АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/1185/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/577/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 12 жовтня 2017 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2017 року по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000712 від 20.12.2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Кривому розі Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня технічна, перебуваючого у цивільному шлюбі, на утриманні неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2
якого було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8
обвинувачений - ОСОБА_6
потерпіла - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобоми строком на 3 (три) роки.
Виключити з мотивувальної частини вироку обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: каяття обвинуваченого та сприяння розкриттю злочину.
Зазначити в мотивувальній частині вироку, як обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп яніння.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув язнення, з розрахунку одинь день попереднього ув язнення за два дні позбавлення волі з 04.02.2016 року по день набрання вироком законної сили.
Крім того обвинувачений надав клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»
Вироком Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано до строку покарання, час попереднього ув язнення, з 04.02.2016 року по 21.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні задоволено. Питання з речовими доказами вирішено.
Згідно обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку, ОСОБА_6 , 20.12.2015 року, близько о 16.45 год., у Центрально-Міському районі, міста Кривого Рогу, по сухому асфальтному покриттю проїзної частині дороги проспекту Миру, з боку вулиці Кобилянського, у напрямку вулиці Іллічівська, по крайній лівій смузі рухався автомобіль «ДЕУ СЕНС», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , з небезпечною швидкістю, яка складала не менш ніж 80 км/г., при цьому перевищуючи максимальну допустиму швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах, чим грубо порушив вимоги п.п.12.4. та 12.9.б Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- «12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.»;
- «12.9. Водієві забороняється: ...б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7...».
У цей же час, у зустрічному йому напрямку по проїжджій частині дороги проспекту Миру з боку вулиці Іллічівська, у напрямок вулиці Кобилянського, по крайній лівій смузі напрямку, рухався автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 .
В районі електроопори №177, що по проспекту Миру, водій ОСОБА_6 , не зупиняючи керований ним автомобіль «ДЕУ СЕНС», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у процесі руху застосував небезпечний та необґрунтований відворіт ліворуч, змінюючи напрямок свого руху, при цьому пересікаючи дорожню розмітку 1.3 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій у цей час рухався автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , з пасажиром ОСОБА_11
Водій ОСОБА_6 , при зміни напрямку свого руху та виконанні маневру, пересікаючи дорожню розмітку 1.3 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в подальшому продовжив рухатися, не змінюючи напрямок та швидкість руху автомобіля «ДЕУ СЕНС», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив не уважність до дорожньої обстановки, був не передбачуваним, маючи можливість запобігти зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , продовжив рухатися по зустрічній смузі руху, з небезпечною швидкістю, яка перевищувала 60 км/год., при цьому перевищуючи максимальну допустиму швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п.1.5, 2.3.б, 2.3.д, 10.1, 11.4, та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`яза-ний:
… б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реа-гувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі;
… д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
- п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- п.11.4. «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги»;
- «Дорожня розмітка 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 перетинати забороняється;
В наслідок сукупності порушень вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ДЕУ СЕНС», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проїзній частині дороги біля будинку №5-А, по проспекту Миру, у Центрально-Міському районі, міста Кривого Рогу, на зустрічній смузі руху вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , після чого, продовжуючи рух на автомобі-лі «ДЕУ СЕНС», водій ОСОБА_6 вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який у цей час, рухався по проїжджій частині проспекту Миру, у зустрічному йому напрямку по другій смузі руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21013» ОСОБА_11 травмована, та від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці ДТП.
Смерть ОСОБА_11 наступила від сумісної тупої травми голови, тулуба кінцівок з переломами кісток скелету, розривом та забоєм внутрішніх органів, яка ускладнилась шоком, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п.10.1, 11.4 та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України та наслідками, смертю потерпілої ОСОБА_11 , убачається прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, посилається на ті обставини, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , в частині міри покарання, є незаконним, необґрунтованим та не мотивованим, та зазначає, що призначена судом обвинуваченому міра покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Так, судом не було враховано, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, він не визнавав своєї провини, а також відмовлявся від дачі показів на підставі с. 63 КК України. Рішення про визнання вини ОСОБА_6 прийнято, не у зв`язку з каяттям та усвідомленням скоєнного, а у зв язку з наявністю беззаперечних доказів вини у дорожньо-транспортній пригоді.
Також прокурор вказує на те, що обвинувачений ніяким чином не сприяв розкриттю злочину. Після скоєння дорожньо транспортної пригоди останній переховувся від органів досудового розслідування, в лікувальному закладі відмовився від сдачі крові на алкоголь, відмовлявся від дачі показів та участі у слідчих експериментах та не вчиняв жодних дій щодо встановлення об єктивних обставин правопорушення.
Крім того вважає, що судом було безпідставно прийнято рішення про недоведеність твердження сторони обвинувачення про перебування ОСОБА_12 під час здійснення ДТП у стані алкогольного сп`яніння, так як допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поясили, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння , що також підтверджується довідкою медичного закладу , в який обвинувачений був доставлений безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди .
Крім цого, зазначає про те, що обвинуваченим не відшкодована потерпілій моральної шкоди та не враховано думку потерпілої ,яка просила суворо покарати ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України просить вирок суду першої інстанції змінити та зарахувати йому у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення, з дня його затримання 04 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили.
Також просить звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році та повернути право керувати транспортними засобами.
В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та просила вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок відповідно до доводів апеляційної скарги, заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, та просила клопотання про застосування Закону України «Про амністію в 2016 році» залишити без задоволення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі, стосовно апеляційної скарги прокурора заперечував, просив застосувати до нього Закон про амністію, оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 у вирішенні апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого поклалась на розсуд суду.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Зважаючи на те, що фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, за виключенням посилання прокурора на перебування ОСОБА_6 під час його вчинення у стані алкогольного сп`яніння , та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, прокурором не оскаржуються , вирок суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Що стосується доводів прокурора відносно м`якості призначеного обвинуваченому покарання, то вони є обґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України кримінальне покарання призначається у межах санкції статті (санкції частини статті) КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відповідно до положень Загальної частини КК України.
При цьому винній особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції проаналізував обставини, що підлягають врахуванню згідно закону, та послався на них у мотивувальній частині вироку, втім фактично достатньою мірою не взяв їх до уваги.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги прокурора , оцінює як таке, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки воно є несправедливим через м`якість, та вважає за необхідне вирок суду у цій частині - скасувати, з ухваленням нового вироку.
Обговорюючи питання про вид та розмір покарання, що має бути призначене обвинуваченому, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_6 було вчинене кримінальне правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, втім мало неумисний характер; обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с.184), задовільно характеризується за місцем проживання (том 1 а.с.78), а також враховує думку потерпілих про те, що обвинуваченому необхідно призначити суворе покарання.
Судом першої інстанції, відповідно до ст. 66 КК України було визнано обставинами, які пом`якшують покарання : каяття обвинуваченого та сприяння розкриттю злочину.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду , оскільки він суперечить фактичним обставинам кримінального провадження.
Ст.66 КК України передбачено , що щире каяття полягає в критичній оцінці винною особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, а активне сприяння розкриттю злочину означає , що винний добровільно своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину , що мають істотне значення для повного його розкриття.
Колегія суддів приймає до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурором в тій частині , що , судом не було враховано, що обвинувачений не визнавав своєї провини, а також відмовлявся від дачі показів на досудовому слідстві на підставі ст. 63 Конституції України, а в судовому засіданні також спершу не визнавав свою провину , посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з технічних причин (у зв`язку з розривом лівого переднього колеса) і тільки у зв`язку з наявністю беззаперечних доказів вини у дорожньотранспортній пригоді, обвинувачений в судовому засіданні визнав свою провину.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ніяким чином не сприяв розкриттю злочину, так як після скоєння дорожньо-транспортної пригоди переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим проводились слідчі (розшукові) дії для встановлення місця перебування обвинуваченого ( а.кп.124 ,128 т.1), в лікувальному закладі відмовився від здачі крові на алкоголь ( а.кп.168 т.1 , 71 т.3), залишив медичний заклад , відмовлявся від дачі показів та участі у проведенні слідчих експериментах та не вчиняв жодних дій щодо встановлення об`єктивних обставин правопорушення.
Тому, колегія суддів не може визнати обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 щире каяття обвинуваченого та сприяння розкриттю злочину.
ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність твердження сторони звинувачення про перебування ОСОБА_12 під час здійснення ДТП у стані алкогольного сп`яніння.
Однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження , які були досліджені під час судового розгляду.
Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» судам слід враховувати, що стан сп`яніння осіб, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводиться згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.
Суд першої інстанції обмежився зазначенням у вироку про те , що довідка №00833 від 20.12.2015 року, видана КЗ ДОР «Криворізька міська клінічна лікарня №2», складена у порушення вимог п.п. 15-17, 20-21 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11.11.2015 року, за №1413/27858; та п.п.9-10, 12-13 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженою постановою КМУ від 17.12.2008 року, за №1103 , однак не навів доводів , в чому полягають ці порушення.
В той час, як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди лікарями «швидкої допомоги» був доставлений до Криворізької клінічної лікарні № 2 , де був оглянутий лікарем нейрохірургом в приймальному відділені лікарні ( а.кп.168 т.3 , а.кп.71 т.3) та відповідно до довідок № 00833 та № 004154 від 20.12.2015 року було зазначено про те , що обвинувачений пройшов тест на алкоголь з використанням технічного засобу Алконт М № 6186 та було встановлено наявність алкоголю 1,11 %.
В судовому засіданні суду першої інстанції також були допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснили, що обвинувачений під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчив його зовнішній вигляд та поведінка.
Таким чином, судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Тому , колегія суддів вважає , що відповідно до ст .67 КК України обставиною , яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Пунктом п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, крім іншого, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону , якій не підлягає застосуванню.
Ст.414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора такими, що заслуговують на увагу, у зв`язку з чим вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року підлягає скасуванню, в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.
Зваживши обставини, що підлягають врахуванню відповідно до закону, колегія суддів, доходить висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 має бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі , в межах встановлених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, однак в більшому розмірі ніж було призначено судом першої інстанції п`ять років та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Достатніх підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст. 69 та ст. 75 КК України колегія судів не вбачає.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про зарахування в строк призначеного йому покарання час попереднього ув`язнення, з моменту його затримання 04.02.2016 року по день набрання вироком законної сили не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на наступне.
Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення, є запобіжним заходом, який застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 був затриманий 04.02.2016 року на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, якою до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках даного кримінального провадження.
Тому, суд першої інстанції правильно визначив обвинуваченому ОСОБА_6 початок строку попереднього ув`язнення з 04.02.2016 року, зарахувавши вказаний строк за правилами ч.5 ст. 72 КК України по 21.06.2017 року, так як Законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» ч.5 ст.72 КК України викладена в новій редакції, а саме: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті».
Оскільки зазначений Закон України набрав чинності 21 червня 2017 року, то за правилами ч.5 ст. 72 КК України в ред. Закону України від 26 листопада 2015 року у обвинуваченого ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення починається з моменту його затримання 04 лютого 2016 року до 21 червня 2017 року.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 9 зазначеного Закону амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту , що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження , вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння .
Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, судова колегія,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного йому покарання, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
В решті вирок суду залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4