Справа № 439/439/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/537/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Броди, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8
та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12
за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст. 146 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч.3 ст. 289 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання у виді дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 25 листопада 2015 року.

Відповідно до вимог ч.1, ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 , а саме: строк тримання його під вартою як запобіжний захід з 25 листопада 2015 року по день набрання даним вироком законної сили вирішено зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_11 15 000 грн. 65 коп. майнової шкоди, заподіяної злочином, 15 860 грн. понесених витрат на правову допомогу, а також 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Всього стягнуто 80 867 грн. 65 коп.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_12 4 905 грн. майнової шкоди, заподіяної злочином, а також 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Всього стягнуто 9 905 грн.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 25 листопада 2015 року, близько 14.38 год., перебуваючи в салоні автомобіля марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , за кермом якого була ОСОБА_11 та який знаходився на автодорозі сполученням Золочів-Броди на відстані 600 метрів від перехрестя з автодорогою сполученням Київ-Чоп, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, із застосуванням вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р», передав ОСОБА_11 кайданки та наказав одягнути їх на руки.

Продовжуючи свої злочинні дії, зважаючи на те, що ОСОБА_11 не виконувала його вказівки та чинила опір, ОСОБА_8 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті останній, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , здійснив не менше чотирьох пострілів із вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р» у голову ОСОБА_11 , чим заподіяв останній, згідно висновку експерта № 2055 від 11.12.2015, черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з переломом зовнішньої пластинки тім`яної кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, рани, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, синці та садна, які відносяться до легкого ступеня тяжкості. ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для настання смерті потерпілої, однак свого умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а також маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , з метою полегшення вчинення викрадення автомобіля, ОСОБА_8 прикував останню кайданками до сидіння у салоні автомобіля, де остання перебувала прикута до моменту звільнення її сторонніми особами 25.11.2015 року, близько 15 год. 30 хв., та заволодів автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаними діями ОСОБА_8 позбавив ОСОБА_11 можливості вільно пересуватися впродовж близько 50 хвилин, незважаючи на те, що остання хотіла вийти з автомобіля та просила відпустити її, тобто здійснювала волевиявлення щодо місця свого перебування.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просив вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити та виправдати його за ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146 КК України відповідно до п.3 ч.1 ст. 284 КПК України на підставі невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Адвокат ОСОБА_10 подав зміни до апеляційної скарги, в якій просить вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обгрунування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_10 зазначає, що колегія суддів під час розгляду справи в суді першої інстанції та при постановленні вироку допустила істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також вказує на однобічність та неповноту судового слідства. Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання.

Зазначає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу та дав неправильну оцінку здобутим у справі доказам, а деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, а в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив зазначений вирок.

Суд першої інстанції не врахував, що досудовим слідством не зібрано доказів вини ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, а висновки, зроблені під час досудового розслідування,ґрунтуються на показах самої потерпілої та не підкріплюються об`єктивними даними, крім того не було з`ясовано обставини, що належать до предмета доказування.

Вказує на те, що огляд місця події, а саме ділянки автодороги, що розташована на певній відстані від автодороги Київ-Чоп, на досудовому слідстві не проводився. Також вказує, що показання свідка ОСОБА_13 щодо часу вчинення кримінального правопорушення різняться з версією події, встановлених в обвинувальному акті.

Крім того, жоден з допитаних під час досудового розслідування та в суді першої інстанції свідків прямо не вказав на ОСОБА_8 , як особу, що могла скоїти інкриміновані йому злочини.

Також в матеріалах кримінального провадження немає фактичних даних, які би свідчили про те, що з вилученого у ОСОБА_8 пристрою для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ-12Р» взагалі велися постріли така слідча дія, як огляд вказаного пристрою та «Проводка» каналу ствола, хімічна експертиза залишків слідів пострілу на досудовому розслідуванні не проводилася. Тому немає підстав стверджувати, що належний ОСОБА_8 пристрій взагалі використовувався 25.11.2015 року.

Також вказує на упередженість оцінки доказів судом, а саме у вироку суду від 16 березня 2017 року зазначений висновок експерта № 3/1581 від 23.02.2016 року, відповідно до якого на даній на дослідження куртці, що вилучена у ОСОБА_8 , слідів продуктів пострілу не виявлено.

Також зазначає, що у вироку суд покликається на протокол огляду місця події від 15.11.2015 року, хоча сама подія кримінального правопорушення мала місце 25.11.2017 року.

