АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/251/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Свердловську Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за участю: прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за:

- ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

6 місяців;

- ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речового доказу у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом у вироку, ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а також умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставинах.
Так, ОСОБА_7 20 травня 2017 року близько 23 год. 30 хв. приїхав за місцем проживання раніше йому знайомої ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де біля будинку став її очікувати, при цьому неодноразово дзвонив останній, з`ясовуючи де вона перебуває, дізнавшись, що ОСОБА_9 їде додому на таксі. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення хуліганства, а тому, з метою забезпечення безперешкодного вчинення хуліганських дій, ОСОБА_7 неподалік сміттєвих баків знайшов металеву трубу, яку став утримувати при собі, тобто заздалегідь заготовив вищезазначений предмет для вчинення хуліганських дій.

В цей же день, близько 00 год. 10 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. О. Теліги, 41-Б, побачив, що в напрямку будинку рухається автомобіль таксі, який заїхав у двір будинку та в ньому перебувала ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, близько 00 год. 15 хв. ОСОБА_7 підійшов до автомобіля таксі марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого з особливою зухвалістю, яка виразилася у тому, що ОСОБА_7 , перебуваючи у нічний час у дворі багатоквартирного будинку, безпричинно почав гучно висловлюватися нецензурною лайкою в бік раніше незнайомого йому водія таксі ОСОБА_10 та використовуючи малозначний привід, побутову сварку з ОСОБА_9 , став наносити удари заздалегідь заготовленою металевою трубою по автомобілю таксі марки «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , що привернуло увагу мешканців багатоквартирного будинку та сторонніх осіб, які знаходилися у дворі сусіднього будинку, тобто ОСОБА_7 , перебуваючи в громадському місці, знехтував суспільними відносинами, які забезпечують нормальні умови життя людей, право на спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті і побуті.

Продовжуючи вчинення кримінального правопорушення, не реагуючи на чисельні вимоги мешканців багатоквартирного будинку, сторонніх осіб та водія таксі ОСОБА_10 про припинення незаконних дій, не звертаючи уваги на оточуючих, виражаючи явну неповагу до суспільства, демонструючи нахабно виявлене, зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю, утримуючи металеву трубу в правій руці, продовжив наносити нею удари по автомобілю, чим пошкодив його, а також безпричинно наніс ОСОБА_10 удар кулаком в обличчя і не менше двох ударів металевою трубою в ліктьову область лівої руки, умисно спричинивши тілесні ушкодження середньої тяжкості, а коли ОСОБА_9 вийшла з автомобіля, вдарив останню кулаком у обличчя, спричинивши побої. Після цього ОСОБА_7 намагалися затримати сторонні особи, а він, в свою чергу, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, супроводжуючи їх нецензурною лайкою, почав погрожувати стороннім особам застосуванням насильства з використанням заздалегідь заготовленої металевої труби. Внаслідок тривалих протиправних дій ОСОБА_7 спричинено істотну шкоду суспільним інтересам.

В подальшому дії ОСОБА_7 були припинені оточуючими особами.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, правильність правової кваліфікації діянь ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, посилаючись виключно на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року, призначити ОСОБА_7 покарання з урахуванням ст. 69 КК України за: ч. 4 ст. 296 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; ч. 1

ст. 122 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За доводами апеляційної скарги захисник вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за наявності декількох обставин, які його пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, з урахуванням особи винного, безпідставно не застосував положення ст. 69 КК України, при цьому не мотивував у судовому рішенні неможливість їх застосування, а також не обґрунтував вид та розмір призначеного покарання і термін звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Зокрема, в розрізі можливості застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання, як зазначає захисник, судом першої інстанції було встановлено 3 обставини, що пом`якшують покарання та не встановлено обставин, які його обтяжують. При цьому в суді потерпілий вибачив ОСОБА_7 , який в свою чергу повністю відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду. Крім того, ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має утриманців, роботу, незадовільний стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки та позитивну репутацію. Отже, сукупність вказаних обставин є підставою вважати, що на сьогодні злочини, за якими ОСОБА_7 визнано винним, істотно втратили свою суспільну небезпечність, що дає право з урахуванням ст. 69 КК України призначити йому такий вид покарання як штраф.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а також заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими в справі доказами, які судом досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому й не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, виходячи з апеляційних доводів захисника, в частині призначення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Крім того, за положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За наявності ж кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, як зазначено у ч. 1 ст. 69 КК України, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , при виборі заходу примусу за кожне вчинене кримінальне правопорушення та за сукупністю цих правопорушень, а також вирішуючи питання щодо порядку відбування покарання, разом зі ступенем тяжкості вчинених злочинів, суд врахував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі статтей 66-67 КК України, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий та середньої тяжкості злочини; характеристику особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, працює, має на утриманні неповнолітню дитину, 2013 року народження, за даними облікової документації не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом і на обліку у лікаря-психіатра, має постійне місце проживання, звідки характеризується посередньо; його відношення до скоєного - визнання вини в обсязі пред`явленого обвинувачення; відсутність обставин, що обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. 67 КК України; обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданої потерпілому матеріальної і моральної шкоди.
Отже, врахувавши тяжкість злочинів, обставини, які пом`якшують покарання, всі відомості щодо особи винного ? як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, встановлені конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, суд призначив ОСОБА_7 покарання за вчинений кваліфікований вид хуліганства, за відсутності інших альтернативних покарань, у виді позбавлення волі в наближеній до найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 296 КК України, за вчинене умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді обмеження волі в середніх межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим на підставі ч. 1 ст. 70 КК України і призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Це рішення є обґрунтованим і не спростовується доводами апеляційної скарги.

В даному випадку, всупереч тверджень апелянта, у суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, були відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України і призначення іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкціях ч. 4 ст. 296 і ч. 1 ст. 122 КК України, а саме у виді штрафу, оскільки встановлені в провадженні дві обставини, які пом`якшують покарання, з огляду на фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 злочинних дій, їх наслідки, а також підвищену суспільну небезпечність скоєних ним злочинів проти здоров`я особи та громадського порядку, навіть з урахуванням особи обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів. Отже, покарання у виді штрафу буде недостатнім для досягнення його мети, передбаченої ст. 50 КК України.

В той же час слід зазначити, що всі дані про особу обвинуваченого, в тому числі міцні соціальні зв`язки і позитивна репутація, а також встановлені обставини, які пом`якшують покарання, й дали суду підстави для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України, а іспитовий строк протягом двох років, визначений судом, є достатнім для того, щоб ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Доводи захисника про те, що на сьогодні злочини, за якими ОСОБА_7 визнано винним, істотно втратили свою суспільну небезпечність, нічим не обґрунтовані та не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, виходячи з положень ст. 50 КК України та враховуючи принципи індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів та домірним вчиненому.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4