Дата документу Справа № 332/1991/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 332/1991/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1532/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відео конференції з Запорізького СІ

розглянула 27 грудня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2017 року обставини:
24.07.2017 приблизно о 09-47 годині, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила умисний корисливий злочин проти власності, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись в приміщенні торгового залу супермаркету «АТБ-Маркет», магазин Продукти-271, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, 12-А, шляхом вільного доступу, взяв із стелажу дві упаковки кави «JасоЬs Моnarch», вагою 400 грам, вартістю 238 грн. 63 коп. за одну упаковку.
Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направився до виходу з супермаркету, не сплативши за товар, тим самим виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, через те, що він був зупинений працівниками охорони супермаркету на виході з приміщення.
Своїми умисними діями, ОСОБА_7 міг спричинити ТОВ «АТБ Маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 477 гривень 26 копійок.
Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді 1 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4, ч.1 ст.76 КК України.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Вважає, що суд, встановивши, що ОСОБА_7 раніше не був засудженим за вчинення злочинів, які утворюють кваліфікуючу ознаку повторності, в порушення вимог ст. 62 Конституції України та ст. 32 КК України, кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України. Також враховуючи, що в діях ОСОБА_7 вбачається менш тяжкий злочин ніж той, за який його засуджено, просить вирок в частині призначеного покарання змінити, з мотивувальної частини виключити кваліфікуючу ознаку «повторність», вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 1 року виправних робіт із відрахування із заробітку 10% в дохід держави, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, позицію обвинуваченого, який не заперечував вимогам апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як видно із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 , визнаючи себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, показав суду, за яких обставин він намагався викрасти кофе та не довів свій умисел, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину. При цьому докази, які надав орган досудового слідства, відповідно до ст. 349 КК України зі згоди всіх учасників судового провадження не досліджувалися, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадання чужого майна (крадіжки) у поданій апеляційній скарзі не оскаржується.
Разом з тим суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадання чужого майна (крадіжки) з кваліфікуючою ознакою повторності допустив помилку, на що обґрунтовано вказує у своїй апеляційній скарзі прокурор.
Так, відповідно до ч.1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

За змістом ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

В матеріалах кримінального провадження, які досліджувалися місцевим судом, міститься інформація щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, у даному провадженні відсутні відомості щодо наявності обвинувального вироку відносно ОСОБА_9 , який набрав законної сили, а лише наявна інформація про скерування обвинувального акту до суду.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є особою, яка раніше не судима, що також встановлено і при апеляційному розгляді.
За таких обставин, дії ОСОБА_7 за вказаний у оскаржуваному вироку злочин не можуть кваліфікуватися за ознакою повторності за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Стосовно тверджень прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, колегія суддів вважає слушними.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням виключення кваліфікуючої ознаки повторності, судова колегія вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання має відповідати вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і бути домірним скоєному та відповідати меті призначення покарання і особі обвинуваченого.
Також, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, судова колегія враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання. Наведені обставини надають можливість призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді виправних робіт із відрахування із заробітку 10% в дохід держави.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доцільність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що не оспорюється апелянтом.
Отже, враховуючи допущені судом порушення при кваліфікації дій обвинуваченого, вирок суду підлягає зміні, що відповідатиме вимогам п. 2 ч.1 ст. 408 КПК України, оскільки в даному випадку колегія змінює правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , застосовує частину статті КК України про менш тяжкий злочин і призначає покарання, передбачене санкцією відповідної статті.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України змінити.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року виправних робіт із відрахування із заробітку 10% в дохід держави.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4