Справа № 183/3591/15
№ 1-кп/183/14/18
В И Р О К
іменем України
03 квітня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000323 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білий Яр Томської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України, -
в с т а н о в и в :
Солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 наказом № 158 від 01 серпня 2014 року (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду оператора радіотелефоніста розвідувального відділення спостереження розвідувального взводу спостереження військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 . Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися, Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

28 серпня 2014 року командиром розвідувального взводу спостереження закріплено за солдатом ОСОБА_6 зброю автомат АКС-74Н № НОМЕР_2 . 15 листопада 2014 року солдат ОСОБА_6 внаслідок порушення правил зберігання зброї залишив ввірену йому для службового користування зброю у наметі базового табору без охорони, який дислокувався у АДРЕСА_4 . 15 листопада 2014 року ввечері солдатом ОСОБА_6 була виявлена відсутність ввіреної йому зброї.

Крім того, 01 січня 2015 року солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не прибув вчасно до місця несення служби військову частину польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

15 квітня 2015 року солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено. Таким чином, у період з 01 січня 2015 року по 15 квітня 2015 року солдат ОСОБА_6 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Давати показання відмовився з огляду на те, що в обвинувальному акті все вірно зазначено, йому доповнити нічого. Цивільний позов військової частини НОМЕР_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 32 112,80 гривень визнав повністю. У скоєному щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів встановленою та доведеною, його дії за всіма епізодами пред`явленого обвинувачення, з урахуванням положень ст.ст. 4,5 КК України, слід кваліфікувати наступним чином:

1) за ч. 3 ст. 407 КК України в первісній редакції КК України від 05.04.2001 року №2341-ІІІ, який набув чинності 01.09.2001 року, як нез`явлення вчасно на службу до військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць;

2) за ч. 2 ст. 413 КК України в редакції КК України із змінами згідно із Законом України від 15.04.2008 року №270-VІ, який набув чинності 07.05.2008 року, як втрата ввіреної для службового користування зброї внаслідок порушення правил її зберігання.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, не працює, не одружений, осіб на утриманні не має, раніше не судимий, у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, але статус учасника бойових дій не отримав. Пом`якшуючих та/або обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. При цьому, суд не знаходить підстав для визнання такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття обвинуваченого, з наступних підстав. Так, під щирим каяттям розуміється визнання особою факту вчинення злочинів, дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Не дивлячись на визнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, останній своєю поведінкою під час судового розгляду, яка виразилась в ухиленні від суду, що стало підставою для оголошення його в розшук двічі та зупинення судового провадження більш ніж на 14 місяців, фактично спаплюжив щире каяття. На переконання суду, заяви обвинуваченого про розкаяння у вчиненому є суто формальними, метою яких є намагання полегшити свою долю в частині призначення покарання за вчинені ним злочини. Отже, суд вважає, що з боку обвинуваченого відсутнє дійсне, відверте, а не формальне, засудження своєї поведінки, а тому і відсутнє щире та відверте розкаяння у вчиненому.

Тому, покарання за кожен із вчинених злочинів у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 407 та ч. 2 ст. 413 КК України для даного виду покарання буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст.ст. 69,75 КК України суд не знаходить. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Також, у даному кримінальному провадженні військовою частиною НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_1 ) заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 32 112 грн. 80 коп. Позов обґрунтований тим, що за солдатом ОСОБА_6 було закріплено для службового користування зброю автомат АКС-74Н № НОМЕР_2 , яку він втратив 15 листопада 2014 року внаслідок порушення правил зберігання зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З матеріалів справи суд вбачає, що вартість автомату АКС-74 Н № НОМЕР_2 калібру 5,45 мм складає 3 212,28 гривень.

Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23.06.1995 року, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №880 від 02.11.1995 року, втрата вогнепальної зброї (пістолетів, револьверів, автоматів, гвинтівок, карабінів, кулеметів, гранатометів, вогнеметів) відшкодовується у десятикратному розмірі. Отже сума завданої шкоди, яка підлягає стягненню, складає 32 122,80 гривень.

Таким чином, враховуючи те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому злочину встановлена, останній позов визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

-за ч. 2 ст. 413 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов військової частини НОМЕР_3 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32 112 (тридцять дві тисячі сто дванадцять) гривень 80 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1