Номер провадження:1-кс/521/4900/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року слідчій суддя Малиновського районного суду м. Одесі ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участі представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Маліновського районного суду м. Одесі з клопотанням про скасування арешту майна, яке він обґрунтовує тим, що в 2008 році він придбав за власні кошти квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить йому на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.12.2008. На вказану квартиру накладено арешт та існує заборона на її відчудження, яку наклали в 2011 році слідчі по кримінальній справі № 2. Відомості по вказаній кримінальній справі № 2 внесені 18.02.2013 до ЄРДР за № 0000225 за підозрою ОСОБА_6 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 4 ст. 190 КК України. Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню проводить Малиновський ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області. Процесуальне керівництво виконує Одеська місцева прокуратура № 2.

12.05.2011 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_7 винесено постанову про заборону на відчуження нерухомого майна по кримінальній справі № 2, на підставі якої 12.05.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено тип обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження у Реєстрі 11164321.

18.07.2011 року старшим прокурором ГПУ України молодшим радником юстиції ОСОБА_8 винесено постанову про скасування постанови про заборону на відчуження нерухомого майна, чим фактично скасовано арешт, проте в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до теперішнього часу існує тип обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження у Реєстрі 11164321. Вказана постанова в липні 2011 року не направлена на виконання та скасування арешту в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим до теперішнього часу існує тип обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження у Реєстрі 11164321.

28.07.2011 року заступником начальника відділу ГСУ МВС України підполковником міліції ОСОБА_9 винесено постанову про визнання речовим доказом та накладення арешту по кримінальній справі № 2, на підставі якої 28.07.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено тип обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження у Реєстрі 11442236.

У відповідь на скаргу ОСОБА_3 про скасування існуючих арештів, які накладені необґрунтовано, Одеська місцева прокуратура № 2 відповіла що згідно до п. 9 Перехідних положень КПК України 2012 року арешт майна, застосований під час досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Заслухавши представника ОСОБА_3 , який виклав суть клопотання та просив скасувати арешти, які накладені постановами слідчих від 12.05.2011 та 28.07.2011, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали, подані до клопотання, приходить до наступного висновку.

18.02.2013 року відомості по кримінальній справі № 2 за підозрою ОСОБА_6 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 4 ст. 190 КК України внесені до ЄРДР за № 0000225. Вказане кримінальне провадження знаходиться в СВ Малиновського ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області. Процесуальне керівництво виконує Одеська місцева прокуратура № 2.

По кримінальній справі № 2 ОСОБА_3 не був ні обвинуваченим, ні підозрюваним, у кримінальному провадженні № 0000225 від 18.02.2013 ОСОБА_3 також повідомлення про підозру не складалося.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права. Право приватної власності є непорушним.

Нормативним обґрунтуванням накладення арешту вищевказаних постанов є положення ст. ст. 125, 126 КПК України (1960 року), якими регламентовано, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Проте накладення арешту на майно родичів зазначеними нормами КПК не передбачалось.

Відповідно до перехідних положень діючого КПК України (2012 року), а саме п. 9 запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Положеннями ст. 234 КПК України (1960 року) було встановлено можливість оскарження дій/бездіяльності/ слідчого до суду, дані скарги розглядаються судом при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті.

Норми чинного Кримінального процесуального кодексу України такої стадії кримінального процесу, як попередній розгляд справи не передбачають.

Крім того, відповідно до приписів КПК України (1960 року), ОСОБА_3 не відноситься до кола осіб (учасників процесу), яким було надано право заявляти клопотання.

Слід зазначити, що після внесення кримінального провадження № 52 до ЄРДР за № 0000225 правовідносини щодо арешту майна ОСОБА_3 повинні регулюватись вимогами КПК України 2012 року.

Як вбачається з Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна, підозрювана ОСОБА_6 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вказаної квартири є ОСОБА_3 .

Таким чином, вказана квартира не є об`єктом злочинних посягань осіб, відносно яких розслідується кримінальне провадження, не є речовим доказом, а ОСОБА_3 не є стороною кримінального провадження, тому винесені постанови безпідставні та не обґрунтовані. Наведені факти вказують на відсутність підстав визнання квартири речовим доказом та вказує на необґрунтованість накладення арешту.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно ж до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому ключову роль у забезпеченні ефективного захисту прав і свобод громадян та юридичних оіб на національному рівні відведено саме судам.

Серед засад діючого кримінального процесуаьного законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя, відповідно до ст. 7 КПК України.

Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом, як визначено ч. 3 ст. 21 КПК України.

При цьому за змістом ч. 1, 2 ст. 174 діючого КПК України власник або володілець майна мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке розглядається слідчим суддею під час досудового розслідування; арешт скасовується повністю або частково, якщо зазначені особи доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Беручи до уваги вище зазначені норми міжнародного права та національного законодавства, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав, зазначених в ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна, що його накладено постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_7 про заборону на відчуження нерухомого майна від 12.05.2011 року та постановою заступника начальника відділу ГСУ МВС України підполковника міліції ОСОБА_9 про накладення арешту на майно від 28.07.2011 року.

При цьому слідчий суддя вважає, що враховуючи принцип диспозитвності (ст. 26 КПК Украъни) та змагальносты (ст. 22 КПК Украъни), суд самостійно не може відшукувати підстави для відмови в задоволені клопотання.

Керуючись п.18 ч.1 ст. 3, ст. ст. 7, 8, 21, 26, 174, 175, 532-534 КПК України, п. 9 розділу 11 Перехідних положень КПК України від 13.04.2012, ст.ст. 125, 126 КПК України 1960 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 41, 55, 124 Конституції України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_7 про заборону на відчудження нерухомого майна від 12.05.2011 по кримінальній справі № 2 на підставі якої 12.05.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна накладено тип обтяження арешт нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження у Реєстрі 11164321

Скасувати арешт нерухомого майна, накладений постановою заступника начальника відділу ГСУ МВС України підполковника міліції ОСОБА_9 про накладення арешту на майно від 28.07.2011 по кримінальній справі № 2, на підставі якої 28.07.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна накладено тип обтяження арешт нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна 11442236.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1