Справа № 308/1273/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 - захисника ОСОБА_4 підозрюваного у кримінальному провадженні №0000042 від 26.01.2018 за ч. 3 ст. 368 КК України на бездіяльність прокурора відділу прокуратури Закарпатської області в порядку ст. 303 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 - захисник ОСОБА_4 підозрюваного у кримінальному провадженні №0000042 від 26.01.2018 за ч. 3 ст. 368 КК України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність прокурора відділу прокуратури Закарпатської області в порядку ст. 303 КПК України.

В обґрунтування доводів скарги адвокат, ОСОБА_3 , вказує, що являється захисником ОСОБА_4 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000042 від 26.01.2018 за ч. З ст. 368 КК України на підставі договору про надання правової допомоги від 27.01.2018.

31.01.2018 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 постановлено ухвалу, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході огляду автомобіля марки «Дейво» моделі «Ланос» р.н.з. НОМЕР_1 , майно, частково задоволено, накладено арешт на предмет неправомірної вигоди - 150 доларів США, а в накладенні арешту на посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , автомобіль марки «Дейво» моделі «Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, які належать батькові ОСОБА_4 відмовлено.

В подальшому, 02.02.2018 адвокат, разом з підозрюваним ОСОБА_4 та його батьком біля прибули до прокуратури Закарпатської області для отримання тимчасово вилученого майна. Того ж дня, начальник відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_3 , про необхідність написання ОСОБА_4 та його батьком розписок про отримання належного їм майна, що ними було зроблено. За вказаними розписками, адвокату, начальником відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 видано ключ від автомобіля. При цьому ОСОБА_3 , було повідомлено про те, що посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу марки «Дейво» моделі «Ланос» р.н.з. НОМЕР_1 знаходяться в покурора ОСОБА_6 , який їх віддасть. Однак, останній категорично відмовився повертати тимчасово вилучене майно, при цьому адвокат показав йому оригінал ухвали слідчого судді та розписки про отримання майна.

Відповідно до змісту розписки, яку написав ОСОБА_4 він розписувався як за отримання автомобіля, так і свідоцтва про його реєстрацію. Дана розписка була надана ОСОБА_7 після того, як останній віддав ключі від автомобіля. Розписка не переписувалась.

На підставі вищенаведеного скаржник просить визнати дії прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 незаконними та зобов`язати його повернути тимчасово вилучене майно, а саме посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу марки «Дейво» моделі «Нанос», належного його батькові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_3 , не з`явилися. Від адвоката ОСОБА_3 , надійшла заява про розгляд скарги за їх відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Тому, слідчий суддя розглянув скаргу у їх відсутності на підставі ч. 3 ст. 306 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.01.2018 прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 подано клопотання до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, належне ОСОБА_4 та його батькові, а саме: 150 доларів США, посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , автомобіль марки «Дейво» моделі «Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, які належать батькові ОСОБА_4 .

В ході розгляду вказаного клопотання в суді, прокурор відмовився від клопотання в частині, що стосувалася накладення арешту на посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , автомобіль марки «Дейво» моделі «Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, які належать батькові ОСОБА_4 .

31.01.2018 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 постановлено ухвалу, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, частково задоволено, накладено арешт на предмет неправомірної вигоди - 150 доларів США, а в накладенні арешту на посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , автомобіль марки «Дейво» моделі «Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, які належать батькові ОСОБА_4 відмовлено.

02.02.2018 року було повернуто ключі від автомобіля, посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного марки «Дейво» моделі «Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , які належать батькові ОСОБА_4 не було повернуто.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, у нездійсненні інших процесуальних дій володільцем тимчасово вилученого майна.

Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом без накладення на нього арешту відсутня.

Згідно з ч.2 ст167 КПК України, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним ; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171 та ч.6 ст.173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

При цьому, в ч.5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

В даному випадку, зазначене в ч.5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна було подано до суду, разом з тим, задоволено частково, а саме відмовлено у накладенні арешту на посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , автомобіль марки «Дейво» моделі «Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, які належать батькові ОСОБА_4 .

Аналізуючи правовий зміст ч.7 ст.236, ч.1 ст.98 КПК України, та ч.2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають один з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

Відомостей про повторне звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого майна відсутні.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Наслідками не звернення з клопотанням є припинення тимчасового вилучення майна та його повернення особі, у якої воно було вилучене, що закріплено приписами ст.169 КПК України.

Оскільки на спірне майно не накладено арешту, а тому тимчасово вилучене майно підлягає поверненню особі у якої воно було вилучене.

З огляду на зазначене, була порушена процедура тимчасового вилучення майна, тому згідно вимог ч.5 ст. 171 КПК України майно підлягає поверненню особі у якої воно було вилучене.

При прийнятті рішення слідчий суддя, керуючись принципом диспозитивності, зазначає, що сторона кримінального провадження у підтвердження доводів клопотання про те, що вилучені речі та предмети є речовими доказами, не надала слідчому судді копії процесуальних рішень постанов про їх визнання речовими доказами, не пред`явили учасникам судового розгляду для дослідження оригінал постанов про визнання вказаних вище речей та предметів речовими доказами. Тобто, відмова у повернення вказаного майна суперечить положенням ч.5 ст. 171 КПК України.

Згідно з ст.9 КПК України під час кримінального провадження прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, володільцем тимчасово вилученого майна на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Згідно ст. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Відомостей про те, що тимчасово вилучене майно повернуто володільцю відсутні.

Оцінюючи зібрані по справі докази, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, в цій частині, а тимчасово вилучене майно, а саме посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу марки «Дейво» моделі «Ланос», що належного батькові підозрюваного - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повинно бути повернуто володільцю.

Що стосується вимог скаржника про визнання незаконною бездіяльність прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , то такі вимоги є безпідставними, оскільки вони виходять за рамки положень ч.2 ст. 307 КПК України, якою визначений перелік рішень слідчого судді за результатами розгляду скарг під час досудового розслідування в порядку ст. 303 КПК України.

Частиною 2 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Вказана норма Закону містить вичерпний перелік дій які повинен вчинити слідчий суддя при винесенні рішення і не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними, у зв`язку з чим скарга у цій частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 303 - 307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 - захисника ОСОБА_4 підозрюваного у кримінальному провадженні №0000042 від 26.01.2018 за ч. 3 ст. 368 КК України на бездіяльність прокурора відділу прокуратури Закарпатської області в порядку ст. 303 КПК України - задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 повернути тимчасово вилучене майно володільцю, а саме посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу марки «Дейво» моделі «Ланос», належного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1