1Справа № 335/1661/18 1-кп/335/402/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004038, від 16.11.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадження судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою головуючого судді від 19.02.2018 року у вищезазначеному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду та заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово ОСОБА_4 , в обґрунтування якого прокурор зазначив, що останній вчинив тяжкий злочин, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадження іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім того, заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 в обґрунтування якого прокурор зазначив, що остання вчинила тяжкий злочин, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадження іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник ОСОБА_4 проти призначення справи до судового розгляду не заперечував, заперечив проти обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 посилаючись на його необґрунтованість.
Захисник ОСОБА_5 просила суд призначити провадження до судового розгляду, заперечувала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та заявила клопотання про зміну відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 думку захисників підтримали.
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.
Кримінальне провадження №0004038 від 16.11.2017 року підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.
Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає.
Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні, відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судове засідання.
Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.
Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, обвинувачені, захисники.
Розглядаючи клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово ОСОБА_4 суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього кодексу.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до статті 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

30.01.2018 року слідчим суддею обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 18.02.2018 року.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до правової позиції, висловленої ЄСПЛ в рішенні від 10 лютого 2011 р. у справі «Харченко проти України», яка підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 4 квітня 2013 р. №511-550/014-13, з урахуванням п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, за спливом певного часу, лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі і судові органи зобов`язані навести інші аргументи для тримання під вартою.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд також враховує, що відповідно до п. 60 Рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року у справі „Єлоєв проти України зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під домашнім арештом.
Прокурором шляхом внесення відповідного клопотання ініційовано питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 домашнього арешту цілодобово.
Між тим, доводи клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді особистого зобов`язання, тому клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Застосовуючи такий вид міри запобіжного заходу суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а також зі ступені тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину.
Крім цього, застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати обвинуваченого: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до органів Державної міграційної служби свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та сторони захисту про зміну відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу суд дійшов до наступних висновків.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
З огляду на вищевикладене, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не засуджена, має постійне місце проживання, приходить до висновку, що з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження достатнім та доцільним є застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний час доби з покладенням на неї обов`язків, передбачених у ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до органів Державної міграційної служби свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

На підставі викладеного клопотання сторони захисту підлягає задоволенню, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. ст. 155-158, 177, 178, 180, 181, 193, 314-316, 369, ч.2 ст. 376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004038, від 16.11.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - на 02.03.2018 року о 09-00 год., в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, зал судових засідань № 2.
Викликати для участі в судовому засіданні наступних осіб: прокурора, захисників, обвинувачених.
В задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 20 квітня 2018 року включно, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до органів Державної міграційної служби свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний час доби, заборонивши у період доби з 22-00 год. до 06-00 год. наступної доби не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до органів Державної міграційної служби свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_5 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на неї обов`язків.
Копію ухвали для виконання передати до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої.
Визначити строк дії вказаної ухвали щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 та покладених обов`язків до 20 квітня 2018 року включно.
Звільнити обвинувачену ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 23.02.2018 року о 15-30 год.
Головуючий суддя ОСОБА_1