Ухвала

Іменем України

05 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 359/5317/17-к
провадження № 51-18ск17
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року про повернення його апеляційної скарги в межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК.
Суть питання
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року на підставі угоди від 07 липня 2017 року з прокурором Бориспільської місцевої прокуратури, ОСОБА_5 , засуджено за ч. 2 ст. 149 КПК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Не погоджуючись з вказаним вироком місцевого суду, ОСОБА_4 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу.
Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на підставі ч. 3 ст. 399 КПК повернуто, оскільки вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів його апеляційної скарги, стосовно того, що вирок Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року щодо ОСОБА_5 безпосередньо стосується його інтересів, оскільки у цьому вироці «фактично» констатована його вина у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 149 КК, а тому на думку ОСОБА_4 , цей суд дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_4 не має права подавати апеляційну скаргу на зазначений вирок місцевого суду. Також ОСОБА_4 вказує, що висновок судді апеляційного суду, про те, що фактичні обставини вироку щодо ОСОБА_5 не містять вказівок на особу ОСОБА_4 , або дані, які б давали можливість ідентифікувати останнього, є безпідставним та суперечить засадам кримінального провадження, оскільки, як вважає скаржник, відсутність у тексті вироку його персональних даних не свідчить про неможливість ідентифікації його особу. На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_4 вказує, що викладені фактичні обставини обвинувального акту щодо нього збігаються з формулюванням обвинувачення визнаного судом доведеним у вироці від 14 серпня 2017 року. На думку ОСОБА_4 , вироком Печерського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_5 створено преюдицію, якою встановлено його вину у вчиненні злочину за попередньою змовою з ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_4 звертає увагу касаційного суду на те, що рішення судді апеляційної інстанції про повернення його апеляційної скарги суперечить позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 03 березня 2016 року у справі 5-347кс15.
Встановлені обставини та мотиви Суду
Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
В той же час, частинами 1, 2 ст. 24 КПК гарантовано право кожному, на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Верховний Суд України у постанові від 03 березня 2016 року справа № 5-347ск15 відзначив, що окрім норм ст. 7, ч. 6 ст. 9, частин 1 та 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 КПК, які призначені гарантувати доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права гарантує Конституція України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст. 129).
Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.
Таким чином, якщо судове рішення стосується прав, свобод та інтересів «інших осіб», відсутніх у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, це не перешкоджає цим особам у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, відповідно з положеннями ч. 2 ст. 24 КПК.
Однак, при вирішенні питання, про наявність підстав для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є факт з`ясування, чи насправді це рішення стосується прав, свобод та інтересів цієї (конкретної) особи.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, цей суд, з`ясовуючи чи дійсно вирок щодо ОСОБА_5 стосується ОСОБА_4 тією мірою, що надає йому право на його оскарження, встановив, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК, за попередньою змовою з особою, відомості відносно якої розслідуються в іншому кримінальному провадженні. При цьому апеляційний суд також вказав, що викладений у оскаржуваному вироці місцевого суду зміст фактичних обставин кримінального провадження не містить вказівок на особу ОСОБА_4 , які б впливали на його права та інтереси, та не містить даних, які б давали можливість ідентифікувати ОСОБА_4 як фізичну особу.
Пунктом 2 ч. 3ст. 399 КПК визначено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
З огляду на викладене, Суд вважає, що апеляційний суд, не встановивши в матеріалах кримінального провадження відомостей, які б свідчили про порушення вироком щодо ОСОБА_5 прав та охоронюваних інтересів ОСОБА_4 дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга подана особою, яка не має права її подавати, і керуючись ч. 4 ст. 399 КПК повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 , навівши у своєму рішенні відповідні аргументи та мотиви, з яким погоджується й касаційний суд.
Крім того, Верховний Суд зазначає, що рішення апеляційного суду відповідає загальним засадам кримінального провадження, положенням Конституції України і повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, який міститься у його постанові від 03 березня 2016 року в справі 5-347кс15, та правовою позицією висловленою Конституційним Судом України у Рішеннях від 25 грудня 1997 року № 9-зп, та від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012 щодо забезпечення права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя.
Ухвала судді апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали судді апеляційного суду та вмотивованість його висновків ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3