Справа № 307/1366/17
Провадження № 1-кп/307/403/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2
представника потерпілого ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, із базовою загальною середньою освітою, не працюючу, не одружене, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судиму, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України,
В С Т А Н О В И В:
30.11.2007 р. ОСОБА_5 подала до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, яке знаходиться по вул. Незалежності, у м. Тячів, заяву, в яку внесла недостовірні відомості про те, що являється одинокою матір`ю, має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з її батьком, ОСОБА_7 , не проживає та не веде спільне господарство, хоча перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, і як одинока мати, з цього місяця, по травень 2017 року, отримала від управління соціального захисту населення матеріальну допомогу в розмірі 51310.13 грв.
Крім того, 27.09.2010 р., ОСОБА_5 подала до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, яке знаходиться по вул. Незалежності, у м. Тячів, заяву, в яку внесла недостовірні відомості про те, що являється одинокою матір`ю, має доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з її батьком ОСОБА_7 не проживає та не веде спільне господарство, хоча перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, і як одинока мати, з цього місяця, по травень 2017 року, отримала від управління соціального захисту населення матеріальну допомогу в розмірі 40691.20 грв.
Таким чином, ОСОБА_5 спричинила державі, в особі Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, матеріальну шкоду на загальну суму 92001.33 грв.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю. Пояснила, що в 2007 році в неї та ОСОБА_7 народилася донька ОСОБА_9 . А в свідоцтві про народження, у графі «прізвище батька дитини», було вказано її прізвище, в графі «по батькові», ім`я батька дитини записано за її вказівкою. З метою отримання соціальної допомоги як одинокій матері дитини вона написала у селищній раді заяву, в якій вказала, що дитину виховує сама, з батьком дитини не перебуває у шлюбі та не веде спільний побут. Вказану заяву та декларацію вона подала до Тячівського управління соціального захисту населення. Розмір соціальної допомоги на одну дитину складав 600-800 грв. щомісяця. ІНФОРМАЦІЯ_4 в них з ОСОБА_7 народилася друга донька - ОСОБА_10 . Як у графах свідоцтва про народження «прізвище дитини», так і «по батькові», відомості були внесені за її вказівкою. Після цього вона знову написала заяву, в якій вказала, що дитину виховує сама, з батьком дитини не перебуває у шлюбі та не веде спільний побут і подала її до Тячівського управління соціального захисту населення. На підставі вказаної заяви отримувала щомісяця близько 1200 грв. на утримання доньки ОСОБА_10 . Недвецький в основному проживав разом з ними та допомагав їй утримувати дітей. На даний час ОСОБА_7 являється інвалідом та продовжує жити разом з ними.
Представник потерпілого ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що з 2001 року працює у Тячівському управлінні соціального захисту населення Тячівської РДА. ОСОБА_5 виплачувалася соціальна допомога як одинокій матері, оскільки вона подавала заяви про те, що не проживає з біологічним батьком дітей. Під час проведення обстеження її матеріально-побутових умов було виявлено, що обвинувачена проживає з біологічним батьком дітей.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачена та представник потерпілого правильно розуміють зміст правопорушень, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченої, представника потерпілого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачену як особу.
Оцінивши показання обвинуваченої, які вона дала вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленою із правилами ст. 349 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 заволоділа чужим майном шляхом обману.
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 щодо заволодіння грошовими коштами з бюджету держави з листопада 2007 року по травень 2017 року, в розмірі 51310.13 грв., суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України по кваліфікуючій ознаці заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 щодо заволодіння грошовими коштами з бюджету держави з вересня 2010 року по травень 2017 року, в розмірі 40691.20 грв., суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України по кваліфікуючій ознаці заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Обираючи обвинуваченій покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: вину свою визнала, щиро розкаялася, має на утриманні троє малолітніх дітей; обставин, які обтяжують покарання суд не знайшов.
Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Згідно ст. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2016 році", від 22.12.2016 р. звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а злочин передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, є злочином середньої тяжкості. Обвинувачена ОСОБА_5 має троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і не позбавлена батьківських прав.
Отже обвинувачена ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання.

