Справа № 595/1701/14-к
Провадження № 1-кп/603/7/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 28 лютого 2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сновидів Бучацького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні осіб не має, приватного підприємця, громадянина України, не судимого

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України,

за участі прокурора : ОСОБА_4

обвинуваченого : ОСОБА_3

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5

ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

представника потерпілих: ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000061 від 28.02.2014 року ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що будучи приватним підприємцем згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, виданого 05.08.1997 року Бучацькою районною державною адміністрацією Тернопільської області, та здійснюючи діяльність у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що у АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст..ст. 43,45,46 Конституції України, п.6 ч.1 ст. 24 КЗпП України, наказу Мінпраці від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівниками та фізичною особою», Порядку реєстрації трудових договорів від 27.06.2001 року та ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», обвинувачений ОСОБА_3 допустив потерпілого ОСОБА_7 до виконання роботи на посаді сторожа з вересня 2000 року та потерпілого ОСОБА_8 - на посаді сторожа з липня 2001 року, по лютий 2014 року, не уклавши з ними трудових угод в письмовій формі, та в порушення вимог ст. 48 КЗпП України не оформив записи у трудових книжках вказаних працівників.

Приватний підприємець ОСОБА_3 проводив оплату заробітної плати потерпілим Фещаку ОСОБА_10 та Фещаку ОСОБА_11 на руки, не подаючи при цьому звітності в державні контролюючі органи та не перераховуючи внески за них на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в Пенсійний фонд України, державне соціальне страхування на випадок безробіття у Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, чим ігнорував обов`язок забезпечувати нормальні умови праці, необхідні для виконання працівниками роботи, передбачені законодавством про працю та іншими нормативними актами, які регулюють трудові відносини.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не визнав, та суду пояснив, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 офіційно не працювали у нього на посаді сторожів. Вони лише іноді, кілька разів на місяць, виконували різні види робіт в нього вдома, а також на об`єктах його підприємницької діяльності, зокрема, косили траву, розвантажували товар тощо. Однак, зазначені роботи потерпілі виконували несистематично та не мали ознак стійких трудових відносин. Також, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 іноді брали різні товари з його магазину, за які не повертали кошти. Обвинувачений ОСОБА_3 також вказав, що потерпілі з вимогою про їх працевлаштування ні в письмовій ні в усній формі до нього не звертались. Крім того, об`єкти його підприємницької діяльності обладнані протипожежними та охоронними сигналізаціями, а тому, потреба у залученні працівників для здійснення охорони відсутня. Обвинувачений ОСОБА_3 також зазначив, що ОСОБА_7 дійсно працював у його дружини ОСОБА_13 на підставі трудового договору з 10.06.2005 року по 31.12.2005 року, на посаді різноробочого, а тому, деякі свідки могли бачити ОСОБА_7 або ОСОБА_8 на території чи поблизу його магазину. В задоволенні заявленого цивільного позову ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про зобов`язання вчинити дії та стягнення майнової і моральної шкоди просить відмовити.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він та його батько працювали у підприємця ОСОБА_3 на посаді сторожів, зокрема він з липня 2001 року, а батько з 2000 року по 2014 рік, де вони здійснювали охорону території, на якій розміщені приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », складів та бару-ресторану, за адресою: АДРЕСА_1 . Охорону зазначених приміщень вони з батьком здійснювали зимою та літом з 21-22 год. вечора до 07:00 год. ранку. Під час сторожування, слідкували за порядком на території, перевіряли замки. Іноді за дорученням ОСОБА_3 виконували також інші роботи, зокрема розвантажували товар, косили траву на території, тощо. Виконуючи роботу у ОСОБА_3 він та його батько вважали, що працевлаштовані офіційно. Крім того, вони неодноразово з зазначеного приводу звертались до ОСОБА_3 , на що останній запевняв їх, що вони працюють офіційно сторожами. Як виявилось згодом, ОСОБА_3 їх обманював, таким чином уникаючи сплати податків та не сплачуючи йому та його батьку ОСОБА_7 мінімальну заробітну плату. Зокрема, заробітну плату вони отримували з рук в руки, та вона становила: з 2000 року по 2005 рік 200 грн., з 2006 року по 2014 рік - 400 грн. в місяць. При цьому, ОСОБА_3 запевняв їх, що половину із їх заробітної плати він сплачує в Пенсійний фонд України. Крім того, в рахунок заробітної плати, вони іноді отримували різні товари з магазину обвинуваченого ОСОБА_3 . Заявлений цивільний позов підтримує повністю.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що з 2000 року по лютий 2014 року він та з 2001 року по 2014 рік - його син ОСОБА_8 , працювали у обвинуваченого ОСОБА_3 на посаді сторожів в с.