АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1650/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хабаровськ, РФ, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого на посаді інженера зв`язку в ДП «Радіо Комунікейшнз Інтернешнл», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 01.08.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. Однак не більш ніж на 60 днів, тобто до 10.09.2017 року включно.
Вирішено питання щодо речових доказів, цивільних позовів та процесуальних витрат.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 01.08.2016 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, будучи позбавленим посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL ZAFIRA», д.н.з. НОМЕР_1 рухався у другій смузі руху по проїжджій частині Столичного шосе зі сторони проспекту Науки в напрямку вул. Заболотного в м. Києві. В цей час попереду зазначеного автомобіля у другій смузі руху стояв автомобіль «FIAT SCUDO»,д.н.з. НОМЕР_2 , попереду якого в цій же смузі стояв автомобіль «НYUNDAI SONAТА», д.н.з. НОМЕР_3 на синьому фоні, біля задньої частини якого стояли інспектора патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на той час знаходились при виконанні службових обов`язків та займалися оформленням дорожньо-транспортної пригоди.

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п.п. 2.1 підпункт «а», 2.9 підпункт «а» Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виявились у тому, що він, будучи позбавленим посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL ZAFIRA» д.н.з. НОМЕР_1 рухався у другій смузі руху по проїзній частині Столичного шосе, не врахував дорожню обстановку та проявив неуважність до її змін, які виражалися у наявності попереду у його смузі руху огороджувальних конусів та стоячого автомобіля «FІАТ SCUDO» д.н.з. НОМЕР_2 та не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух. При виникненні небезпеки для руху, чим для нього були огороджувальні конуси та стоячий автомобіль «FІАТ SCUDO» д.н.з. НОМЕР_2 , які знаходилися у другій смузі руху, які він об`єктивно спроможний був завчасно виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а продовжив рух далі, і напроти будівлі № 90 по Столичному шосе в м. Києві скоїв наїзд на огороджувальні конуси та допустив зіткнення з стоячим автомобілем «FІАТ SCUDO» д.н.з. НОМЕР_2 , який від удару штовхнуло вперед та він скоїв наїзд на інспекторів патрульної поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які знаходячись при виконанні службових обов`язків, займалися оформленням дорожньо-транспортної пригоди. Після даного наїзду автомобіль «FІАТ SCUDO»,д.н.з. НОМЕР_2 зіткнувся з стоячим попереду автомобілем «НYUNDAI SONAТА» д.н.з. НОМЕР_3 на синьому фоні.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді садин обличчя, тулуба та кінцівок, поширені скальповані рани лівого стегна по внутрішній поверхні, розмірами 10x5x5 см, по передній поверхні середнє-нижньої третини лівої гомілки до 25 см з наявністю у дні її кісткових уламків, по зовнішній поверхні даної гомілки, розмірами 15x10x10 см, багато уламкові переломи нижньої третини діалізу лівої стегнової кістки у нижній третині лівої великогомілкової кісток зі зміщенням уламків - відкриті уламкові переломи діалізів лівої стегнової та великогомілкової кісток, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення вимог пунктів 2.1 підпункт «а», 2.9 підпункт «а», Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погоджуюсь з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, які різні за своїм змістом, обвинувачений ОСОБА_6 просить призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі відповідно до вимог статті 69 КК України, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - ОСОБА_7 , просить скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та закрити кримінальне провадження.