Досудовим слідством Шеверя обвинувачується ще й у тому, що 30.11.2007 р., у робочий час, знаходячись у приміщенні Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, по вул. Незалежності, у м. Тячів, діючи умисно, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, маючи на меті протиправне збагачення, підробила офіційний документ заяву "Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг", бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 96 від 22.02.2012 р., зазначивши у ній недостовірні відомості у розділі "Додаткова інформація, яка повідомляється одинокою матір`ю", що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує свою неповнолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її біологічним батьком, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Цю заяву вона подала до вищевказаної установи, і вона (заява) стала підставою для призначення та виплати їй допомоги як одинокій матері на вказану дитину, у період з листопада 2007 року по травень 2017 року, внаслідок чого Шеверя спричинила державі, в особі Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, матеріальні збитки на загальну суму 51310.13 грв.
Крім того, 27.09.2010 р., у робочий час, знаходячись у приміщенні Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, по вул. Незалежності, у м. Тячів, діючи умисно, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, маючи на меті протиправне збагачення, підробила офіційний документ заяву "Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг", бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 96 від 22.02.2012 р., зазначивши у ній недостовірні відомості у розділі "Додаткова інформація, яка повідомляється одинокою матір`ю", що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує свою неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з її біологічним батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Цю заяву вона подала до вищевказаної установи, і на її підставі їй було призначено та виплачено допомогу як одинокій матері на вказану дитину, у результаті чого, за період з вересня 2010 року, по травень 2017 року, ОСОБА_5 спричинила державі, в особі Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА, матеріальні збитки на загальну суму 40691.20 грв.
У обвинувальному акті ці дії Шеверя кваліфіковано за різними редакціями ч. 1 ст. 358 КК України по кваліфікуючій ознаці підроблення документа, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а також по кваліфікуючій ознаці підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується, установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем.
За ч. 2 ст. 358 КК України, дії обвинуваченої кваліфіковано по кваліфікуючій ознаці підроблення документа, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, вчинене повторно, а також по кваліфікуючій ознаці - підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується, установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно.
За ч. 3 ст. 358 КК України дії обвинуваченої Шеверя кваліфіковано по кваліфікуючій ознаці використання завідомо підробленого документу.
Суд з такою кваліфікацією дій обвинуваченої не погоджується виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 358 КК України в редакції, чинній станом на 30.11.2007 року, кримінальна відповідальність настає за підроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
Згідно ч. 1 ст. 358 КК України в редакції чинній станом на 27.09.2010 р. відповідальність настає за складання чи видачу працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, підроблення з метою використання або збуту посвідчень, інших офіційних документів, які складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, а також виготовлення підроблених офіційних печаток, штампів чи бланків з метою їх збуту або їх збут чи збут завідомо підроблених офіційних документів, у тому числі особистих документів особи.
Відповідно примітки до цієї статті під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які породили чи здатні породити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
З правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України № 1/485/2/13 від 09.07.2015 р. убачається, що при встановленні ознак офіційного документа, як предмета злочину, слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
У правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 25.04.2013 р. по справі № 5-10кс13 зазначено, що враховуючи нормативне визначення службового підроблення, офіційними документами визнаються ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організації, незалежно від будь-якої форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають юридичне значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. Підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні.
В рекомендації Ради Європи № R (2002) державам - членам про доступ до офіційних документів (ухвалена Комітетом міністрів 21 лютого 2002 року на 784-ому засіданні заступників міністрів) зазначено що: "офіційні документи" - означає будь-яку інформацію, яка є записаною в будь-якому вигляді, вироблена або отримана органами державної влади і пов`язана з будь-якою державною або адміністративною функцією, за винятком документів, які перебувають на стадії підготовки.
Наведене дає можливість суду прийти до категоричного висновку про те, що заяви написані ОСОБА_5 30.11.2007 р. та 27.09.2010 р., в які нею було внесено неправдиві відомості, у жодному разі не можна вважати документом, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а так само документом, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надає певні права чи звільняє від обов`язків, іншим офіційним документом, який складений у визначеній законом формі та містить передбачені законом реквізити.

Виготовляючи вказані заяви, та вносячи в них завідомо неправдиві відомості обвинувачена обманювала управління соціального захисту населення, а не підробляла документи. Приєднані нею до заяв документи про народження дітей відповідають дійсності. Заява про надання допомоги заповнюється особою яка її подає, а не посадовою особою у зв`язку з виконанням своїх професійних обов`язків.

Отже вказані заяви були частиною її злочинного умислу спрямованого на заволодіння державними коштами (чужим майном) шляхом отримання їх як допомоги одинокій матері, яка не проживає із біологічним батьком дітей, хоча насправді вона проживала з ним і вела спільне господарство.

Оцінивши дії обвинуваченої суд вважає, що в даному випадку відсутній склад та подія кримінального правопорушення передбаченого ч.ч. 1 ст. 358 КК України, а відповідно і склад та подія кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України не залежно від редакції статті 358, так як не дивлячись на зміну редакцій в усіх випадках законодавець передбачає відповідальність за підроблення документів ( станом на 30.11.2007 р.), або за складання чи видачу завідомо підроблених офіційних документів (станом на 27.09.2010 р.). Тобто мова йде саме про підробку документів, а не про надання завідомо неправдивої інформації, що зробила обвинувачена в своїх заявах.
Частиною 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру, чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України, чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування, чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Частинами 1 та 3 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 р. суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі:
за ч. 1 ст. 190 КК України на один рік;
за ч. 2 ст. 190 КК України на два роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді двох років обмеження волі.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у зв`язку з амністією.
Визнати невинуватою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України, та виправдати її, у зв`язку з відсутністю в її діях складу і події кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід щодо засудженої ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази - заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги від 30.11.2007 р., 27.09.2010 р., 15.07.2016 р., 08.02.2016 р. та 20.01.2017 р. зберігати при матеріалах досудового розслідування.
Судові витрати по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1