Дата документу Справа № 331/8593/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/8593/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1030/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача - адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз №823/16 від 29 листопада 2016 року у розмірі 2201 грн, та №876/16 від 25 листопада 2016 року у розмірі 1055 грн 52 коп., а всього на загальну суму 3256 грн 52 коп.

Цивільні позови, заявлені потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_9 залишені без розгляду. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просять вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити, прийняти рішення про задоволення заявленого цивільного позову. В обґрунтування своїх вимог вказують на те, що оскільки на момент спричинення ДТП автомобіль, в якому знаходились потерпілі, був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на підставі полісу страхування, та відповідно, цивільна відповідальність водія щодо спричинення шкоди здоров`ю, в тому числі відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілих підлягає відшкодуванню за рахунок страхових виплат. Крім того, зазначають, що КПК України не містить спеціальної норми щодо залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим суд повинен був застосувати положення ЦПК України, яким визначений вичерпний перелік підстав для залишення цивільного позову без розгляду, та яким не передбачено можливості за даних обставин залишити цивільний позов без розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілих, представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - адвокат ОСОБА_11 , вказує на безпідставність доводів, в ній викладених, обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо заявленого потерпілими цивільного позову, та просить апеляційну скаргу потерпілих залишити без задоволення, а вирок суду в зазначеній частині без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

17 вересня 2016 року близько 05 год. 30 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ DАЕWOO», д/н НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул.Набережна магістраль, рухаючись з боку вул.Фортечна в напрямку вул.Глісерна в м.Запоріжжя. В салоні автомобіля знаходились пасажири ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Під час руху в районі електроопори №117 по вул.Набережна магістраль, ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, рухаючись на заокругленні проїзної частини праворуч, допустив зміну напрямку руху керованого автомобіля «ЗАЗ DАЕWOO» вліво відносно напрямку дороги, в результаті чого здійснив виїзд на роздільний газон та нерухому перешкоду - опору рекламного щиту.

Внаслідок вказаного ДТП пасажир ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, та пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя.

Заслухавши доповідь судді; потерпілу ОСОБА_13 та її представника - адвоката ОСОБА_14 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які просили вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду; представника цивільного відповідача - адвоката ОСОБА_11 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, просив вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд за позовом в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив з урахуванням вимог ст.65 КК України, при цьому врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, повне визнання ним своєї вини та щире каяття, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що його обтяжують, та дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 не максимального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, зі звільненням від його відбування на підставі ст.ст.75, 76 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого та вирок суду у частині, що стосується покарання, ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 про те, що суд, вирішуючи цивільні позови потерпілих, не дотримався вимог кримінального процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення за позовом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, ц ивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду вбачається, що через порушення водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які перебували в автомобілі в якості пасажирів, спричинені тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Тобто, заподіяна потерпілим шкода випливає із пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Згідно з положеннями Кримінального процесуального кодексу України, цивільний позов може бути залишений без розгляду лише у випадку якщо у судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник та від останніх не надійшло клопотання про розгляд позову за їх відсутності (ст.326 КПК України).

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції залишив вищевказані цивільні позови без розгляду без передбачених для цього законом підстав.

У зв`язку з цим, оскаржуваний вирок суду, в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , підлягає скасуванню.

Здійснюючи апеляційний розгляд в межах, передбачених ст.404 КПК України, а також враховуючи, що цивільні позови судом першої інстанції не розглядались по суті, колегія суддів не має можливості виправити зазначені недоліки, тому, скасовуючи вирок суду у вказаній частині, вважає за необхідне призначити новий розгляд за цивільними позовами в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України, в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , скасувати, призначити новий розгляд матеріалів провадження за цими позовами в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та окрім частини, якою скасований вирок суду щодо вирішення цивільних позовів потерпілих, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4