Справа № 487/3459/16-к
Провадження № 1-кп/487/48/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миколаєва,українки, громадянки України, із вищою освітою, вдава, не працює, пенсіонер за віком, зареєстрованої та проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимої -
- у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
в с т а н о в и в:
15.05.2015 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись в меблевому магазині, розташованому за адресою АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, шляхом зловживання довірою.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину свою не визнала .
Суду вона показала, що в період часу із 2011 по 16.04.2015 року вона працювала у ФОП ОСОБА_7 в якості продавця-консультанта в магазині, що розташований по АДРЕСА_2 , що спеціалізується на прийнятті у громадян замовлень на виготовлення меблі , яка виготовлялась також і на Тернопільській меблевій фабриці «Фабрика меблів Нова». Приблизно в квітні 2015 року , коли вона ще працювала продавцем, до неї в магазині звернулась потерпіла ОСОБА_5 з проханням виготовити меблеву кухонну стінку. Вона їй надала консультації , виготовила дизайн виробу і та пішла. Після того , як вона вже звільнилась із роботи , вона періодично приходила до магазину та надавала консультації своїй знайомій на ім`я ОСОБА_9 ,
позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в солідарному порядку із ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_4 хоч і не працювала вже в магазині на час укладання угоди , але гроші передавались в приміщенні магазину ОСОБА_7 .
Крім того, вина обвинуваченої підтверджується наступними доказами:
Відповідно до заяви ОСОБА_5 , вона 02.02.2016 року звернулась до прокурора Заводського району про порушення кримінальної справи за фактом скоєння шахрайських дій та заволодінням грошовими коштами.
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4 01.10.2011 року була прийнята на роботу продавцем-консультантом по трудовому договору від 04.10.2011 року , зареєстрованого Заводським центром зайнятості. 06.04.2015 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням фізичною особою підприємцем ОСОБА_12 .
Відповідно до копії договору купівлі-продажу №11/13 від 28.03.2013 року вбачається, що між ПП «Фабрика меблів «Нова» та Приватним підприємцем ОСОБА_7 було укладено договір на виготовлення меблевої продукції їх виробництва.
Відповідно до протоколу огляду предмета від 10.06.2016 року , із застосуванням фотозйомки слідчим СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області в приміщенні службового кабінету проведено огляд книги заказів меблевого магазину. Книга складається із 89 аркушів , з яких на 74 аркушах є написи. Переглянувши всю книгу в ній не було виявлено запису про замовлення на меблеву кухню «Юля» колір береза.
Постановою від 10.06.2016 року вищезазначену книгу замовлень меблевого магазину визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу та відповідно до заяви ОСОБА_14 передано останньому для зберігання.
Відповідно до висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1085 від 07.06.2016 року рукописні записи у товарному чеку від 15.05.2015 року виконані ОСОБА_4 .
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, які є достатніми та взаємопов*язаними , суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в інкримінованому їй злочині доведена повністю і її дії суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Суд критично відноситься до показань обвинуваченої ОСОБА_4 , яка вину не визнала та показала, що не привласнювала грошові кошти, оскільки доказів їх перерахування на адресу меблевої фабрики вона не надала, а також навіть не вказала анкетних даних особи, якій нібито вона і перераховувала ці грошові кошти для виготовлення останнім меблевої стінки.
Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.1 ст.190 КК України , ступінь тяжкості вказаного злочину , який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії невеликої тяжкості, дані щодо особи обвинуваченої, яка раніше не судим, вперше притягується до кримінальної відповідальності , не перебуває на обліку у лікаря психіатра та не перебуває на обліку у Обласному наркологічному диспансері. За місцем мешкання характеризується позитивно; є пенсіонером за віком. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого , відповідно до ст. 66 КК України, є те , що вона розкаялась в скоєному.
Обставин , що обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_4 злочину , беручи до уваги дані, що характеризують обвинувачену, а також обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжує покарання, суд вважає що до обвинуваченої слід застосувати покарання у вигляді штрафу в дохід держави..
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Пунктом 1 частини 1 ст.1167ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, які її завдала, за наявності її вини.
Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Суд вважає, що є безумовним, що внаслідок злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання, отже вважає доведеною наявність моральної шкоди, спричиненою потерпілій даним кримінальним правопорушенням.
Враховуючи, що зазначеним злочином відбулись негативні зміни в її житті, а також те, що вона була змушена систематично з`являтися до правоохоронних органів та суду, відчувала душевні страждання, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню в сумі 5 000грн.
Заявлений цивільний позов потерпілої підлягає відшкодуванню лише обвинуваченою ОСОБА_4 , оскільки того, що ОСОБА_4 в цей період знаходилась в трудових відносинах із ОСОБА_7 в судовому засіданні не встановлено. Тому в задоволені позову до ОСОБА_7 суд відмовляє.
Речові докази по справі підлягають вирішенню в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винною у вчинені злочину , передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити їй покарання за вказаною статтею у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 850 грн.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази по справі- книгу реєстрацій замовлень передати у розпорядження цивільного відповідача ОСОБА_7 .
Речовий доказ по справі: копію чеку зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 703,68 грн.
В задоволенні цивільного позову до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженою у той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Суддя: ОСОБА_1