Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
19 квітня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргми обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000413 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 08.12.2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працевлаштованого в ПП «Агро-Експрес-сервіс» агрономом, не військовозобов`язаного, з двома малолітніми дітьми на утриманні, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
- за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20 /двадцяти/ відсотків заробітку в дохід держави строком на 11 /одинадцять/ місяців.

Також, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди завданої злочином та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 7000 /сім тисяч/ гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Крім того, судом вирішено питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 , 30 жовтня 2016 року приблизно о 17.00 год., приїхавши до господарства за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , зайшов до житлового будинку, де в цей час перебувала його колишня дружина ОСОБА_8 . Вступивши з нею у словесний конфлікт, який виник на ґрунті довготривалих неприязних відносин, ОСОБА_6 умисно наніс потерпілій ОСОБА_8 приблизно 5 ударів кулаками обох рук в ділянку лівої лопатки та правого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичного експерта №244 від 31.10.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись із вироком суду, обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційні скарги.
В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник вважають вирок суду незаконним, а висновки викладені у судовому рішенні такими що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати. Стверджують, що дослідженими в ході судового розгляду доказами достеменно встановлено, що ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину не вчиняв. Додають, що прокурор не надав суду жодного доказу, окрім показань потерпілої, який підтверджував би факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень своїй колишній дружині. Крім того зазначають, що повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 всупереч вимог КПК дільничим офіцером поліції не уповноваженою на те особою, на вулиці в темну пору доби та без присутності захисника. Вважають докази вини обвинуваченого у вчиненні злочину, а саме тілесні ушкодження, штучно створеними потерпілою з мотивів особистої неприязні та жадоби до наживи. Вважають покази потерпілої непослідовними та суперечливими.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла просить вирок суду залишити без змін, оскільки він є законним і обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 які просять скасувати вирок суду першої інстанції, а провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину, думку прокурора який просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про порушення права на захист при врученні йому повідомлення про підозру, а саме вручення її ОСОБА_6 всупереч вимог КПК дільничим офіцером поліції не уповноваженою на те особою, на вулиці в темну пору доби та без присутності захисника, то вони є голослівними й спростовуються наявними в провадженні доказами, зокрема й підписом самого ОСОБА_6 щодо вручення йому письмового повідомлення про підозру 27 грудня 2016 року, час вручення 18 год. 15 хв. Жодних зауважень щодо вручення підозри не уповноваженою особою ОСОБА_6 у своїх поясненнях з приводу вручення йому такої підозри не наводить.
Крім того, глава 22 КПК України, яка регулює порядок вручення повідомлення про підозру, не містить жодної вимоги наведеної ОСОБА_6 щодо обов`язкової участі захисника при врученні йому повідомлення про підозру. Окремо колегія суддів дає оцінку тому, що обвинувачений відповідно до вимог ст.52 КПК України не є особою, щодо якої участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою.
Щодо тверджень обвинуваченого та його захисника про встановлення в ході судового розгляду що ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину не вчиняв, а також що прокурор не надав суду жодного доказу, окрім показань потерпілої, який підтверджував би факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень своїй колишній дружині, то колегія суддів розцінює таку позицію як реалізацію свого права на захист, адже вказані твердження у ході апеляційного перегляду рішення місцевого суду за обвинуваченням ОСОБА_6 згідно ч.1 ст.125 КК України - не підтвердилися.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції підтвердив, що дійсно 30 жовтня 2016 року зранку він був удома й ОСОБА_8 ніяких синців не показувала, а в подальшому цього ж дня, 30 жовтня 2016 року в період часу з 14 по 18 год. перебував постійно на роботі і не заїжджав додому бо не мав такої можливості. Водночас, обвинувачений зазначив, що 31 жовтня 2016 року зранку заїжджав додому, де його колишня дружина показала йому синці на її лівому плечі та правому передпліччі та попередила його, щоб він нікуди не відлучався.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , які нею дані в суді першої інстанції, перед дачею яких вона попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, яка зазначила, що 30 жовтня 2016 року біля 17 години її колишній чоловік ОСОБА_6 на службовому автомобілі «Нива», червоного кольору, заїхав додому та почав виганяти її з будинку, вимагати документи та залякувати й погрожувати. В ході сварки ОСОБА_6 наніс їй удари кулаками обох рук по її руках, а потім сильно штовхнув, від чого вона ударилася спиною в стіну арки. Даними, викладеними в протоколі слідчого експерименту від 15 грудня 2016 року (а.с.19-23, т.1), згідно яких підтверджено обставини заподіяння ударів потерпілій обвинуваченим ОСОБА_6 .
Крім того, показання потерпілої підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в суді першої інстанції були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та підтвердили, що чітко бачили як ОСОБА_6 у післяобідню пору 30 жовтня 2016 року заїжджав в господарство ОСОБА_8 на своєму службовому автомобілі «Нива» червоного кольору, а свідки що працювали з обвинуваченим на роботі - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які також в суді першої інстанції попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, підтвердили що 30 жовтня 2016 року ОСОБА_6 їздив на своєму службовому автомобілі «Нива», червоного кольору, по полях контролюючи як агроном посівну, й не перебував на одному місті, та мав реальну можливість заїхати додому в с.Зоряне Млинівського району, що знаходиться неподалік місця його роботи в той день.
Показання потерпілої ОСОБА_8 щодо нанесення ОСОБА_6 їй ударів об`єктивно підтверджуються висновком експерта № 244 від 31.10.2016 р. (а.с.18, т.1), згідно якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правій і лівій руках, в ділянці середньої третини лівої лопатки, припухлість нижньої третини правого передпліччя з переходом на променево- зап`ясний суглоб, які виникли від дії тупих предметів, що контактували із тілом потерпілої близько 5-ти разів та могли утворитись 30.10.2016 року та згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 17.01.1995 року мають ознаки легких тілесних ушкоджень, й не характерні для ударів ногами, самовільного падіння на тверду поверхню чи виступаючі предмети.
Також є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, доводи обвинуваченого про штучне створення потерпілою виявлених у неї тілесних ушкоджень, оскільки висновком експерта № 19 від 07.02.2017 року (а.с.28 т.1) підтверджено, що тілесні ушкодження виявлені у потерпілої ОСОБА_8 не є характерними для спричинення власною рукою.
Крім того, допитаний місцевим судом судово-медичний експерт ОСОБА_18 підтримав свої висновки що містяться в матеріалах кримінального провадження, та додатково суду пояснив, що тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_8 не характерні для самовільного падіння чи самонанесення, оскільки не мають для цього характерних ознак, й безпосередньо сам здійснюючи огляд потерпілої 31.10.2016 року виявив, що сліди ушкоджень свіжі і відповідають строку вказаного потерпілою - 30.10.2016 року , характерні для ударів руками й на спині могли утворитися від удару спиною у стіну в результаті поштовху.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання правомірно врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставину, яка пом`якшує покарання - наявність на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що обвинувачений офіційно працевлаштований, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді виправних робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, що є справедливим покаранням та відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
За таких обставин колегія суддів вважає, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

________________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3