Ухвала
іменем україни

21 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008221, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого, останнього разу 29 листопада 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставіч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 01 липня 2014 року звільненого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 рокуОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016року вирок щодо ОСОБА_6 змінено в частині призначеного покарання.

Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв?язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону. Вважає, що суд необгрунтовано звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, залишивши поза увагою конкретні обставини кримінального провадження. Вказує, що апеляційним судом безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, який посилався на необгрунтованість рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та просив апеляційний суд ухвалити новий вирок, без застосування ст. 75 КК України. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не мотивував свого рішення належним чином та постановив ухвалу, яка за змістом не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 20 вересня 2014 року, приблизно о 17.00 год, перебуваючи в магазині «Мегамаркет», що на вул. В. Гетьмана, 6-Б в м. Києві, діючи з метою таємного викрадення чужогомайна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з холодильної камери у відділі морепродуктів викрав чотири банки червоної ікри, на загальну суму 395,16 грн. з урахуванням ПДВ, що належить ТОВ «ТВИЧ», які сховав собі під одяг, та, не сплативши, пройшов через каси, проте, злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину був затриманий працівниками охорони.

23 жовтня 2014 року, приблизно о 09.00 год, ОСОБА_6 , в магазині «Сільпо», що набул. Чоколівському, 28/1 в м. Києві, діючи повторно, з метою таємного викрадення чужогомайна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з полиць пять упаковок сиру, на загальну вартість 172,05 грн з урахуванням ПДВ, що належить ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», які сховав під одяг, та, не сплативши, пройшов через каси, проте, злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину був затриманий працівниками охорони.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу і вважала за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки при його обранні суд урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшуютьта обтяжують покарання. Розмір покарання призначено з урахування вимог ст. 68 КК України, якою визначено порядок призначення покарання за незакінчений злочин. Покарання, призначене засудженому, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Дійшовши висновкупро можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, суд належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України. Зокрема, врахував, що засудженийпрацевлаштувався та позитивно характеризується за місцем своєї роботи у Всеукраїнській благодійній організації «Конвіктус Україна», де він працює волонтером, у скоєному щиро розкаявся, по двох епізодах вчинених крадіжок викрадене майно засудженим повернуто. Крім того, суд взяв до уваги тяжкий стан здоров`я засудженого, який хворіє на гострий бронхіт ДІО-1, має закриту форму туберкульозу та ВІЛ СНІД, з приводу чого перебуває на обліку та лікується.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, в тому числі обгрунтовано визнав безпідставними доводи про безпідставність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, та постановив рішення з наведенням докладних підстав його прийняття. Апеляційний суд належним чином мотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкостікримінального правопорушення та особі засудженого, які б тягли скасування судових рішень у кримінальному провадженні, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3