до тварин та є несумісними з вимогами моральності і гуманності, а тому, обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді арешту, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 299 КК України.
При цьому, на противагу тверджень апелянта, судом при призначенні ОСОБА_7 покарання були враховані всі ті обставини, на які посилається захисник, в т.ч. і те, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває дружина,яка перебувала на обліку у Комунальному лікувально-профілактичному закладі "Чернігівська центральна районна лікарня".

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для визнання такої пом`якшуючої покарання ОСОБА_7 обставини, як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, оскільки навіть сильні переживання ОСОБА_7 за здоров`я своєї дружини та ще ненародженої на той період часу дитини не можуть виправдати такого жорстокого поводження із беззахисною твариною, у якої також були виявлені множинні застарілі переломи ребер, що в даному випадку свідчить не про одиничний випадок такого жорстокого поводження, а його систематичність, будь-яких пояснень чому в апеляційній скарзі захисника не приведено.
А відтак, як вірно вказав суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 найбільш суворий вид покарання з числа покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 299 КК України, така його жорстокість не повинна поширитись на взаємини з людьми і стати нормою поведінки.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді арешту строком на 6 місяців, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, а саме - незастосування ч. 1 ст. 69-1 КК України, то вони є безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
При цьому, пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України визначено як обставини, що пом`якшують покарання - з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Між тим, окрім щирого каяття ОСОБА_7 , інших пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено.

Відсутні в апеляційній скарзі захисника і переконливі доводи на підтвердження того, що ОСОБА_7 якимось чином усунув заподіяну шкоду, а принесені ОСОБА_7 вибачення суспільству через мережу Інтернет не є свідченням протилежного.

За таких обставин, колегія суддів, всупереч доводів захисника, вважає, що суд першої інстанції правильно застосував закон про кримінальну відповідальність, не знайшовши підстав для застосування положень ст. 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, як не встановив таких і суд апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, а дитина ОСОБА_7 - донька ОСОБА_11 Ева народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після набрання чинності 07 вересня 2017 року вказаним Законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3