АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/531/17 Справа № 694/263/17 Категорія: ч.1 ст.263 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.04.2017 року яким,

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м.Звенигородка Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українеця, громадянина України, освіта середня - спеціальна, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 13.03.2015 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в сумі 850 гривень.24.11.2015 року ухвалою Звенигородського районного суду змінено не відбуте покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн. на 50 годин громадських робіт. Покарання відбув 18.02.2016 року. Відповідно до п.5 ст.89 КК України судимість не погашена.

- 26.09.2016 року Звенигородським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обв`язки відповідно до ст.76 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 частково приєднано призначене покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України до покарання по вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.09.2016 року відповідно до якого ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, остаточно визначено покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обв`язки відповідно до ст.76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 661 грн.55 коп.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджений за те, що в порушення приписів постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року, якими заборонено мати громадянам без відповідного дозволу будь-яку зброю і боєприпаси, у невстановлений досудовим слідством день та час, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , із невстановлених досудовим слідством набоїв, які знайшов в м. Звенигородка Черкаської області, вийняв порох, та, достовірно знаючи, що вказана речовина є вибуховою, залишив її собі, чим незаконно придбав, не маючи на те відповідного дозволу дану вибухову речовину, яку в подальшому помістив до металевої ємкості та незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав на полиці біля свого ліжка за адресою проживання по АДРЕСА_1 до 07:25 години 13.01.2016.

13.01.2016року в період часу з 07:25 до 09:00 години, на підставі ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.01.2016року був проведений обшук в квартирі АДРЕСА_2 , за адресою проживання ОСОБА_7 в ході якою, працівниками поліції було виявлено та вилучено металеву ємкість із вмістом гранульованої речовини чорного кольору, яка згідно висновку судової експертизи вибухових речовин №2/813 від 24.06.2016, являється промислово виготовленою вибуховою речовиною метальної дії одноосновним нітроцелюлозним порохом. Загальна маса вказаної вибуховою речовини складає 118 грамів 100 міліграмів.

В апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також кримінального процесуального закону. Як вбачається із вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 ,. призначено більш м`яке покарання 2 роки позбавлення волі, тоді як санкція ч.1 ст.263 КК України передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі. При цьому, більш м`яке покарання, призначене ОСОБА_7 , за відсутності на те підстав та без посилання на ст.69 КК України. Крім того, в мотивувальній та резолютивній частині рішення помилково вказано про стягнення судових витрат за проведення експертизи, замість процесуальних витрат.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , якій не заперечував проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Ці вимоги судом 1 інстанції не дотримані.

Так, висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.349 КК України, який суд дав належну оцінку.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до змісту ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним та призначив йому покарання за ч.1 ст.263 КК України і виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнив від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків відповідно до вимог ст.76 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднав покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.09.2016 року та остаточно визначив до відбуття 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та поклав обов`язки відповідно до вимог ст.76 КК України.

Суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в порушення вимог кримінального закону України призначив покарання за межами санкції ч.1 ст.263 КК України, при цьому підстав та посилань на вимоги ст.69 КК України у вироку суду першої інстанції не наведено.

Санкція ч.1 ст.263 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону України у мотивувальній та резолютивній частині рішення помилково вказав про стягнення судових витрат за проведення експертизи, тоді, як Глава 8 кримінального процесуального кодексу передбачає стягнення процесуальних витрат.

Відповідно до вимог ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу, витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

За змістом ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, серед інших, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевказане, покарання призначене ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, призначено у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, та істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, оскільки з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуті судові витрати, тому колегія суддів вважає, що в частині призначення ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі та стягнення судових витрат, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нового вироку.

Згідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку, суд в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховує покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України, колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67, 70 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується посередньо.

В якості обставин пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, а також те, що тяжких наслідків від вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не наступило, колегія суддів вважає за можливе призначити останньому покарання за ч.1 ст.263 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки із покладенням на останнього обов`язків відповідно до ст.76 КК України. Стягнути з ОСОБА_7 на користь Держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 661 грн.55 коп.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За вищевказаних обставин, вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_7 та стягнення з обвинуваченого судових витрат за проведення експертизи в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.04.2017 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання та стягнення судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.263 КК України 4 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.09.2016 року більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки.

На підставі положень ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або начання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 661 грн.55 коп. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

В решті вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.04.2017 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий :

Судді :