Справа № 524/4852/17
Провадження № 1-кп/524/438/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці кримінальне провадження № 0002165 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Заможне Глобинського району Полтавської області, українки, громадянки України, освіта вища, приватний підприємець, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
27.05.2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин у м.Кременчуці по просп.. Лесі Українки біля буд. № 40 водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «FIAT-LINEA» державний номерний знак НОМЕР_1 , розпочавши рух від місця стоянки (правого краю проїзної частини) просп.. Лесі Українки біля буд. № 40 по напрямку до вул.. Молодіжної, виконуючи поворот ліворуч (або розворот) поза перехрестям не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не переконалася в безпеці не надала дорогу, допустила зіткнення з мотоциклом «VIPER-ZS150J» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку прямо позаду неї.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «VIPER-ZS150J» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 , згідно з висновком експерта судово-медичної експертизи № 937 від 19.09.2016 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу на рівні лівої тім`яної долі головного мозку, забійної рани, підшкірної гематоми потиличної ділянки, закритої травми грудної клітини, закритого перелому першого ребра зліва, закритого перелому середньої третини правої стегнової кістки та сідничної кістки справа; закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, шиловидного виростку ліктьової кістки зі зміщенням уламків; закритого перелому основи 4-ої та 5-ої п`ясних кісток справа; рвано-забійних рак в ділянці правої кисті та правого передпліччя; осаджених та поверхневих ран в ділянці шиї з переходом на грудину та в ділянку лівого плечового суглобу; множених саден голови, передньої поверхні шиї та тулуба, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Згідно з висновком експерта № 1209/1210 комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи від 29.05.2017 року, в даній дорожній ситуації з врахуванням проведених вище досліджень, технічна можливість уникнути пригоди з боку водія автомобіля «FIAT-LINEA» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 визначалась виконанням нею вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, для чого у неї не було перешкод технічного характеру. Оскільки в умовах місця пригоди водій автомобіля «FIAT-LINEA» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 мала технічну можливість уникнути пригоди, то її дії не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з ДТП. За умов, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, технічна можливість уникнути зіткнення з боку водія автомобіля «FIAT-LINEA» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 визначалась виконанням нею вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, для чого у неї не було причин технічного характеру. За умов, вказаних в дослідницькій частині висновку, експертизи, дії водія автомобіля «FIAT-LINEA» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 104. Правил дорожнього руху і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з ДТП.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 беззаперечно визнала себе винною у скоєнні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, посилаючись на щире каяття, та пояснила суду, що дійсно при зазначених вище обставинах вона не переконалась в безпеці руху та здійснила зіткнення з мотоциклом «VIPER-ZS150J» під керуванням потерпілого. Також, зауважила, що вона висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася, та понести відповідальність у міру своє вини, цивільний позов потерпілого визнала у повному обсязі, та частково відшкодувала завдані збитки.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 27.05.2016 року керував мотоциклом «VIPER-ZS150J», де поза перехрестям автомобіль «FIAT-LINEA» під керуванням обвинуваченої ОСОБА_7 здійснив зіткнення з його транспортним засобом. В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. В частині заявленого цивільного позову, надав показання, що повністю підтримує цивільний позов, з урахуванням наданих в судовому засіданні змін, та просить стягнути 33862,00 грн. матеріальної шкоди, моральної шкоди в розмірі 80000,00 грн., та 5760,00 грн. витрат з надання правової допомоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та доповненні до неї.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого, цивільного позову.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачена ОСОБА_7 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає щире каяття, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченої у відповідності до ст.. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду характеризуючих даних стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що вона раніше не засуджена, офіційно працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, має на утриманні матір ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст.. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд виходить з положень ст.. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який, за змістом ст.. 12 КК України, є неумисним злочином невеликої тяжкості, його наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченої до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст.. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді у вигляді штрафу в дохід держави, без позбавлення керування транспортними засобами.
В судовому засіданні ОСОБА_7 подала суду заяву про застосування щодо неї амністії оскільки вона має матір, яка досягла 75-ти років, оскільки інших працездатних дітей не має.
Прокурор не заперечила проти застосування амністії відносно обвинуваченої, звільнивши її від відбування покарання, оскільки має матір, яка досягла 75-ти років, оскільки інших працездатних дітей не має, повністю визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлена в присутності захисника.
Як встановлено ст.. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Крмінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 р. №1810-VIIІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 ).
Відповідно до ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."є" ст.. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі,засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.. 12 КК України, підлягають особи, які на день набрання чинності цим законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Як вбачається з довідки Першого заступника Сільського голови Новознам`янської сільської ради № 920 від 03.11.2017 року, гр.. ОСОБА_9 зареєстрована в АДРЕСА_1 . Інші діти за вище вказаною адресою не зареєстровані. Вона є пенсіонером, не працездатна. Інформації щодо інших дітей гр.. ОСОБА_9 сільська рада не володіє.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 амністії, передбачених ст.. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_7 поширюється дія вказаного Закону, тому вона підлягає звільненню від відбування основного покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_7 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років до нього не може бути застосована.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , уточнений в судовому засіданні про стягнення 33862,00 грн. матеріальної шкоди, моральної шкоди в розмірі 80000,00 грн., та 5760,00 грн. витрат з надання правової допомоги, підлягають частковому задоволенню на підставі наступного.
Відповідно до ст.. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, враховуючи, що обвинуваченою ОСОБА_7 згідно досліджених судом розписок було добровільно відшкодовано потерпілому ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 17100 грн., у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в сумі 33862,71 грн., в частині стягнення витрат з надання правової допомоги в розмірі 5760,00 грн та 80000,00 грн. моральної шкоди.
Цивільний позов прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури, заявлений в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на суму 21063,28 грн., щодо стягнення вартості стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_6 , підлягає задоволенню у межах пред`явлених вимог відповідно до ст.. 128 КПК України, оскільки вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення доведена та вартість витрат понесених Лікарнею інтенсивного лікування «Кременчуцька» на лікування ОСОБА_6 внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 підтверджена довідкою лікарні.
Судові витрати у справі за проведення судових експертиз у розмірі 3523,20 грн. відповідно до ст.. 124 КПК України підлягають стягненню із ОСОБА_7 на користь держави.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу - 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн. 00 копійок, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 1 п. є) Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 , від відбування призначеного за цим вороком покарання у зв`язку з амністією.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 :
-33862,71 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди,
-5760,00 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на надання правової допомоги,
-80000 грн. в рахунок погашення моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в місцевий бюджет м.Кременчука (р/р 0008 в ГУДК України Полтавської області, , код платежу 24060300) кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 21063,28 грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судові витрати за проведення експертизи у сумі 3523,20 грн.
Речові докази автомобіль «FIAT-LINEA» державний номерний знак НОМЕР_1 та мопед «VIPER-ZS150J» державний номерний знак НОМЕР_2 повернути власникам за належністю.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Автозаводський районний суд м.Кременчука.

Суддя ОСОБА_1