11-сс/775/70/2018(м)
263/1842/18

Єдиний унікальний номер 263/1842/18 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/775/70/2018(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000161 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2018 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України, терміном на 59 днів по 16 квітня 2018 року 12.20 год., включно. Визначений розмір застави в сумі 88100 грн., -

в с т а н о в и л а:

в провадженні СУ ГУ НП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження №0000161 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 09 січня 2018 року приблизно о 11.00 год., ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , маючи намір на незаконне викрадення чужого майна шляхом проникнення до житла громадян під вигаданим приводом надання лікарської допомоги, прибули до місця мешкання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , де, представившись лікарями-ветеринарами, потрапили до вказаної оселі, тим самим незаконно проникли до житла. Потрапивши до місця вказаної адреси, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запропонували ОСОБА_10 надати лікування його хворій собаці. Після чого ОСОБА_9 , скориставшись похилим віком потерпілого, відволік його увагу, та, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, із ОСОБА_8 , викрали грошові кошти у сумі 22500 грн., мобільний телефон «Нокіа», вартістю 260 грн. та карту банку «ПУМБ», що належать потерпілому ОСОБА_10 , після чого з місця скоєння злочину зникли, розділивши викрадені грошові кошти між собою та розпорядившись ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 22760 грн.

Крім того, 21 січня 2018 року приблизно о 10.00 год., ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , маючи намір на незаконне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до житла громадян під вигаданим приводом надання лікарської допомоги, прибули до місця мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , де представившись лікарями, потрапили до вказаної оселі, тим самим незаконно проникли до житла. Потрапивши до місця вказаної адреси, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запропонували ОСОБА_11 надати йому лікування з приводу хворих ніг. Після чого ОСОБА_9 , скориставшись похилим віком потерпілого, відволік його увагу, та діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань із ОСОБА_8 , викрали грошові кошти у сумі 22000 грн. та карту «ПриватБанк», що належить потерпілому ОСОБА_11 , після чого з місця скоєння злочину зникли, розділивши викрадені грошові кошти між собою та розпорядившись ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на вищевказану суму.

16 лютого 2018 року о 12.20 год. ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України.

Того ж дня, тобто 16 лютого 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

17 лютого 2018 року до слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_12 із клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури Донецької області ОСОБА_13 , про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2018 року вказане вище клопотання задоволено, щодо ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України, терміном на 59 днів по 16 квітня 2018 року 12.20 год., включно. Визначений розмір застави в сумі 88100 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, підозрюваним ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, зі змісту якої убачається, що він просить змінити йому запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний із триманням під вартою. Мотивував своє прохання тим, що його мати є інвалідом ІІ групи з психічних захворювань, потребує стороннього догляду, який, на його думку, крім нього надати немає кому.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_8 , прокурора, який, в свою чергу, заперечував відносно задоволення апеляційної скарги підозрюваного, а ухвалу слідчого судді, як законну і обґрунтовану, просив залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги підозрюваного в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, зокрема: протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 , протокол впізнання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_11 , протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 , протокол затримання та особистого обшуку підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , протокол обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , відповідні матеріали, надані ПАТ «ПУМБ».

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена 16 лютого 2018 року, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, слідчий суддя, на думку колегії суддів, обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у подальшому може перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків, чинити перешкоди розслідуванню шляхом спілкування з іншими особами, давати їм вказівки на вчинення дій для знищення речей та документів, що можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим, на міркування колегії суддів, застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, може не забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Таким чином колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що слідчий суддя в повному обсязі дотримався практики Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість та специфіку самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справах Летельє проти Франції, W проти Швейцарії).

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 та інші обставини, в тому числі і ті, на які посилається підозрюваний в апеляційній скарзі.

Посилання підозрюваного на незадовільний стан здоров`я його матері, на міркування колегії суддів, є надуманими, адже вони не підтверджуються жодними доказами.

Також на переконання колегії суддів, слідчий суддя, при визначенні розміру застави, взяв до уваги обставини, встановлені статтями 177, 178 КПК України, вимоги статті 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 слід визначити заставу у межах 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, ОСОБА_8 вирішить не зникати через побоювання втрати заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним чи напроти недостатнім для ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4