На обґрунтування апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 , зазначає, що він визнає вину в повному обсязі за скоєне кримінальне правопорушення. Просить суд врахувати, що його сім`єю було надано грошову допомогу потерпілій в розмірі 140 365 гривень, для того щоб забезпечити усім необхідним потерпілу на момент, коли ОСОБА_10 була у важкому стані в лікарні. Просить суд врахувати дану обставину як обставину, що пом`якшує покарання, також просить суд при обранні міри покарання врахувати позитивну характеристику отриману за його місцем роботи, згідно якої він є сумлінним і відповідальним працівником.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що судом першої інстанції не було здійснено повного та всебічного аналізу фактів, які впливають на обрання міри покарання та до кінця не було встановлено ступінь вини обвинуваченого. У вироку суду наявна невідповідність фактичним обставинам кримінального правопорушення, а саме невідповідність фактичним обставин полягає в тому, що при допиті свідка ОСОБА_11 було встановлено, що в момент оформлення ДТП були відсутні конуси та попереджувальні знаки, але при винесенні вироку суддею було застосовано інше формулювання, що суперечить реальним свідченням свідка. Також стороною захисту під час судового слідства в межах розгляду суду першої інстанції, суддя не прийняв до уваги клопотання про залучення в якості доказу незалежної експертизи, предметом, якої стало дослідження механізму зіткнення та розглядалось питання можливості уникнення зіткнення, дана експертиза має суттєве значення, як доказ в кримінальному провадженні.
Також апелянт, зазначає, що при винесенні вироку суддею не враховано подані стороною захисту клопотання, а саме, клопотання про залучення висновку експерта від 22 березня 2017 року № 22 в якості доказу від 03 квітня 2017 року, клопотання в порядку ст. 89 КПК України про визнання доказів: протоколу проведення слідчого експерименту від 04.08.2016 року, протоколів огляду місця події від 01.08.2016 року о 23 год. 35 хв. та від 23 травня 2017 року недопустимими, а також клопотання від 23 травня 2017 року в порядку ст. 89 КПК України про визнання доказу висновку експерта ОСОБА_12 від 22.08.2016 року № 585ат недопустимим доказом.
Крім того, апелянт просить суд прийняти до уваги Інструкцію з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року 14 розділом (Порядок зупинки транспортного засобу) пунктом 14.5 місце для зупинки транспортного засобу працівник підрозділів ДПС повинен вказувати так, щоб після повної зупинки останній знаходився по переду патрульного автомобіля (автобуса, мотоцикла) чи поста на відстані 20 метрів.
На момент оформлення ДТП працівники патрульної служби порушили вимоги даної інструкції, не дотримувались їх, що призвело до тяжких наслідків.
Захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду подала змінену апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 та ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу ОСОБА_6 та змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_6 та змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в частині призначення покарання не пов`язаного з позбавлення волі, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміненої апеляційної скарги захисника, просив врахувати думку представника потерпілої, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги та зміненої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та змінена апеляційна скарга захисника підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.
Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Що ж до доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , то вони були предметом розгляду суду першої інстанції, та рішенням вмотивовані. А оскільки захисником подано змінену апеляційну скаргу в частині вимог, тому судом апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги захисника не перевіряються та обставини не досліджуються.
Разом з тим, що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та зміненої апеляційної скарги його захисника ОСОБА_7 щодо зміни вироку суду першої інстанції та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, то вони заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки та ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вчинив ДТП будучи позбавленим посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, врахував що потерпілій відшкодовано частину матеріальної шкоди та відніс це до обставини, що пом`якшує покарання, обставину, що обтяжує покарання суд врахував вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На думку колегії суддів, мотивуючи призначене ОСОБА_6 покарання, місцевий суд хоча і послався на обставини, передбачені ст.65 КК України, але не врахував їх в повній мірі при визначенні питання, чи повинен він відбувати покарання реально.

Зокрема, суд першої інстанції належним чином не врахував те, що ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин, відповідно до ст.12 КК України, однак з необережності і не бажав таких наслідків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий,працює, позитивно характеризується, наявність обставини, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування шкоди, та наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Також, суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав в суді апеляційної інстанції свою вину, добровільно передав потерпілій ОСОБА_10 грошові кошти 140 365 гривень та має намір в подальшому надавати матеріальну допомогу потерпілій.
Безумовно, суд апеляційної інстанції враховує думку представника потерпілої ОСОБА_9 , який просить призначити ОСОБА_6 , покарання не пов`язане з позбавленням волі, так як за останнім збережено робоче місце, а тому він зможе відшкодовувати грошові кошти потерпілій, яка на даний час їх дуже потребує для продовження лікування та реабілітації.
У зв`язку з наведеним, з огляду на конкретні обставини справи, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини та добровільне відшкодування завданого збитку, та наявність однієї обставини по справі, що обтяжує покарання, даних про особу обвинуваченого, які суттєво зменшують суспільну небезпеку ОСОБА_6 , прохання представника потерпілої, а також, те що ОСОБА_6 вже утримується під вартою тривалий час, а саме, з 01 серпня 2016 року, та мав можливість зробити певні висновки за цей час, колегія суддів вважає, що мета покарання та виправлення обвинуваченого може бути досягнута без реального відбування покарання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_6 можливо застосувати ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, якщо протягом визначеного судом іспитового строку обвинувачений не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Саме таке покарання, за висновками колегії суддів, буде відповідати вимогам ст.65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченогота попередження нових злочинів.
Що стосується клопотання ОСОБА_6 про продовження застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року № 838-VIII при обрані міри покарання та застосувати дане положення з підстав передбачених в ч. 4 ст. 5 КК України, то воно було належним чином розглянуто судом першої інстанції та в межах закону було зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення.
Що ж до доводів апеляційних скарг, щодо застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, то колегія суддів не вбачає з наведеного, необхідності застосування положення даної норми.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та змінена апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню, а вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 14 липня 2017 року, в частині призначення покарання, зміні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та змінену апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 , -задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки, - змінити в частині призначеного покарання.
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням та з встановленням іспитового строку три роки, з покладенням на нього обов`язків визначених п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України

Міру запобіжного заходу ОСОБА_13 у у виді тримання під вартою скасувати та звільнити його з під варти в залі суду.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4