В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.08.2017 Справа №607/5349/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911 від 11 березня 2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-06.05.1995 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст. 143 КК України до 2 років позбавлення волі із конфіскацією майна;

-09.12.2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн;

-27.01.2016 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнений від відбування покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2016 року близько 12 год. у ОСОБА_3 , разом із невстановленою слідством особою, які перебували по АДРЕСА_2 виник злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний намір, 11 березня 2016 року близько 12 год. ОСОБА_3 , який перебував разом із невстановленою особою по вул. Львівська, 3 в м. Тернополі, запропонував невстановленій слідством особі, вчинити шахрайські дії, на що остання погодилася. Після чого вони розприділивши ролі між собою, в яких невстановлена слідством особа повинна відволікати потерпілу ОСОБА_5 , пропонуючи їй розділити між собою сувенірні грошові кошти, які перед цим підкинув ОСОБА_3 , а останній повинен був в подальшому шляхом обману заволодіти грошовими коштами потерпілої, підмінивши їх на сувенірні.

В подальшому, перебуваючи у злочинній змові разом із ОСОБА_3 , невстановлена досудовим слідством особа, по вул. Львівська, 3 в м. Тернополі, запропонувала ОСОБА_5 розділити грошові кошти, які перед цим, імітуючи падіння підкинув ОСОБА_3 , таким чином відволікаючи її. В цей час до них підійшов ОСОБА_3 , який маючи умисел на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, отримавши шляхом обману добровільну згоду ОСОБА_5 на отримання її майна під приводом огляду сумки на предмет наявності, нібито його загублених грошей. В подальшому ОСОБА_3 взяв із сумки 600 доларів США, підмінив їх на сувенірні долари США номіналом по 100 доларів, видавши їх за справжні, та сказавши що це не його гроші, поклав їх у сумку ОСОБА_5 .

Заволодівши таким чином грошовими коштами останньої, а саме 600 (шестистма) доларами США, що згідно курсу НБУ станом на 11.03.2016 року становить 15311,52 грн. ОСОБА_3 разом із невстановленою слідством особою, з місця вчинення злочину втекли, спричинивши своїми умисними діями матеріальну шкоду ОСОБА_5 на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, доповнити нічого не може. У вчиненому щиро розкаюється, шкоду завдану злочином відшкодував в повному обсязі, а тому просить суд суворо його не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила зазначені в обвинувальному акті обставини щодо заволодіння її майном обвинуваченим разом із невстановленою слідством особою. Шкода завдана злочином їй відшкодована в повному обсязі, а тому претензій до обвинуваченого вона немає. Щодо міри покарання обвинуваченому, просить суд його суворо не карати та не позбавляти його волі.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акту, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинено повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, конкретні обставини справи, думку потерпілої, яка просить обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти волі, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, із обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення експертизи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення технічної експертизи документів від 25.03.2016 №1.1-125/16 в розмірі 439,8 грн. (чотириста тридцять дев`ять гривень 80 копійок) в користь держави (УК у м. ТЕРНОПОЛІ /м. Тернопіль/ 24060300 р/р 0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий суддяОСОБА_1