Також вказує на порушення вимог ст. 290 КПК України при відкритті матеріалів кримінального провадження. У зв`язку з тим, що відкриття матеріалів кримінального провадження відбувалося в установі виконання покарань, то навіть теоретично стороні захисту стороною обвинувачення не могло бути надано право ознайомитися з речовими доказами у справі, які на той час знаходилися на зберіганні у відділку поліції.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які заперечили проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується зібраними стороною обвинувачення та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Як достовірно встановлено в справі, ОСОБА_8 25 листопада 2015 року, близько 14.38 год., перебуваючи в салоні автомобіля марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , за кермом якого була ОСОБА_11 , та який знаходився на автодорозі сполученням Золочів-Броди на відстані 600 метрів від перехрестя з автодорогою сполученням Київ-Чоп, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, із застосуванням вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р», передав ОСОБА_11 кайданки та наказав одягнути їх на руки.

Продовжуючи свої злочинні дії, зважаючи на те, що ОСОБА_11 не виконувала його вказівки та чинила опір, ОСОБА_8 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті останній, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , здійснив не менше чотирьох пострілів з вогнепальної зброї - пристрою «ФОРТ-12Р» у голову ОСОБА_11 , чим заподіяв останній згідно висновку експерта № 2055 від 11.12.2015 року черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з переломом зовнішньої пластинки тім`яної кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, рани, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, синці та садна, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а також маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , з метою полегшення вчинення викрадення автомобіля, ОСОБА_8 прикував останню кайданками до сидіння у салоні автомобіля, де остання перебувала прикута до моменту звільнення її сторонніми особами 25.11.2015, близько 15 год. 30 хв., та заволодів автомобілем марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаними діями ОСОБА_8 позбавив ОСОБА_11 можливості вільно пересуватися впродовж близько 50 хвилин, незважаючи на те, що остання хотіла вийти з автомобіля та просила відпустити її.

Обвинувачений в суді першої інстанції та під час перевірки вироку в апеляційному суді вину не визнавав. Заперечив причетність до вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, незаконного позбавлення волі людини, що вчинене з корисливих мотивів, способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, із застосуванням зброї, а також вчинення закінченого замаху на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

У сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами суд першої інстанції належно оцінив такі показання ОСОБА_8 , грунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин провадження, і правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності, та взяв за основу вироку показання потерпілих та свідків, які підтверджуються іншими доказами.

Так, сам ОСОБА_8 не заперечив факту перебування в салоні транспортного засобу марки «Фольксваген Тарнспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , 25 листопада 2015 року, оскільки мав намір придбати зазначений автомобіль у ОСОБА_11 . В той момент, коли вони помінялися місцями у транспортному засобі, він пересів на місце водія та керував транспортним засобом, в сторону ОСОБА_11 відбулися постріли з правого боку автомобіля. Вказує, що з метою того, щоб вона не поранилася, прикував її кайданками з метою довезит її до лікарні. Біля с. Сухота він зупинив автомобіль з метою подивитися до ОСОБА_11 та до нього підійшов незнайомий чоловік та спитав у нього, чий це автомобіль. Він, сприйнявши його за одного з нападників, що стріляли, перелякався та продовжив рух транспортного засобу. Після того, як автомобіль застряг на польовій дорозі, він покинув його та пішов польовою дорогою в напрямку автодороги Київ-Чоп. По дорозі він зупинив автомобіль марки «Деу-Ланос» та попросив водія підвезти його. Після чого був зупинений працівниками поліції.

Потерпіла ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснила, що 25.11.2016 року, близько обідньої перерви, вона під`їхала на автомобілі марки «Фольксваген Транспортер Т-5», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Бродівську у м. Золочеві, Львівської області, де зустрілася з ОСОБА_8 , з яким домовилася щодо продажу автомобіля. Він захотів проїхатися на даному автомобілі. В ході поїздки до неї зателефонувала сестра ОСОБА_14 , в ході розмови з якою вона повідомила її про те, що зустрілася з покупцем, якому показує транспортний засіб. Не доїжджаючи 500 м. до автодороги Київ-Чоп, ОСОБА_8 попросив її зупинити автомобіль, витягнув із сумки пістолет та кайданки. Після пручання, обняв її лівою рукою за шию та в цей час вона почула чотири постріли в голову. В той час ОСОБА_8 сказав лягати їй на підлогу, після чого вона втратила свідомість.

Показання потерпілої ОСОБА_11 є належними, допустимими та достовірними та узгоджуються з іншими доказами у справі, а відтак підстав не надавати віри в суду апеляційної інстанції немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що огляд місця події, а саме ділянки автодороги, що розташована на певній відстані від автодороги Київ-Чоп, на досудовому слідстві не проводився, то такі є безпідставними, адже обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_11 вказали на це місце під час проведення слідчого експерименту, який був проведений 15 грудня 2016 року (а.с. 124-145 Том 3).

Що стосується показів свідка ОСОБА_13 , щодо встановлення часу вчинення кримінальних правопорушень, які, на думку сторони захисту, не узгоджуються з відомостями зазначеними в обвинувальному акті, то колегія суддів вважає, що свідок ОСОБА_13 чітко повідомила час надходження вхідного дзвінка на її номер телефону з номеру телефону ОСОБА_11 (час дзвінка 14:38 год.), з якого їй стало відомо про обставини суспільно небезпечного діяння щодо ОСОБА_11 .