Соколів Бучацького району Тернопільської області без укладання трудового договору, де охороняли магазин, склади та бар. Сторожування здійснювалось кожного дня зимою та літом з 21-22 год. вечора до 07:00 год. ранку. Іноді за дорученням ОСОБА_3 він та його син ОСОБА_8 виконували також інші роботи, зокрема розвантажували товар, косили траву на території чи рубали дрова, за що отримували грошові кошти. Під час сторожування, слідкували за порядком на території, перевіряли замки. Заробітну плату вони отримували з рук в руки або ОСОБА_3 залишав гроші у ресторані. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 запевняв його, що він офіційно працевлаштований, та половину заробітної плати він сплачує у Пенсійний фонд України. Заробітна плата становила: з 2000 року по 2006 рік - 200 грн., з 2006 року по 2014 рік 400 грн. в місяць. Заробітну плату ОСОБА_3 виплачував на початку місяця без жодної звітності. Крім того, в рахунок заробітної плати вони іноді отримували різні товари з магазину обвинуваченого ОСОБА_3 . Вважали, що працевлаштовані офіційно, оскільки неодноразово звертались до ОСОБА_3 з проханням працевлаштувати їх офіційно. Заявлений цивільний позов підтримує повністю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що протягом року з 2004 по 2005 рік вона працювала у барі обвинуваченого ОСОБА_3 . В зазначений період, у ОСОБА_3 також на посаді сторожів працювали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . ЇЇ робочий час починався з 10:00 год. ранку до 00:00 год. ночі. Вона неодноразово бачила потерпілих на території закладів ОСОБА_3 вночі коли поверталась додому та зранку о 06:00 год., коли передавала автобусом передачі своїм дітям. На скільки їй відомо, заробітна плата ОСОБА_8 та ОСОБА_7 становила по 400 грн. кожному, інші 400 грн. ОСОБА_3 , з його слів, сплачував в Пенсійний фонд України. Також зазначила, що бачила як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виконували інші види робіт, зокрема, рубали дрова, розвантажували товар.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що три або чотири роки тому, бачив ввечері ОСОБА_7 на роздоріжжі біля бібліотеки с.Соколів Бучацького району Тернопільської області, поблизу закладів які належать ОСОБА_3 . При зустрічі ОСОБА_7 повідомив йому, що чергує та працює сторожем у ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що протягом декількох років - до 2014 року, декілька разів проїжджаючи повз центр с. Соколів Бучацького району, після обіду або під вечір бачив ОСОБА_7 на території чи поблизу магазину ОСОБА_3 . Чи працював ОСОБА_7 та Фещак ОСОБА_17 у ОСОБА_3 офіційно на посаді сторожа йому не відомо.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що в 2014 або 2015 році, 3 або 4 рази ввечері бачив ОСОБА_7 на території або поблизу магазину ОСОБА_3 біля брами, який під час розмови повідомив йому, що працює у ОСОБА_3 сторожем. Про те, що ОСОБА_7 працює у ОСОБА_3 свідку ОСОБА_18 стало відомо також зі слів дружини ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що протягом квітня по жовтень 2004 року, вона працювала поваром у колгоспній столовій. Ішовши зранку о 07:00 год. ранку на роботу, вона іноді бачила ОСОБА_7 у центрі с.Соколів Бучацького району Тернопільської області поблизу магазину, який на даний час належить ОСОБА_3 . Про те, чому він там стояв та що він там робив, вона у ОСОБА_7 особисто не запитувала. Зі слів дружини ОСОБА_7 та інших односельчан, їй стало відомо, що останній працює у ОСОБА_3 сторожем.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що у 2010 році до Бучацького РВ УМВС надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про вчинення відносно нього протиправних дій зі сторони жителів с.Соколів Бучацького району Тернопільської області. Згодом йому стало відомо, що вищезазначений конфлікт мав місце у центрі с.Соколів, на роздоріжжі неподалік торгового комплексу «Едельвейс». Згодом, у своєму поясненні ОСОБА_8 зазначив, що працює у ОСОБА_3 сторожем. На той час свідок ОСОБА_20 виконував обов`язки дільничого с.Соколів Бучацького району. В результаті перевірки повідомлення ОСОБА_8 прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, винних притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного хуліганства. Про те, чи працював ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у ОСОБА_3 сторожами йому не відомо.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що є приватним підприємцем та її магазин знаходиться неподалік об`єктів підприємницької діяльності ОСОБА_3 . Вона неодноразово бачила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території, де розміщені об`єкти підприємницької діяльності ОСОБА_3 , починаючи з 2001 або 2002 року до 2013-2014 року, де вони працювали сторожами. Працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодня підмінюючи один одного. Під час роботи здійснювали охорону території яка належить ОСОБА_3 . Також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виконували інші види робіт, зокрема, замітали територію, розвантажували товар, косили траву. Бачила вона їх часто, коли возила товар до свого магазину, зокрема зимою від 19:00 год. та іноді в нічний час о 04:00 год. ранку, коли їхала рейсовим автобусом у м. Чернівці. На скільки їй відомо зі слів потерпілих, заробітна плата ОСОБА_8 та ОСОБА_7 становила по 400 грн. кожному, інші 400 грн. ОСОБА_3 говорив, що сплачував в пенсійний фонд, однак як виявилось згодом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 офіційно працевлаштовані не були.

Допитаний в якості свідка працівник Бучацького об`єднаного управління ПФУ в Тернопільській області ОСОБА_22 суду пояснив, що згідно наявних в пенсійному фонді даних, пенсійна справа відносно ОСОБА_8 не заведена, тому відсутня можливість надати його трудову книжку. Фещак ОСОБА_23 з 2006 року отримує пенсію за віком, проте надати оригінал трудової книжки неможливо, оскільки згідно запису на заяві про призначення перерахунку пенсії, трудову книжку видано ОСОБА_7 , та в Бучацькому об`єднаному управлінні ПФУ в Тернопільській області міститься її копія. Згідно зазначеної копії трудової книжки, у ній містяться записи починаючи з 2000 року. Зокрема, у ній міститься запис від 10.06.2005 року про прийняття на роботу на підставі трудового договору до ПП ОСОБА_24 . Також згідно запису від 31.12.2005 року ОСОБА_7 звільнений з роботи у зв`язку з закінченням строку договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. 12.01.2006 року ОСОБА_7 розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Дані про те, що ОСОБА_7 працював у ОСОБА_3 відсутні.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що протягом останніх 8 років працює у ОСОБА_3 водієм. Працює кожного дня та його робочий час починається о 8 год. 30 хв. ранку та закінчується о 17 год. 30 хв. вечора. За час роботи він іноді бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території підприємницької діяльності ОСОБА_3 , які працювали несистематично та виконували різну роботу, а саме, рубали дрова, косили траву, замітали. Про те, чи працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у ОСОБА_3 сторожами йому не відомо. За виконану роботу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримували певну грошову суму, іноді брали товари з магазину. Про конфлікти між потерпілими та обвинуваченим ОСОБА_3 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що вона давно знайома з потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 . Протягом останніх 10 років вона є частим відвідувачем магазину «Все для дому» та часто відвідує у нічний час бар ОСОБА_3 , при цьому потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вона там не бачила та нічними сторожами у ОСОБА_3 вони не працювали. Проте, вона декілька разів бачила ОСОБА_7 або ОСОБА_8 на території об`єктів підприємницької діяльності ОСОБА_3 , під час того, як вони замітали територію або рубали дрова. Також повідомила, що причиною конфлікту між потерпілими та обвинуваченим є суперечності між ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_21 , яка неодноразово писала скарги на ОСОБА_3 та умисно підбурила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти ОСОБА_3 . Також зазначила, що вона була присутня під час проведення перевірок у ОСОБА_3 , на яких порушень трудового законодавства виявлено не було.

Свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що особисто знайома з ОСОБА_3 . Кожного ранку вона проїжджає повз центр с.Соколів Бучацького району по дорозі на роботу та декілька разів зранку бачила там ОСОБА_7 , який стояв біля магазину ОСОБА_3 . Про те, чи працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у ОСОБА_3 сторожами їй невідомо.

Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що він біля 15 років працює інструктором-екскурсоводом оздоровчого комплексу «Лісовий», та часто затримується на роботі до пізна. Іноді заходив до ресторану «Едельвейс» після робочого часу. При цьому жодного разу проїжджаючи повз магазин ОСОБА_3 , який знаходиться в центрі села Соколів Бучацького району чи відвідуючи ресторан, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свідок не бачив. Іноді бачив ОСОБА_8 який пив пиво в ресторані «Едельвейс». Також йому відомо, що на території закладів ОСОБА_3 протягом тривалого часу встановлено охоронну систему та камери відео спостереження.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснила, що з 2008 року по 2012 рік вона працювала у продуктовому магазині ПП ОСОБА_3 та її робочий день тривав починаючи з 08:00 год. ранку до 20:00 год. вечора. Кожного ранку у робочі дні, вона брала ключі у ОСОБА_3 та відкривала магазин. У зазначений час та протягом дня вона лише іноді бачила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території магазину та ресторану ОСОБА_3 , коли вони розвантажували товар, косили траву або рубали дрова. За виконання зазначеної роботи вона за розпорядженням ОСОБА_3 видавала Фещаку ОСОБА_10 та ОСОБА_8 різні товари з магазину, які зазвичай забирала дружина ОСОБА_7 . Також, зазначила, що їй не відомо, чи працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 чи будь-які інші особи на посаді сторожів у ОСОБА_3 . Також свідок ОСОБА_29 зазначила, що вона іноді відкривала та закривала ворота, які вели на територію магазину продуктів ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_30 в суді пояснила, що працює у ОСОБА_3 з 2003 року по даний час в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться в одному приміщенні із рестораном «Едельвейс» с.Соколів Бучацького району. Її робочий день триває з 08 год. 30 хв. ранку до 18 год. 00 хв. вечора. Також свідок ОСОБА_30 зазначила, що ОСОБА_7 та Фещак ОСОБА_17 виконували у ОСОБА_3 різні види робіт, зокрема, косили траву, розвантажували цемент чи рубали дрова, за що ОСОБА_3 дозволяв брати потерпілим або дружині ОСОБА_7 різні види товарів з магазину на різні суми, про що вона повідомляла ОСОБА_3 . Про те, чи працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у ОСОБА_3 на посаді сторожів їй не відомо. Також їй відомо, що на даний час у приміщенні магазинів ОСОБА_3 встановлені камери відеоспостереження та сигналізація.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працювали у ОСОБА_3 сторожами, про що йому стало відомо під час особистої розмови з ОСОБА_7 . Зокрема, йому відомо, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почергово сторожували територію бару та магазину ОСОБА_3 , крім того, свідок особисто декілька разів бачив як ОСОБА_7 закривав браму, яка веде не територію бару ОСОБА_3 та декілька разів бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території магазину та бару.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працювали у ОСОБА_3 протягом 4 або 5 років та він інколи бачив їх днем та ввечері на території, на якій розміщені магазин та ресторан ОСОБА_3 , він бачив як потерпілі розвантажували товар, зимою очищали територію від снігу. Про те, чи працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у ОСОБА_3 на посаді сторожів йому не відомо.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні пояснив, що він працював барменом у ОСОБА_3 в барі, який знаходиться у центрі с. Соколів Бучацького району Тернопільської області протягом року з 2009 року по 2010 рік. Також він іноді, близько одного разу на тиждень, бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території бару та магазину ОСОБА_3 , які рубали дрова або косили траву. Свідок ОСОБА_33 зазначив, що його робочий час тривав з 11 год. 00 хв. ранку до 00 год. 00 хв. вечора, при цьому, ішовши після роботи додому та закриваючи бар та браму, яка веде до території, на якій розміщений бар, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в той час він не бачив. Також, іноді ОСОБА_8 брав в барі різні товари, за що згодом виконував різні роботи. Про те, чи працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у ОСОБА_3 сторожами йому не відомо, оскільки брами які ведуть до території магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 » зачиняли особи які безпосередньо працювали у барі та магазині.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор Управління держпраці у Тернопільській області ОСОБА_34 в судовому засіданні зазначив, що в червні 2014 року, на підставі постанови слідчого на проведення перевірки, Управлінням держпраці проводилась документальна перевірка додержання законодавста про працю ОСОБА_3 . Перевірка проводилась за період який охоплює 10 років по 2014 рік. Під час перевірки, зокрема, перевірялись документи щодо нарахування та виплати заробітної плати, накази про прийняття на роботу чи звільнення, тощо. Відомостей про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 працювали у ОСОБА_3 під час перевірки виявлено не було.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, суд враховує наступне.
Згідно показів свідків сторони обвинувачення, зокрема, свідків ОСОБА_32 ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , вбачається, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_8 працювали у ОСОБА_3 на посаді сторожів. При цьому, зазначені свідки вказали, що лише іноді бачили потерпілих на території об`єктів підприємницької діяльності ОСОБА_3 . Згідно показів зазначених свідків, вони також бачили, як потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_8 виконували в ОСОБА_3 різні роботи, зокрема: рубали дрова, розвантажували товар чи косили траву. Разом з тим, з їх показів неможливо встановити час та періодичність перебування потерпілих на території закладів ОСОБА_3 .

З наведеного вбачається, що свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_14 та ОСОБА_21 лише іноді бачили потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 поблизу або на території закладів ОСОБА_3 , внаслідок чого дійшли висновку, що потерпілі працюють у ОСОБА_3 на посаді сторожів. При цьому, з показів зазначених свідків не можна дійти висновку про те, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виконували роботи, притаманні для посади сторожа. Також, з аналізу показів свідка ОСОБА_31 та ОСОБА_21 , вбачається, що більшість отриманої інформації у даній справі, вони отримали саме від потерпілих при їх спілкуванні.

Також суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які у своїх показах також зазначили, що лише іноді бачили потерпілих на території чи поблизу закладів обвинуваченого ОСОБА_3 . При цьому, будь яких відомостей стосовно того, чи відомо їм про те, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працювали сторожами у ОСОБА_3 , які на них були покладені обов`язки та в який сам період, вказані свідки суду не надали.

При цьому, показами вищевказаних свідків підтверджується той факт, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 дійсно виконували різні види робіт на території об`єктів підприємницької діяльності ОСОБА_3 , зокрема, косили траву, рубали дрова чи розвантажували товар. Разом з тим, дослідивши покази вищевказаних свідків, можна дійти висновку, що вищезазначені роботи, які виконували потерпілі, виконувались періодично та не мають ознак стійких, систематичних трудових відносин. Зазначений факт підтверджується, зокрема, показами свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_29 та ОСОБА_35 , які також зазначили, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 іноді, за виконану роботу отримували різні товари з магазину ОСОБА_3 .

Крім того, свідок ОСОБА_31 , ОСОБА_18 і ОСОБА_15 у своїх показах зазначили, що про те, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працюють у ОСОБА_3 їм стало відомо зі слів самих потерпілих, тобто їх покази ґрунтуються на показах з чужих слів, які жодними іншими доказами не доводяться.

Також, покази свідка ОСОБА_20 зводяться лише до того, що ОСОБА_8 у одному з своїх пояснень зазначив, що працює у ОСОБА_3 сторожем. Про те, чи працював ОСОБА_7 та Фещак ОСОБА_17 у ОСОБА_3 , свідок не зазначив.

Так, згідно ч.6 ст.97 КПК України, показання з чужих слів не може буди допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Враховуючи наведене, повно та всебічно дослідивши покази вказаних свідків, суд вважає, що покази свідків обвинувачення не доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні пред`явленого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, показами свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 спростовуються обставини зазначені обвинувальному акті.

Зокрема, зазначені свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 іноді виконували в ОСОБА_3 різні роботи, а саме, рубали дрова, косили траву, розвантажували товар, очищали територію від снігу, однак охорону приміщень та території підприємницької діяльності ОСОБА_3 потерпілі не здійснювали.

Крім того, свідок ОСОБА_29 , ОСОБА_33 та ОСОБА_30 в судовому засіданні зазначили, що магазин та бар відкривали чи закривали самі продавці.

Також суд враховує те, що відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року №336, сторож у своїй діяльності здійснює такі обов`язки, зокрема: перевіряє цілісність об`єкта, що охороняється, (замків та інших запірних пристроїв; наявність пломб; протипожежного інвентарю; справності сигналізації, телефонів, освітлення), разом з представником адміністрації або змінним сторожем. У разі виявлення несправностей (зламані двері, вікна, замки, відсутність пломб та печаток і таке інше), які не дозволяють прийняти об`єкт під охорону, доповідає про це особі, якій він підзвітний, представнику адміністрації та черговому з відділку міліції і охороняє сліди злочину до прибуття представників міліції. За умови виникнення пожежі на об`єкті підіймає тривогу, сповіщає пожежну команду та чергового з відділку міліції, вживає заходів щодо ліквідації пожежі. Чергує в прохідній підприємства, установи, організації: пропускає працівників, відвідувачів, автотранспорт на територію підприємства, установи, організації та назад після пред`явлення ними відповідних документів. Звіряє супровідні документи з фактичною наявністю вантажу, відкриває та закриває ворота. Приймає і здає чергування з відповідним записом у журналі. Утримує приміщення прохідної в належному санітарному стані.
Крім того, щодо посади сторожа, даним довідником встановлюються вимоги, а саме базова загальна середня освіта або початкова загальна освіта та професійна підготовка на виробництві.

В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 хоч і зазначили про те, що працювали на посаді сторожа у ОСОБА_3 , однак жодних належних та допустимих доказів підтверджуючих зазначений факт суду не надали.

Так, в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не зазначили чи вівся ними відповідний журнал чергування та чи було у них чітко визначене робоче місце. Натомість, в своїх показах вони дійсно підтвердили, що виконували у ОСОБА_3 різні види робіт, за що отримували грошові кошти або товари з магазину обвинуваченого.

При цьому, порушення трудового законодавства при залученні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до інших робіт, крім сторожування, в обвинувачення ОСОБА_36 не висувалось, у зв`язку з чим не є предметом дослідження у даному кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частинами 2, 3 статті 17 КПК визначено, що на сторону обвинувачення покладений обов`язок довести винуватість особи поза розумним сумнівом, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Судом безпосередньо досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема:
- повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі №1068/03 від 28.01.2014 року, згідно якого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в УПФ та одержує пенсію за віком з 01.06.2006 року;

- повідомлення Бучацької об`єднаної державної податкової інспекції №1532/19-03-17-025 від 31.03.2014 року, згідно якого ПП ОСОБА_3 , житель с.Соколів Бучацького району Тернопільської області зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізичною особою 05.08.1997 року. Приватний підприємець здійснює діяльність по спрощеній системі оподаткування відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1 від 01.01.2012 року. Інформації про сплату податків по громадянах ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України в Бучацькій ОДПІ інформація про доходи відсутня;

- письмове пояснення ОСОБА_37 від 26.10.2010 року, в якому ОСОБА_33 вказує що ОСОБА_8 працює сторожем кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке належить ОСОБА_3 ;

- повідомлення Бучацької районної державної адміністрації №09-02/1232 від 26.06.2014 року, зі змісту якого вбачається, що 25.06.2014 року сільським головою с.Соколів ОСОБА_32 надано пояснення про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працювали у приватного підприємця ОСОБА_3 ;

- письмову заяву сільського голови с.Соколів ОСОБА_38 , згідно якої останній повідомляє, що ОСОБА_7 та його син ОСОБА_8 дійсно працювали у підприємця ОСОБА_3 сторожами.;

- повідомлення Бучацької районної Державної адміністрації Тернопільської області «Про розгляд звернення» №ф-33/59-120 від 08.07.2014 року, зі змісту якого вбачається, що ПП ОСОБА_3 заперечує трудову діяльність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 сторожами, пояснюючи це тим, що його магазини обладнані пожежно-охоронною сигналізацією. Під час проведення обстеження у приватного підприємця ОСОБА_3 нелегально працюючих осіб не виявлено. Сільський голова с.Соколів у своєму поясненні підтвердив що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 працювали сторожами, однак не звертались в сільську раду стосовно виплати зарплати «в Конвертах»;

- заяву ОСОБА_24 від 24.02.2014 року до Бучацького РВ УМВС України, про те, що 24.02.2014 року біля 14 год. 00 хв. Фещак ОСОБА_17 та ОСОБА_7 обзивали її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та пошкодили майно.

Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення письмовим доказам у їх взаємозв`язку з іншими доказами, суд враховує наступне.
Як вбачається з повідомлення Бучацької районної Державної адміністрації Тернопільської області «Про розгляд звернення» №ф-33/59-120 від 08.07.2014 року, в ньому зазначається про те, що сільський голова с.Соколів у своєму поясненні підтвердив що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 працювали у ОСОБА_3 сторожами. При цьому, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_32 суду пояснив, він бачив лише як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розвантажували товар та зимою чистили територію від снігу, при цьому чи працювали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у ОСОБА_3 на посаді сторожів йому не відомо. У зв`язку з наведеним суд критично оцінює повідомлення Бучацької районної Державної адміністрації Тернопільської області «Про розгляд звернення» №ф-33/59-120 від 08.07.2014 року та письмову заяву сільського голови с.Соколів ОСОБА_38 як такі, що самі по собі не підтверджують вину ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині.

Також суд не бере до уваги повідомлення Бучацької районної державної адміністрації №09-02/1232 від 26.06.2014 року, так як у повідомленні містяться відомості стосовно розгляду звернення жителів с.Соколів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому, жодних даних про те, що останні працювали у ОСОБА_3 сторожами, у повідомленні не зазначено. Також у зазначеному повідомленні зазначено, що під час проведення обстеження 25.06.2014 року, у приватного підприємця ОСОБА_3 нелегально працюючих осіб не виявлено.

Щодо повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі №1068/03 від 28.01.2014 року, повідомлення Бучацької об`єднаної державної податкової інспекції №1532/19-03-17-025 від 31.03.2014 року та письмового пояснення ОСОБА_35 від 26.10.2010 року, слід зазначити те, що жоден з зазначених документів як сам по собі так і в сукупності з іншими доказами жодним чином не можуть слугувати належними доказами на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172 КК України. Крім того, свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні повністю спростував відомості зазначені у письмовому поясненні від 26.10.2010 року.

В судовому засіданні також досліджено витяг з акту перевірки додержання суб`єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №19-04-025/0405 від 06 червня 2014 року, згідно якого, інспекцією проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_3 . Згідно зазначеного акту, трудові договори оформлено з усіма працівниками у письмовій формі, шляхом укладення договору (контракту), видання наказу або розпорядження. Згідно відповіді Управління держпраці у Тернопільській області №2435/01-05-4.1 від 19.07.2017 року, перевірка здійснювалась за період з 01.01.2000 року по 06.06.2014 року. При цьому, за кадровими і бухгалтерськими документами, наданими для перевірки за вказаний період, не виявлено фактів, які б підтверджували перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у трудових відносинах з ОСОБА_3 .

Зазначений факт підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор Управління держпраці у Тернопільській області ОСОБА_39 .

Також згідно листа Територіальної Державної інспекції з питань праці у Тернопільській області №01-11/03/006/1124 від 13.06.2014 року вбачається, що фактів використання нелегальної праці найманих працівників, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_3 не виявлено.

Згідно акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_3 щодо оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року» №151/17- від 10.03.2015 року, у діяльності ПП ОСОБА_3 не виявлено використання праці найманих працівників без укладення трудових договорів.

Також судом досліджено наявні в матеріалах справи копію Рахунку на якому міститься напис: «Сторож Зарплата 260 решта борги» та копію заяви ОСОБА_24 адресовану начальнику Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області в якій остання просить притягнути до відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 які 24.02.2014 року біля 14:00 год. на вулиці с.Соколів Бучацького району обзивали її нецензурними словами та погрожували фізичною розправою.

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 суду пояснила, що ОСОБА_12 з 10 червня 2005 року по січень 2006 року офіційно працював у неї різноробочим. Крім того, ОСОБА_12 іноді сторожував її житловий будинок. За виконану роботу вона йому виплачувала заробітну плату, на підставі чого свідком ОСОБА_24 було написано вищезазначений Рахунок на якому зазначено «Сторож ОСОБА_40 260 решта борги». На зазначеній розписці свідок ОСОБА_24 зазначила «Сторож» у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 іноді сторожував її будинок та вона на той час вважала, що зазначена робота відноситься до посади різноробочий.

В судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від проведення почеркознавчої експертизи вищевказаного Рахунку.

Суд, також не бере до уваги протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_38 від 02.07.2014 року, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_3 від 19.03.2014 року, протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 06.08.2014 року та письмові пояснення ОСОБА_28 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , оскільки в силу положень ч.ч.3, 4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, аналізуючи наведене, можна дійти висновку про те, що між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали місце не трудові а цивільно-правові відносини які мають ознаки договору підряду.

При цьому, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, передбачає наявність порушення норми трудового законодавства, що пов`язане з незаконним звільненням працівника з роботи або іншого грубого порушення законодавства про працю.

Так, грубим порушенням законодавства про працю вважається систематичне порушення тривалості робочого часу, ненадання протягом тривалого часу відпустки, на яку має право працівник, ненадання передбачених законом пільг, компенсацій, незаконне накладення матеріальної відповідальності тощо.

Однак, стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів, які б підтверджували розмір шкоди заподіяної державі або потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_41 . При цьому, розмір шкоди є однією з підстав визначення порушення законодавства про працю грубим.
Також слід зазначити, що потерпілим від цього злочину закон визнає працівника. Під працівниками розуміються особи, на яких поширюється законодавство України про працю і які є відповідною стороною трудових правовідносин, у тому числі державні службовці, які уклали трудові договори з громадянами, особи, які проходять альтернативну (невійськову) службу. Підставою виникнення таких відносин можуть бути: трудовий договір (як письмовий, так і усний), членство у кооперативах та їх об`єднаннях, колективних сільськогосподарських підприємствах, селянських (фермерських) господарствах, підприємствах з іноземними інвестиціями. Однак, в судовому засіданні не встановлено, а стороною обвинувачення не доведено, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в даному випадку є працівниками, в розумінні ст. 172 КК України та КЗпПУ.

При цьому, суд вважає достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони обвинувачення на надання ними доказів для підтвердження наявності в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172 КК України.
Так, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику вирішення трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, під час вирішення питання про те, чи є порушення законодавства про працю грубим, суд має виходити з характеру провини, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ст. 62 Конституції України та положень ст. ст. 17, 22 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав на виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з однієї з засад кримінального провадження - презумпцією невинуватості та забезпечення доведеності вини, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Так у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії "(Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain") від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Зокрема, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, виправдувальний вирок відповідно до підпункту 1 частини 1 цієї ж статті, може бути постановлений у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим або в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором в ході розгляду справи не наведено суду доказів наявності діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, тому його слід визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_42 , підлягають залишенню без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 172 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення
У цивільному позові ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про зобов`язання вчинити дії та стягнення майнової і моральної шкоди відмовити..
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1