Провадження № 1-кс/520/2972/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.11.2017 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за № 000498 від 11.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
24.11.2017 року в провадження слідчого суді надійшло клопотання слідчого про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 10.02.2017 до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що юрист банку АКБ «Порто-Франко» в особі ОСОБА_6 під приводом наявних у ОСОБА_5 боргових зобов`язань перед АКБ «Порто-Франко» шахрайським шляхом намагається заволодіти належним їй майном у вигляді земельної ділянки та житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 .

За вказаним фактом слідчим відділом Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області в порядку ст. 214 КПК України 12.07.2017 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000498 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 190 КК України.

04.07.2008 між АКБ «Порто-Франко» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1163/1-08 від 04.06.2008 відповідно до якого АКБ «Порто-Франко» надало останній у кредит грошові кошти у розмірі 70 000, 00 доларів США з терміном виплати до 02.07.2010, які ОСОБА_5 щомісячно з 1 по 10 число зобов`язана погашати у розмірі 1 351, 00 доларів США.

Відповідно до п. 5.1 АКБ «Порто-Франко» має право достроково розірвати кредит та нараховані відсотки та/або достроково пред`явити вимоги по договору забезпечуючи при наявності хоча однієї з наступних підстав:

-в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню зареєстрованому відносно ОСОБА_5 ;

-ухилення ОСОБА_5 від банківського контролю;

-у випадку неявки ОСОБА_5 більш ніж 5 днів за їх письмовою вимогою;

-невиконання договору в частині належного повідомлення АКБ «Порто-Франко» про випадки неможливості повернути усю суму кредиту та відсотків з нього;

-у 7-дневий термін з дня отримання письмового повідомлення АКБ «Порто-Франко» достроково погасити кредит та повністю здійснити розрахунок з АКБ «Порто-Франко» за користування кредитними коштами, а у випадку їх відсутності здійснити заходи направлені на передчасне їх виконання.

В якості забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, 04.07.2008 між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір предметом якого виступала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 зі свідчень якої вбачається, що у серпні 2014 року остання звернулась до АКБ «Порто-Франко» з метою оплатити щомісячний кредитний платіж в чому їй було відмовлено, оскільки співробітники вказаного банку їй повідомили, що він знаходиться у процесі ліквідації, а тому всі його рахунки тимчасово заморожені і вони не мають можливості проводити будь-які транзакції, у зв`язку з чим їй повідомили що у найкоротший термін останні зателефонують їй та вкажуть нові реквізити куди перераховувати їй кредитну заборгованість.

У подальшому після сплину приблизно півроку ОСОБА_5 зателефонували співробітники АКБ «Порто-Франко» та повідомили останній, що у неї є можливість протягом наступних трьох днів виплатити наявну у неї перед АКБ «Порто-Франко» заборгованість у розмірі 734 485 гривень, на що остання повідомила, що обов`язково виконає свої боргові обов`язки, однак поступовими внесками.

Після сплину певного проміжку часу ОСОБА_5 дізналась, що співробітниками АКБ «Порто-Франко» до Київського районного суду м. Одеси було подано позов щодо стягнення на їх користь з ОСОБА_5 заборгованості по вищевказаному кредитному договору.

Вказаний позов було задоволено в повному обсязі та в рамках цивільного судочинства було встановлено, що наявний на вищевказаній земельній ділянці житловий будинок було приєднано до земельної ділянки та узагальнено як предмет іпотеки.

В процесі цивільного судочинства ОСОБА_5 з метою встановлення остаточної суми наявної у неї між АКБ «Порто-Франко» було замовлено кредитну експертизу з висновку про проведення якого вбачається, що станом на 26.03.2015 сума заборгованості ОСОБА_5 перед АКБ «Порто-Франко» становить 176 054, 57 гривень.

Однак, співробітники АКБ «Порто-Франко» достовірно усвідомлюючи, що остаточне рішення по взаємовідносинам, які склалися між ними можливо буде вирішити після отримання вищевказаного висновку кредитної експертизи,без відома ОСОБА_8 , 03.12.2016 уклали з ТОВ «Ін-Фактор» в особі ОСОБА_9 договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, в тому числі щодо договору укладеного між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 .

У цей же день, між ТОВ «Ін-Фактор» в особі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, в тому числі щодо договору укладеного між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 .

Так, відповідно до умов укладеного між АКБ «Порто-Франко» кредитного та іпотечного договору, не передбачено обставин щодо заміни кредитора, що є обов`язковою вимогою ст.512 Цивільного Кодексу України, при цьому встановлено, що випадку зміни таки первинного кредитора, боржник повинен належним чином бути сповіщеним про це, оскільки у разі відсутності письмово сповіщення його зобов`язання перед первинним кредитором є такими, що виконані в повному обсязі.

Крім того відповідно до вимог Цивільного Кодексу України встановлено, що стороною кредитором у договорі може бути як юридична особа (фінансова установа) так і фізична особа підприємець, яка відповідно до вимог діючого законодавства має право здійснювати фінансові операції .

В ході досудового розслідування не було встановлено, що ОСОБА_6 є саме тією особою, яка є особою підприємцем та наділена правом вступати у договірні відносини з юридичними особами (фінансовими установами).

06.03.2017 між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було укладеного договір про відступлення права вимоги по кредитному договору укладеному між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 , при цьому матеріалами досудового розслідування не встановлено, що ОСОБА_10 є суб`єктом підприємницької діяльності, тобто не є особою, яка може бути стороною у відносинах, що стосуються відступлення права вимоги від юридичної особи (фінансової установи) до його боржників.

Так, в ході досудового розслідування від потерпілої ОСОБА_5 надійшло клопотання в якому остання просить накласти арешт на об`єкти нерухомості у вигляді будинку та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 , з метою недопущення незаконного переходу до третіх осіб права власності на вказані об`єкти нерухомості до остаточного вирішення між нею та АКБ «Порто-Франко» боргових відносин, які ОСОБА_5 маючи вже висновок кредитної експертизи у найкоротший термін має на меті виконати про що достовірно відомо теперішньому кредитору в особі ОСОБА_10 , який 16.08.2017 зі слів ОСОБА_5 перебуваючи у попередній змові з ОСОБА_11 та переслідуючи корисливу мету направлену на шахрайське заволодіння належного їй майна, звернувся до останнього, який станом на 16.08.2017 займаючи посаду державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», всупереч наявної ще 04.07.2008 заборони на нерухоме майно у вигляді іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_5 та АКБ «Порто-Франко», на підставі повідомлення розписки за № 315, виданої 25.07.2017 «Одеса спецзв`язок повідомлення вимога» здійснив реєстрацію права власності відносно нього за ОСОБА_10 .

Так, в відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так,в відповідно до п.5.1. установлено, що іпотеко держатель у разі виникнення права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки за наступних обставинах:

-на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає іпотеку у свою власність, при цьому є обов`язкове про це повідомлення про отримання та/або передачу через кур`єра та /або кур`єрську службу Іпотекодавця незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадку настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не виконуються, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений законом строк суми кредиту.

Так, в ході досудового розслідування не встановлено документального підтвердження факту отримання ОСОБА_5 повідомлення про намір ОСОБА_10 розпорядитись заставним майном, при цьому усвідомлюючи, що остання має намір та можливість виплатити заборгованість по укладеному між нею та АКБ «Порто-Франко» заборгованість, що нею буде в обов`язковому порядку здійснено при наявності у неї призначеної в рамках цивільного судочинства кредитної експертизи, висновок якої надійшов лише 19.08.2017, необхідність у проведенні якої була зумовлено у зв`язку із постійною з боку кредиторів суми заборгованості, умисно позбавив ОСОБА_5 права виплатити установлено незалежним експертним закладом суми грошових коштів у розмірі 176 054, 57 гривень, умисно розпорядились належною останній земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 , вартість якої набагато перевищує наявний у ОСОБА_5 перед АКБ «Порто-Франко» борг.

Крім того та на теперішній час, ОСОБА_10 та інші невстановлені особи, надаючи до суду завідомо недостовірні відомості щодо проведення останньою будівельних робіт з будівництва вказаного будинку, всупереч наявного у ОСОБА_5 технічного паспорту на вказаний житловий будинок від 12.02.2009 року, здійснюють незаконні дії направлені на позбавлення ОСОБА_5 право власності на зазначений житловий будинок, який остання у встановлений законом термін до теперішнього часу за собою не зареєструвала.

Слідчий звертається з клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтовуючи клопотання наявністю достатніх підстав вважати, що право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_10 всупереч вимог діючого законодавства, що у свою чергу може призвести до подальшого незаконного його відчуження від нього до третіх осіб, що так само може відбутись із наявним на ній житловим будинком, який на підставі недостовірних відомостей наданих АКБ «Порто-Франко» до суду, був включений до загального предмету іпотеки та у подальшому створить негативні наслідки для ОСОБА_5 після виплати нею у найкоротший термін заборгованості, перед реальним кредитором,яка на теперішній час становить 176 054, 57 гривень, особа якого буде встановлена в ході досудового розслідування та з метою забезпечення його збереження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, що в подальшому може унеможливити перехід майнових прав на зазначений об`єкт до законного власника. Вказане клопотання слідчий просить розглядати без виклику власника земельної ділянки ОСОБА_10 .

Слідчий в судовому засіданні вимоги заявленого клопотання підтримала у повному обсязі.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з клопотання слідчого, співробітниками АКБ «Порто-Франко» до Київського районного суду м. Одеси було подано позов щодо стягнення на їх користь з ОСОБА_5 заборгованості по вищевказаному в клопотанні кредитному договорі, який рішенням судді Київського районного суду м. Одеси було задоволено та встановлено, що наявний на зазначеній в клопотанні земельній ділянці житловий будинок було приєднано до земельної ділянки та узагальнено як предмет іпотеки, що підтверджується наявним в матеріалах клопотання рішенням суду.

Крім того, в матеріалах клопотання слідчого наявні договори про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, в результаті яких в кінцевому рахунку права вимоги по кредитному договору, укладеному між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 були відступлені ОСОБА_10 . В подальшому відносно ОСОБА_10 здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка була предметом іпотеки згідно наявного в матеріалах договору.

Слідчий суддя зазначає, що в матеріалах клопотання слідчого відсутні будь-які докази, які б свідчили не лише про незаконність набуття права власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 , але й про наявність будь-якого процесуального статусу ОСОБА_10 в рамках кримінального провадження та наявності доказів про його можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в рамках досудового розслідування якого подається клопотання про накладення арешту майна.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим в клопотанні та в судовому засіданні не було доведено наявності правових підстав для накладення арешту майна, а також не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливу причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім того, слідчим не було надано доказів, які б свідчили про незаконність реєстрації права власності за ОСОБА_10 , а відтак будь-які обмеження прав останнього, будуть призводити до необґрунтованого порушення гарантованих Конституцією та законами України прав та свобод громадянина.

На підставі вищевикладеного, враховуючи необґрунтованість клопотання слідчого, а також відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає. Вказане клопотання слідчий суддя вважає за доцільне розглянути без виклику власника земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за № 000498 від 11.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.
Слідчий суддя ОСОБА_1