Апеляційний суд Рівненської області
________________________________________________копія:_____
У Х В А Л А
Іменем України
29 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000066 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_12 (далі-прокурор) на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 20 червня 2017 року;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 20 червня 2017 року відносно ОСОБА_4 у частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки та, на підставі ст.75 КК України, звільнено останнього від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк 3 (три) роки. У відповідності до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_4 відповідні обов`язки, а саме - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів по справі, а саме - після набрання вироком законної сили, автомобіль Mercedes-Benz «Vito-108», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль Mercedes-Benz «Vito-112 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , які передані на відповідальне збереження власникам, вирішено судом рахувати повернутим по належності. Крім того, стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 6603 (шість тисяч шістсот три) грн..

В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 та доведеності вини останнього, зазначає, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме неправильним звільненням обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання. Зокрема вказує, що внаслідок дій ОСОБА_4 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, загинув водій зустрічного транспортного засобу, а ще троє пасажирів - учасників ДТП, зазнали тяжких тілесних ушкоджень. Крім того вказує, що ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому неналежним чином усвідомлював свої дії і міг керувати ними, не враховуючи наслідків, що можуть статися, оскільки перевозив значну кількість людей (пасажирів) у вантажному автомобілі, який не розрахований для пасажирських перевезень, тим більше грубо порушуючи правила дорожнього руху, а тому висновок суду про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання - вважає необгрунтованим.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Костопільського районного суду від 20 червня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. В обгрунтування своїх доводів зазначає, що прокурор не спростовує, наведеними доводами в апеляційній скарзі висновків суду та законності прийнятого рішення, зокрема й мотивів, з яких суд звільнив обвинуваченого від відбування покарання. Додає, що обвинувачений ОСОБА_4 - не є особою, якій необхідно призначати покарання у виді позбавлення волі із реальним відбуванням цього покарання у виправній колонії, оскільки потерпілі претензій до нього не мають, завдані збитки він відшкодовує по мірі можливості, а вчинений злочин - є неумисним.

За вироком суду, 24 квітня 2016 року, о 13-й год. 57 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Mercedes-Benz «Vito-108», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 90 км/год по автодорозі Бережниця-Степань-Деражне-Клевань, зі сторони с.Бичаль у напрямку с.Злазне на 87 кілометрі+700 м. вищевказаної автодороги, що у межах Костопільського р-ну, Рівненської обл., всупереч вимогам п.«б» п.2.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, раптово та у безпосередній близькості виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем Mercedes-Benz «Vito-112 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , який рухався у зустрічному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля Mercedes-Benz «Vito-112 CDI» ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а пасажир ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Пасажири автомобіля Mercedes-Benz «Vito-108» ОСОБА_11 та ОСОБА_14 кожен окремо отримали тяжкі тілесні ушкодження.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, думку потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили не позбавляти волі обвинуваченого, думку обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що виразились у ігноруванні п.«б» п.2.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та кваліфікація судом першої інстанції таких дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом доказами, в їх сукупності.

Також, фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину прокурором не оспорюються, а тому не є предметом розгляду апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Що ж стосується виду та розміру призначеного ОСОБА_4 судом першої інстанції основного покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років зі звільненням від відбування такого основного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки, то колегія суддів приходить до таких висновків.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно.

При призначенні покарання обвинуваченому, як убачається з вироку, в якості обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , суд визнав: щире каяття у скоєному, сприяння у розкритті злочину, добровільне часткове усунення заподіяної матеріальної шкоди, у зв`язку із чим, потерпілі не заявляли до обвинуваченого будь-яких претензій матеріального характеру, а також прийняв до уваги, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, врахував його негативний стан здоров`я та те, що по місцю проживання останній характеризується позитивно, думку потерпілих, які просили застосувати до обвинуваченого міру покарання, яка не пов`язана з позбавленням волі та прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування призначеного покарання, на підставі застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог п.п. 2, 4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність ухвалення нового вироку у частині неправильного звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

За винятком фактичних обставин кримінального провадження та обставин, які пом"якшують покарання , що були враховані судом першої інстанції, колегія суддів, зокрема, визначаючи ступінь тяжкості, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину також враховує, як пом"якшуючі покарання обставини те, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, відшкодовує по мірі можливості завдані потерпілим збитки, про що вони підтвердили в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Тобто, обвинувачений з дня вчинення злочину постійно відшкодовує завдану злочином шкоду потерпілим та на лікування потерпілих на протязі, більш як півтора року з дня настання ДТП, про що потерпілі підтвердили при розгляді апеляційної скарги прокурора в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням роз`яснень, які висловив Пленум ВСУ та надав судам для врахування ними факторів, які слід враховувати при розгляді даної категорії справ і, враховуючи думку потерпілих, які як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, користуючись своїми правами, зазначеними у п.5 ч.3 ст.56 КПК України, в частині, що стосується висловлювань своєї думки про визначення покарання, вказали, що пробачили обвинуваченого ОСОБА_4 та додали, що покарання у виді реального позбавлення волі буде для нього недоцільним, колегія суддів уважає, що

встановлений іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки при звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі забезпечить виконання, покладених ст.76 КК України обов`язків ОСОБА_4 та попередить вчинення ним нових злочинів.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У ході апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів було проаналізовані доводи прокурора, наведені ним в апеляційній скарзі та оцінено, як ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, так і всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, однак рішення суду про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням такими доводами, прокурор висновки суду не спростував.

Що стосується призначеного судом першої інстанції додаткового покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, то колегія суддів вважає таке рішення суду також таким, що ухвалене обгрунтовано, згідно кримінального закону та відповідає ст.370 КПК України.

Пунктом першим частини першої ст.407 КПК України, передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 20 червня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1