Справа № 154/3325/16-к Провадження №11-кп/773/549/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніспорени (Республіка Молдова), українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, вдівця, не працюючого, раніше не судимого,

- засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України допокарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено обчислювати з 13 жовтня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, яка діяла до 19 червня 2017 року), зараховано ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення за період з 13 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року включно до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а за період з 20 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в діючій редакції).

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира Житомирської області, українця, громадянинаУкраїни, проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- засуджено за ч. 3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 визначено обчислювати з 13 жовтня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, яка діяла до 19 червня 2017 року), зараховано ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення за період з 13 жовтня 2016 року по 19 червня 2017 року включно до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а за період з 20 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в діючій редакції).

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з обвинувачених в рівних долях в дохід держави судові витрати за проведення експертиз.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винано винними та засуджено за те, що вони 04 жовтня 2016 року близько 10 год. 45 хв., за попередньою змовою, з метою вчинення розбійного нападу, керуючись прямим умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом розбійного нападу, підійшли до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", що розташований по АДРЕСА_3 та належить приватному підприємцю ОСОБА_11 . Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 залишився біля входу в цей магазин з метою перешкодити входу у його середину випадкових покупців, а ОСОБА_10 через незачинені двері магазину в робочий час проник в приміщення цього магазину. В подальшому ОСОБА_10 , погрожуючи продавцю магазину ОСОБА_12 ігазовим пістолетом марки "RECK-GOVERNMENT", який потерпіла сприйняла як такий, що являє собою небезпеку для її життя та здоров`я, вчинив напад на останню з метою заволодіння золотими ювелірними виробами, однак помітивши, що продавець натиснула кнопку "Тривога", залишив місце події, не отримавши при цьому майна, на заволодіння яким були направлені їх злочинні дії.

В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, належного йому на праві власності, а ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна, належного йому на праві власності. Вказує, що призначаючи обвинуваченим однакове покарання на рівні мінімального, судом не оцінено належним чином, що вчинений в зухвалий спосіб в громадському людному місці обвинуваченими злочин відноситься до категорії особливо тяжких. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вину у вчиненому не визнали та не розкаялись;

- обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Висновки суду про те, що ОСОБА_9 з ОСОБА_10 мали спільний умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, мали попередню домовленість та змову між собою про вчинення даного злочину, ретельно готувались до нього, заздалегідь розподіливши свої ролі, є надуманими. Зазначає, що ОСОБА_12 вказала про вчинення нападу однією особою. В ході досудового розслідування проведення нею впізнання не проводилось. Суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 про те, що винаймаючи житло, обвинувачені поводили себе відокремлено. Окрім того, стороною обвинувачення не надано оригіналів дисків на яких зафіксована інформація з камер відеоспостереження. Враховуючи недоведеність вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та виправдати його;

-захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що інкримінування обвинуваченому ОСОБА_10 вчинення «розбою поєднаному з проникненням у приміщення» є надуманим, безпідставним та об`єктивно не доведеним в ході досудового розслідування та судового розгляду справи. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_10 діяв самостійно. У діях її підзахисного наявний склад злочину, передбачений ст. 189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), а не ст. 187 КК України-розбій. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України та призначити йому покарання з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин та строку перебування обвинуваченого під вартою, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 заперечив, які подані ними апеляції підтримали, а скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що ОСОБА_10 , приставивши до неї металевий пістолет, вимагав золото. Після того, як він залишив магазин, до нього приєднався ще один чоловік, який весь час стояв біля магазину та був одягнутий в голубі джинси та темну куртку. Для себе зробила висновок, що вони знайомі між собою та діють спільно. Напад розцінила як реальну загрозу життю та здоров`ю, побачивши пістолет, відчувала небезпеку.

Свідок ОСОБА_13 , яка є власником житла, яке винаймали обвинувачені, в судовому засіданні показала, що обвинувачені першочергово цікавились житлом навпроти магазину «Ювелірний», свідок ОСОБА_14 в суді показала, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відвідували інтернет-клуб в м. Володимир-Волинський разом.

Дані показання є чіткими, послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події, яким зафіксовано порожню сумку з матерії чорного кольору, яка була залишена в магазині ОСОБА_10 .

Відеозаписом з камер спостереження, що розташовані в магазині «Ювелірний», який був предметом дослідження судом першої інстанції, і при відтворенні якого чітко зафіксовано дії обвинуваченого ОСОБА_10 в приміщенні магазину та особу чоловічої статі, навпроти вікна поза приміщенням магазину в темному верхньому одязі та синіх джинсах, який приєднується до ОСОБА_9 і йде разом з ним від магазину, після вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив, що в день вчинення злочину, був одягнутий в такий одяг.

В ході проведення слідчих експериментів, з участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх захисників, обвинувачені детально розповідали про обставини вчинення ними розбійного нападу та підтвердили їх попередню домовленість про вчинення злочину з використанням газового пістолету, який ОСОБА_10 привіз з м. Житомир. При цьому, вказували, що ОСОБА_9 залишився на вулиці спостерігати, щоб не зайшли сторонні особи, а ОСОБА_10 пішов в середину магазину.

Вищевказані належні та допустимі докази, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив в судовому засіданні, в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення.

Окрім того, самі обвинувачені не заперечують факт перебування на місці події у вказаний в обвинувальному акті день та час.

Небезпечним для життя чи здоров`я насильством є також інші насильницькі дії, які були небезпечними для життя та здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і застосування зброї.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої

кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи

сховище, суди повинні мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання). Суд також повинен з`ясувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні (п.п. 9, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).

Таким чином, з фабули інкримінованого обвинувачення згідно обвинувального акту та з встановленого судом першої інстанції доведеного обвинувачення вбачається наявність в діях обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такої кваліфікуючої ознаки як проникнення в приміщення магазину. Маючи попередню змову між собою на вчинення даного злочину, обвинувачений ОСОБА_10 заходив в магазин вже не як добросовісний покупець, а з метою вчинення розбійного нападу.

За таких обставин, саме показання вищевказаної потерпілої, свідків та інші докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, і дії обвинувачених кваліфіковано правильно, оскільки під час вчинення інкримінованого їм органами досудового розслідування злочину, мав місце напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у приміщення, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 187 КК України на ст. 189 КК України, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі його захисника, які спрямовані виключно на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.
Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, дані про осіб винних.

Апеляційний суд вважає що обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни чи скасування вироку в частині призначеного покарання з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах захисника та прокурора, не вбачає.

На думку апеляційного суду, обране судом обвинуваченим покарання, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, як самими обвинуваченими, так і іншими особами.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий
Судді: