АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/192/18 Справа № 206/5776/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, громадянин України, якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та в доповненнях до неї просить скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його зразкову поведінку в місцях позбавлення та обмеження волі, працевлаштування та сумлінне ставлення до праці, наявність заохочень, стягнень, які погашені в законному порядку, а також ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2017 року, якою невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі.
Посилається на те, що в судовому засіданні суд не досліджував його заохочення, висновки з характеристик, також порушив його право на захист, оскільки суд не призначив йому захисника на підставі ст. 52 КПК України, участь якого є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 хоча і відбув більше 3/4 частини строку призначеного судом покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки неодноразово порушував правила порядку відбування покарання та правила поведінки в слідчих ізоляторах, за що мав 10 стягнень, що свідчить про несумлінну поведінку, враховуючи тяжкість, характер і жорстокість вчинених ним кримінальних правопорушень та їх підвищену суспільну небезпеку, а адміністрація установи виконання покарань, де на даний час відбуває покарання ОСОБА_8 , не надала переконливих даних про те, що засуджений своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги із доповненнями, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до ОСОБА_8 положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положення ч. 1 ст. 59 Конституції України та ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України гарантує засудженому право на правову допомогу.

Забезпечення права на захист є однією з основних засад кримінального провадження, як зазначено в пункті 13 частині 1 статті 7 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 43 КПК України, виправданий, засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Частина 1 статті 52 КПК України передбачає обов`язкову участь захисника в кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Реалізація права засудженого на правову допомогу за призначенням гарантована в межах Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Відповідно до матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання на підставі вироку Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2005 року за п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України, яким призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, що свідчить про вчинення засудженим особливо тяжких злочинів, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Однак, згідно із технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове засідання від 07 листопада 2017 року, питання участі захисника у засудженого не з`ясовувалось, судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого в такому випадку є обов`язковою, що порушило право на захист засудженого.

Також матеріали провадження не містять відомостей щодо відшкодування чи невідшкодування шкоди потерпілим, тоді як в ухвалі суду є посилання на те, що засудженим не прийнято заходів до відшкодування шкоди.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Колегія суддів не вдається до обговорення обґрунтованості апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України такі вимоги не можуть бути вирішеними судом апеляційної інстанції наперед, а тому доводи апеляційної скарги засудженого слід перевірити при новому судовому розгляді.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року щодо засудженого ОСОБА_8 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4