ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/5/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" грудня 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 29.11.2013 р. за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва з 2013 р. перебуває обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні, яке було зупинено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2013 р. у зв`язку із оголошенням обвинуваченого ОСОБА_4 в розшук. 01.12.2017 р. обвинувачений ОСОБА_4 був виявлений працівниками поліції, затриманий на підставі зазначеної ухвали та доставлений в суд.
В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку із наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, просив повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він на цей час не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Обвинувачений підтримав думку прокурора щодо необхідності повернення обвинувального акту прокурору, проте просив не обирати йому запобіжний захід, пов`язаний з триманням під вартою, хоча не заперечував, що будучи обізнаним про направлення стосовно нього обвинувального акту в суд, він покинув м. Київ та тривалий час мешкав в іншому регіоні України.
Вирішуючи питання щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд керується наступним.
Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України - під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до положень ст. 183 ч.1 КПК України запобіжний захід тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден из більш м яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.
Вислухавши позиції учасників судового провадження, суд оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у зазначеному кримінальному правопорушенні у вигляді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років без можливості призначення альтернативних видів покарання. Судом також враховується, що обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину, пов`язаного з наркотиками, та ОСОБА_4 інкриміновано вчинення нового злочину в період іспитового строку. Крім того, судом встановлено, що протягом тривалого часу обвинувачений переховувався від суду, у зв`язку з чим був оголошений в розшук. Таким чином, зазначені обставини в їх сукупності обумовлюють наявність численних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може далі переховуватись від суду або вчинити інші кримінальні правопорушення.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою», оскільки більш м`які запобіжні заходи на думку суду не є достатніми для запобігання вищенаведених ризиків.
На підставі вимог ч. 3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Окрім того, обвинуваченому підлягають роз`ясненню обов`язки, передбачені ст.ст. 182, 194 КПК України які будуть покладені на нього у разі внесення застави та наслідки їх невиконання.
Відповідно до п. 1 ч.5 ст. 182 КПК України - розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи наведені обставини та тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також відомості про його особу, суд вважає можливим визначити обвинуваченому заставу 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 16 000 грн.
Вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання згідно процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні не містить формулювання обвинувачення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 , а лише містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та правову кваліфікацію злочину, у вчиненні якого ОСОБА_4 підозрюється, що свідчить про те, що обвинувачення ОСОБА_4 взагалі не пред`явлено.
Крім того, диспозиція ч.2 ст. 309 КК України є бланкетною та повинна містити посилання на певний нормативний акт, який регулює незаконний обіг наркотичних засобів та психотропних речовин. Кваліфікуючи дії ОСОБА_4 як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, слідчий не послався на відповідний нормативний акт, який регулює обіг наркотичних засобів, у зв`язку з чим неможливо встановити, в чому саме полягає незаконність інкримінованих ОСОБА_4 діянь. Також в обвинувальному акті відсутнє посилання на нормативні акти, які встановлюють приналежність певних речовин до наркотичних засобів та встановлюють конкретні розміри цих наркотичних засобів.
Крім того, в обвинувальному акті всупереч вимогам КПК України є посилання на докази, а саме на висновки спеціаліста та експерта, що є неприпустимим. Також у викладі фактичних обставин виявлені розбіжності щодо зазначення конкретного розміру вилученого у обвинуваченого наркотичного засобу, а саме 0,011 г. за висновком експерта, та 0,017 г. за висновком спеціаліста.
Крім того, правова кваліфікація інкримінованого ОСОБА_4 злочину суперечить фактичним обставинам, оскільки в правовій кваліфікації зазначено, що ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, а з викладу фактичних обставин суд вбачає, що у ОСОБА_4 був виявлений лише один наркотичний засіб опій ацетильований.
Крім того, така кваліфікуюча ознака інкримінованого ОСОБА_4 злочину, як повторність зазначена лише в правовій кваліфікації злочину, посилання на яку відсутнє у викладі фактичних обставин інкримінованого правопорушення.
Крім того, долучені до обвинувального акту розписки ОСОБА_4 та захисника про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не містять зазначення дати їх вручення, що робить унеможливлює встановити факт дотримання вимог, передбачених ст. 293 КПК України, згідно з положеннями якої прокурор одночасно з переданням обвинувального акта до суду повинен під розписку надати його копію підозрюваному та його захисника.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення обвинувального акту до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний прокурору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177- 178, 182, 183, 184, 194, 196, 197, 199, 314, 315 КПК України, суд-
УХВАЛИВ:

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з дня винесення ухвали, а саме до 15-00 год. 29 січня 2018 р.
Визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні у 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 16 000 /шістнадцять тисяч/ гривень обвинуваченому та негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти, якщо протягом дії цієї ухвали обвинуваченим або заставодавцем буде внесено заставу на спеціальний депозитний рахунок (Отримувач: ТУДСАУ в м. Києві, , банк: Державна казначейська служба України в м. Києві, МФО 820172, рахунок № 2089).
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі внесення застави на нього покладаються обов`язки прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання. В разі невиконання покладених обов`язків застава буде звернута в дохід держави.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 29.11.2013 р. за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України повернути прокурору.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1