Номер провадження: 11-кп/785/1153/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0003335, яким

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Арциз Одеської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст.89 КК України,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 04 грудня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 04 грудня 2016 року близько 17 години 50 хвилин у ОСОБА_8 , який знаходився біля будинку №19 по вул.Ільфа і Петрова в м. Одеса, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та застосувавши насильство, яке не є небезпечне для життя та здоров`я, завдавши їй легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «Айфон-6» - вартістю 21 266 грн., з сім картою оператора стільникового зв`язку «Лайфселл» № НОМЕР_1 вартістю 10 грн., на якій грошові кошти були відсутні. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_9 на загальну суму 21 276 грн.

Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій проси скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення та просила залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з доведеністю вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України наполягав на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та просив суд апеляційної інстанції повторно дати належну оцінку обставинам справи, встановленим під час кримінального провадження.

Разом з тим ч.3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту не зверталась до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-показами потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи допитаною під час судового розгляду показала, що 04 грудня 2016 року вона вийшла гуляти з собакою десь біля 17:00 години. Проходила вулицею Ільфа і Петрова між будинками 17 і 19 в напрямку школи № 72. В цей час вже було темно. ОСОБА_10 побігла за гараж, а вона стояла на стежці, тримала в руках свій мобільний телефон та читала новини. Її було помітно, так як яскравість екрана була добра. Вона повернулась праворуч, побачила трьох хлопців. Коли хлопці проходили за її спиною, вона озирнулась, одразу відчула удар по голові, однак вона встигла побачити хто її вдарив. Це був обвинувачений. Він був у кепці з білим написом. Удар був в затилок, в праву частину, однак якою рукою було завдано удар вона не пам`ятає. Обвинувачений підняв її телефон, який випав у неї з рук. Вона дала собаці команду і собака побіг за хлопцем. ОСОБА_10 схопив обвинуваченого, але той вирвався, вдаривши собаку. Біля будинку АДРЕСА_3 хлопця затримали, зробити це допомогли незнайомці. Впізнавала вона обвинуваченого у райвідділу, при цьому було 4 чоловіка, помилка не можлива. Вона добре запам`ятала його. Якщо б люди не вказали куди побіг обвинувачений, вважає, що того б не знайшли. Обвинувачений не просив пробачення у неї, тільки його рідні просили.

Зі змісту вказаних показань вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 впевнено та переконливо вказала саме на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила відносно неї злочин.

Підстав, з яких потерпіла мала би підстави обмовити ОСОБА_8 стороною захисту не наведено та апеляційним судом не встановлено.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_11 , показав суду, що в грудні місяці минулого року, приблизно о 19:00 годині вони з колегами патрульними приїхали за викликом на адресу де побачили потерпілу, а біля неї стояв обвинувачений ОСОБА_8 . ОСОБА_12 впевнено вказала на ОСОБА_8 , як на особу, яка вдарила її та забрала мобільний телефон. Вони запропонували ОСОБА_8 показати речі, які були при ньому, потерпіла впізнала свій телефон. Одразу була викликана слідча група. В райвідділ ОСОБА_8 доставив їх екіпаж. Ніхто не підкладав телефон ОСОБА_8 . Телефон знаходився в кармані останнього, але той повідомив, що це не його телефон. Звідки він взявся обвинувачений пояснити не міг. Телефон був у передньому кармані штанів чи брюк, колір телефону свідок не пам`ятає. Освітлення було погане. Виявили телефон при візуальному огляді, на місці було багато свідків. Телефон залишався у обвинуваченого в кармані. Зі слідчої групи він нікого не знаю.

Аналогічні показання під час судового розгляду дали свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які також працювали інспекторами патрульної поліції та приймали участь у затриманні ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції надала покази про те, що їй зателефонувала потерпіла, з іншого телефону та повідомила що її вдарили по голові. Вона вибігла до потерпілої і там побачила обвинуваченого, те, як того затримали, потім приїхав слідчий. Вона зателефонувала чоловіку, надалі був вилучений мобільний телефон, після цього вони підписували папери в райвідділу. Потерпілу вона знає тривалий час, її телефон вона вже бачила у потерпілої. Телефон був вилучений у обвинуваченого з карману, свідок це бачила. Обвинувачений сидів і мовчав. Обвинуваченого спіймали хлопці, які були неподалік, коли потерпіла кликала на допомогу. ОСОБА_9 впізнала саме обвинуваченого, який вдарив її та забрав телефон і намагався втекти. На наступний день вони їздили по лікарням, потерпіла була перелякана. При слідчих діях понятими були вона та її чоловік. З чоловіком вона з 2006 року. Потерпіла знайома їй з 2010 року. При впізнанні дійсно серед статистів був її чоловік. Телефон у обвинуваченого забрали в машині поліцейських. Крім обвинуваченого в машині були ще водій та поруч з ним ще один чоловік, а вони були поруч з машиною. З якого карману був вилучений телефон вона точно не пам`ятає, мабуть з заднього. Протокол обшуку обвинуваченого вона не підписувала. Протокол затримання підписувала на вулиці.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що 04 грудня приблизно 18:00-19:00 годині на куті вулиць Левітана та Глушко йому зателефонувала дружина через те, що на потерпілу стався напад. Він прийшов туди і бачив вже обшук обвинуваченого, після чого вони поїхали до райвідділу. Він бачив, як вже був затриманий обвинувачений, який був в автомобілі, та бачив, як поліція вилучила телефон з карману обвинуваченого. Телефон вилучили поліцейські, обвинувачений при вилучені майже нічого не казав, точно він не пам`ятає. Потерпілу раніше він бачив з цим телефоном. Зі слів потерпілої, її вдарив та забрав телефон саме обвинувачений. При оформленні протоколу впізнання він був присутній. Телефон вилучили з куртки з правого карману, коли обвинувачений був в поліцейському автомобілі марки "Рено". В машині був водій. В момент вилучення телефону він був за декілька кроків, а вилучив телефон співробітник поліції, який стояв поруч із обвинуваченим. В райвідділу оформили протокол, потім протоколи обшуку та виїмки. В райвідділу телефон не вилучався. При впізнанні обвинуваченого він був статистом. Відомостей щодо телефону обвинувачений не давав. Деякі документи підписували на вулиці, деякі в райвідділу поліції. В машині руки обвинуваченого були за спиною він був у кайданах. Потерпіла хрестила його дитину.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що телефон був вилучений у обвинуваченого, але це їй відомо від потерпілої, коли вона прийшла на місце події, там були невідомі їй хлопці, які затримали обвинуваченого. Потерпіла була в жахливому стані, а обвинувачений намагався втікти з місця злочину, та потерпіла постійно наголошувала на тому, щоб той не втік. Коли вона прийшла поліції ще не було, вони під`їхали хвилин через 10, у цей час вона заспокоювала потерпілу. Вона відходила на 1-2 хвилини в магазин купити воду потерпілій. Що було в машині, куди посадили обвинуваченого їй не відомо. В що була вдягнена потерпіла вона не пам`ятає.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_9 підтверджується і письмовими доказами у кримінальному провадженні які були дослідженні апеляційним судом під час перегляду справи, а саме:

-протоколом затримання особи від 04 грудня 2016 року, відповідно до якого при огляді особистих речей затриманого ОСОБА_8 , який був одягнутий в куртку чорного кольору, брюки джинсові спортивні чорного кольору, кепку синього кольору з надписом білого кольору, було виявлено та вилучено з правого кармана мобільний телефон «Айфон 6» сріблястого кольору в чохлі рожевого кольору (а.к.п.77-80);

-висновком судово-медичної експертизи № 3516 від 13.12.2016 року, відповідно до якого, у потерпілої ОСОБА_9 виявлене тілесне ушкодження у виді синця голови. Вказане тілесне ушкодження утворилося від ударної дії тупого твердого предмета, можливо одноразової, індивідуальні особливості якого у властивостях ушкодження не відобразилися. Таким тупим предметом могли бути руки. Слід вважати, що ушкодження виникло приблизно за 12-24 годин до початку проведення експертизи, тобто могло бути спричинене 04.12.2016 року. Синець голови має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п.73-76);

-постановою слідчого від 04 грудня 2016 року речовим доказом визнано мобільний телефон «Айфон 6» сріблястого кольору в чохлі рожевого кольору, який передано під зберігальну розписку власнику ОСОБА_9 (а.к.п.69, 72).

При цьому, доводам захисника про те, що пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання проводилося з істотними порушеннями вимог ст.228 КПК України суд першої інстанції дав належну оцінку у оскаржуваному вироку, визнавши протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.12.2016 року недопустимим доказом.

Крім того, доводи сторони захисту про те, що протокол затримання ОСОБА_8 від 04.12.2016 року є також недопустимим доказом, оскільки під час його складання ОСОБА_8 був фактично обшуканий, а під час проведення обшуку у якості понятого приймала участь жінка ОСОБА_18 апеляційний суд визнає необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Так, ОСОБА_8 був затриманий 04.12.2016 року інспекторами патрульної поліції безпосередньо після вчинення ним злочину та потерпіла ОСОБА_9 вказала на нього, як на особу, яка щойно вчинила злочин.
Частиною 3 ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
Фактично під час затримання ОСОБА_8 був проведений поверхневий огляд його верхньої одежі, результати якого і були зафіксовані в протоколі затримання особи.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_8 щодо його непричетності до скоєння інкримінованого злочину, і суд вважає їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання врахував, ступень тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його посередню характеристику та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

При, цьому суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.186 КК України, яке на думку апеляційного суду є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою.

Водночас, згідно із ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Суд першої інстанції в резолютивній частині вироку зарахував ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання 04 грудня 2016 року, не зазначивши при цьому кінцевий строк попереднього ув`язнення обвинуваченого.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, внесені зміни до ч.5 ст.72КК України та передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили 21.06.2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє увезення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Отже, зазначений закон погіршує становище обвинувачених у порівнянні з попередньою редакцією ч.5 ст.72 КК України (закон № 838-VIII від 26.11.2015 року).

Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Таким чином, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В рамках даного кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0003335 ОСОБА_8 був затриманий 04 грудня 2016 року і по теперішній час він знаходиться під вартою.

Разом з цим, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно частини 4 цієї ж статті судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Оскаржений вирок Київського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2017 року відносно ОСОБА_8 набирає законної сили з моменту постановлення апеляційним судом даної ухвали, тобто з 30 листопада 2017 року.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 перебував в режимі попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження з 04 грудня 2016 року (дата фактичного затримання) по 30 листопада 2017 року (дата набрання вироком суду першої інстанції законної сили).

Саме цей термін попереднього ув`язнення має бути перерахований судом за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржуваний вирок змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 04 грудня 2016 року (момент його затримання) до набранням вироком законної сили, тобто до 30 листопада 2017 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4