Справа № 496/173/18
Провадження № 1-кп/496/126/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

перекладача - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді, Грузія, громадянина Грузії, одруженого, на території України не зареєстрованого не працюючого, постійного місця мешкання в м. Одесі не маючого, зі слів раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 396 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
19.11.2017 року, ОСОБА_6 , запропонував ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проїхатися на належному йому автомобілі марки «Subaru» державний реєстраційний знак Грузії НОМЕР_1 , посилаючись при цьому на бажання поговорити з невідомою особою, яка, як йому стало відомо, працює на TOB «Авторинок Куяльник», та з якою у нього 17.11.2017 року виник конфлікт, на що останні погодилися. Прибувши до ринку та дочекавшись поки власник автомобіля марки «Таврія», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_10 виїде за територію ринку, прослідували за ним. Так, рухаючись на відрізку дороги між НПС «Августівка» та селом Протопопівка Біляївського району Одеської області, ОСОБА_6 , який керував зазначеним вище автомобілем, зробив аварійну ситуацію вказаному вище автомобілю під керуванням ОСОБА_10 , в результаті чого, автомобіль зазнав удару у ліве заднє колесо та вимушено з`їхав на узбіччя, зупинившись при цьому. Користуючись вказаною ситуацією, керуючись умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, шляхом погрози застосування насильства, що є небезпечним в момент його спричинення, використовуючи заздалегідь підготовлений ніж, не сказавши нікому про свої наміри, ОСОБА_9 різко направившись до потерпілого ОСОБА_10 та приставивши йому до горла ніж через відчинене вікно з боку водійського сидіння, погрожуючи застосувати насильство, а саме зарізати у разі не виконання вимог щодо віддачі всіх наявних грошових коштів, мобільних телефонів та інших цінних речей, розбивши також при цьому скло зі сторони заднього пасажирського сидіння, заволодів належним потерпілому ОСОБА_10 майном, а саме: полімерним пакунком синього кольору з червоними вставками, в якому перебували грошові кошти в сумі 1812 доларів США, що згідно курсу національного банку України на 17.11.2017 року дорівнює 47 963 гривні 64 копійки, коштами у сумі 28 000 гривень; коштами у сумі 400 молдавських Лей, що згідно курсу національного банку України на 17.11.2017 року складає 600 гривень; мобільним телефоном марки «TEXEL», вартістю 4000 гривень в якому знаходились сім-картки операторів мобільного зв`язку з номерами № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , які матеріальної вартості не мають на рахунку яких грошові кошти були відсутні; планшетом фірми «Samsung Tab Е», вартістю 7500 гривень, в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_5 , яка матеріальної цінності не має на рахунку якої кошти відсутні; чоловічим шкіряним портмоне чорного кольору, вартістю 1000 гривень; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Таврія» д/з НОМЕР_2 , яке матеріальної вартості не має; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «Subaru Dgasti». Після цього, ОСОБА_9 повернувся із вказаним майном до автомобілю марки «Subaru» державний реєстраційний знак Грузії НОМЕР_1 , в якому знаходилися ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , так як останні не змогли зупинити вчинення ОСОБА_9 вищевказаних дій, так як він швидко, скориставшись аварійною ситуацією на дорозі, не пояснюючи нікому своїх намірів та бажань, вийшов з автомобілю та направився до автомобілю потерпілого ОСОБА_10 . В цей час, ОСОБА_6 , розуміючи та сприймаючи дії ОСОБА_9 як такі, що є протиправними, так як останній, застосовуючи погрози застосування насильства, заволодів належним ОСОБА_10 майном, що не було охоплено спільним умислом з боку ОСОБА_6 , останній про вчинення тяжкого злочину ОСОБА_9 правоохоронні органи не повідомив, жодних заходів, спрямованих на повернення власнику майна не вжив, разом з тим, з місця вчинення правопорушення зник, пересуваючись на автомобілі у невідомому напрямку, чим потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 89 063 гривні 64 копійки. В цей же день, 19.11.2017 року, ОСОБА_6 умисно допоміг розпорядитися викраденим майно на власний розсуд, заховавши майно, а саме планшет фірми «Samsung Tab Е» та грошові кошти в м. Одеса по вул. Цегельній, на відстані 150 метрів від будинку № 1.

За таких обставин, суд вважає доведеним, те що своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 396 КК України, за кваліфікуючою ознакою заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину.

16.01.2018 року між прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_6 визнав свою винуватість в обсязі підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, а також погодився на призначення покарання за ч. 1 ст. 396 КК України у вигляді 2 місяців арешту.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просила суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, в обсязі підозри, пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого не заперечував проти затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним, віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права: - мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; - мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; - допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Також судом встановлено, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (раніше не судимого) та не суперечать загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов по справі заявлений не був. Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468-470, 472-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 16.01.2018 року про визнання винуватості між прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Цурцуміа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту стром на 2 (два) місяці.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишити попередній - тримання під вартою, зарахувавши в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , а саме: з 19.11.2017 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_1 .