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката про те, що відомості отримані з показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 прямо не вказують на обвинуваченого ОСОБА_8 , як на особу, що скоїла кримінальні правопорушення, то такі колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що зазначені свідки працівники поліції, які безпосередньо затримали ОСОБА_8 після вчинення кримінальних правопорушень. Зазначені показання свідків є належними, допустимими, достовірними та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не використовував пристрій для відстрілу патронів, на переконання колегії суддів, є необгрунтованими, адже під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_8 ствердив про використання ним травматичного пістолету «Форт-12Р» та здійснення ним кілька пострілів.

Крім того, в суді першої інстанції встановлено та підтверджено висновками експертів № 2055 від 11.12.2015 року, № 2174 від 8.11.2016 року, що ОСОБА_11 було заподіяно мнижинні вогнепальні непроникаючі сліпі гумово-кульові поранення та постріли велися з близької відстані, були впритул, а рана з «штанцмаркою» (повний або частковий відбиток контуру дульного зрізу зброї у вигляді осадження і (або) синця (крововиливу), що утворюється на шкірі навколо вхідного вогнепального отвору при пострілі в упор) утворилася внаслідок щільного пострілу впритул, інші рани могли утворитись від щільних, нещільних або бічних пострілів впритул.

Висновки експертизи належно аргументовані з наукової точки зору, не суперечить іншим доказам по справі, а тому суд правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку.

Також в суді першої інстанції свідок ОСОБА_19 , який працює начальником нейрохірургічного відділення ВМКЦ Західного регіону, який здійснював огляд ОСОБА_11 25.11.2015 року, підтвердив наявність рани з осадженням шкіри по типу «штанцмарки», що свідчить про те, що постріл здійснювався впритул, у п`яти ранах були сліди порохових газів та характерні осадження шкіри від пневмовибуху.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інсанції не надав належної оцінки висновку експерта № 3/1581 від 23.02.2016 року, згідно якого на дослідженій куртці, що вилучена у ОСОБА_8 , слідів продуктів пострілу не виявлено, то колегія суддів дійшла висновку, що відсутність слідів пострілів не виключає самої події злочину.

Покликання сторони захисту про наявність помилки у зазначенні дати протоколу огляду місця події від 15.11.2015 року, так як такий був проведений 25.11.2015 року, то слід зазначити, що допущена помилка, щодо дати протоколу не впливає на доведеність вини обвинуваченого.

З врахуванням обставин кримінального правопорушення, характеру, локалізації тілесних ушкоджень та знаряддя злочину, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що чотири постріли, які здійснив ОСОБА_8 в голову потерпілій ОСОБА_11 , були з умислом на позбавлення життя потерпілої. Тим самим ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , оскільки смерть ОСОБА_11 не настала, а ОСОБА_8 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про непричетність обвинуваченого до інкримінованих кримінальних правопорушень є безпідставними та не приймаються до уваги, оскільки встановлено, що ОСОБА_8 незаконно заволодів транспортним засобом, що поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої; незаконно позбавив волі людини, що вчинене з корисливих мотивів, способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, із застосуванням зброї; вчинив закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не відповідають дійсності. Суд дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту, на основі чого прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 .

Що ж до доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про порушення судом першої інстанції вимог ч.12 ст. 290 КК України, який вказує, що стороні захисту під час виконання вимог статті 290 КПК України не відкривалися будь-які речові докази, або матеріали данного кримінального провадження у відповідності до вимог статті 290 КПК України і сторона захисту не надавала письмового підтвердження прокурору про надання доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів, як того вимагає частина 9 ст. 290 КПК України, як наслідок сторона захисту не мала можливості їх оглянути та відтворити, то такі є надуманими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, речові докази були оглянуті та приєднані до справи, про що свідчить відповідний протокол про визнання предметів (речей) та зразків речовими доказами від 17.03.2016 року (а.с. 138 Том 2). Обвинувачений та його захисник були ознайомлені з матеріалами провадження під час виконання вимог ст. 290 КПК України, їм було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, а відтак останні ознайомилися із відповідними протоколами огляду, тобто їм було відомо про те, які речові докази долучені до провадження, які предмети чи речі оглядалися, при цьому сторона захисту не клопотала про безпосередній огляд таких предметів чи речей при ознайомленні з матеріалами провадження в порядку ст. 290 КПК України, зауважень чи клопотань з цього приводу в матеріалах провадження немає.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про порушення вимог ст. 290 КПК України є безпідставні.

На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та вірно кваліфікував його діяння за ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України.

Підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що порушується питання в апеляційній скарзі, немає.

Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і даним про його особу. Обране судом покарання ОСОБА_8 дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення покарання не має.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

вирок Бродівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого з часу отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4