Провадження № 1-кп/734/232/17 Справа № 734/3670/17
14 листопада 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, військове звання сержант, тимчасово безробітного, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
із участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 17 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період. За наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01 серпня 2014 року № 156 військовослужбовця військової служби, призваного за мобілізацією, сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду інструктора 5 навчального взводу 1 навчальної роти навчального батальйону. Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на сержанта ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України сержант ОСОБА_3 зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Відповідно до ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 125 і 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України сержант ОСОБА_3 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. ОСОБА_3 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.
Сержант ОСОБА_3 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності в умовах особливого періоду, без дозволу командування та поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , має чіткі межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Так, у порушення вимог ст.ст. 4, 11, 16, 125 і 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець військової служби, призваний за мобілізацією, військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержант ОСОБА_3 02 березня 2015 року самовільно залишив розташування цієї військової частини у АДРЕСА_2 і більше одного місяця перебував поза її межами до 28 липня 2015 року, тобто часу звільнення з військової служби в запас, і проводив час на власний розсуд за місцем проживання в АДРЕСА_1 .
Обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав і показав, що 02 березня 2015 року, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , і до 28 липня 2015 року перебував поза її межами. Весь час знаходився вдома за місцем проживання в с. Макишин Городнянського району Чернігівської області. Висловив щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові).
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким із учасників кримінального процесу не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
При встановлених обставинах та, оцінюючи перевірені докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує визнання вини та щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), є учасником бойових дій, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлені. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного, який задовільно характеризується за місцями проживання і проходження військової служби, та вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування відносно нього акту амністії. Прокурор ОСОБА_4 вважає, що існують підстави для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 акту амністії.
07 вересня 2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України. Обвинувачений ОСОБА_3 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, виконував завдання за призначенням в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій. Обвинувачений ОСОБА_3 не є особою, зазначеною у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», і не відноситься до осіб, визначених у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році». При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 надає згоду на застосування стосовно себе акту амністії.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання внаслідок акту амністії на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст.ст. 2, 9 і 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 369-371, 373, 374 і 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання внаслідок акту амністії на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із моменту проголошення.
Суддя