АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2110/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/85/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/789/85/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 4 січня 2018 року, якою відмовлено у умовно достроковому звільненні від відбування покарання засудженому за ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та зареєстрованому у АДРЕСА_1 , ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк.

В апеляції засуджений просить скасувати ухвалу суду та задовольнити подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що відмовляючи в задоволенні поданого ним клопотання суд першої інстанціїї не врахував того, що дисциплінарні стягнення, які накладені за порушення установленого порядку відбування покарання погашені, на даний час до нього застосовані заохочення, він працевлаштований, а тому вважає свою поведінку такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляцію з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції, дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні для військовслужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбуваня покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Частиною 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно з п.п. 2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»№ 2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне додержання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Волинської області визнано виннним за п.п.8,12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 13 років позбавлення волі. Визначено рахувати початком строку відбуття покарання з 15.12.2007 року.

ОСОБА_6 відбував покарання у Луцькому слідчому ізоляторі тимчасового тримання з 25.12.2007 року по 05.04.2009 року, характеризувався негативно, допустив одне порушення режиму утримання, за яке притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав, з 06.04.2009 року по 15.07.2011 року відбував покарання у Маневицькій виправній колонії Волинської області № 42, де харатеризувався негативно, допустив 7 порушень установленого порядку відбування покарння, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності.

З 05.08.2011 року по даний час відбуває покарння у ДУ Копичиненцька виправлна колонія № 112, на виробництві не працевлаштований. За період відбування покарання характеризується негативно, допустив 8 порушень установленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 3 рази був поміщений в ДІЗО. На даний час намагається дотримуватись норм, які визначають порядок умов відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 6 разів, ставитться позитивно до виконання робіт з благоустрою установи, характеризується посередньо

У відповідності до вимог ст.81 КК України після відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання підлягав умовно-достроковому звільненню від відбування покарання з 08.11.2016 року.

Постійно-діючою комісією Райківська виправна колонія № 73(протокол № 34 від 23.11.2016 року) засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що своєю поведінкою не довів своє виправлення. На засіданні постійно діючої комісії установи протокол № 28 від 01.12.2017 року засудженому повторно відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання у відповідності до ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений не надав конкретних переконливих доказів того, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Працевлашутвання безпосередньо перед відбуттям 2/3 строку покарання та декілька заохочень, в період, який передував розгляду питання про можливість звільнення його умовно-достроково від відбування покарання не може свідчити про сумлінне ставлення до праці, а тому його поведінка не є такою що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В зв`зку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення виходячи лише з останніх його заохочень, врахувавши при цьому наявних в матеріалах особової справи засудженого його негативних характеристик під час відбування покаранння, а також того, що він вчинив 15 дисциплінарних стягнень за час відбування покарання, тобто дав оцінку його поведінці за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безапосередньо передував розгляду питання по умовно-дострокове звільнення. А тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 немає.

Керуючсь ст.ст.407,419,422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
В задоволенні апеляції засудженого слід відмовити.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 4 січня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2