УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/4183/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
секретаря ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №279/4183/16-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року відносно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянки України, мешканки

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України
за участю: прокурора ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, яким зменшити суму, що підлягає до стягнення. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що вирок в частині стягнення моральної шкоди не відповідає п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.1187 ЦК України та основним засадам розумності, виваженості та справедливості. Вважає, що суд першої інстанції задовольнив позов частково, оскільки в результаті неправомірних дій обвинуваченої потерпілій спричинено значні фізичні та психічні страждання, вона терпіла фізичний біль, в результаті дорожньо-транспортної пригоди стала інвалідом 2 групи. Проте, обґрунтування суми моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. є неспіврозмірним з спричиненою шкодою. Звертає увагу на те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував матеріальний стан ОСОБА_8 , яка має на утримані малолітню дитину та на даний час вагітна.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року без змін.
Згідно вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року, ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України і призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3(три) роки .
Строк відбуття покарання обраховано з моменту приведення вироку до виконання.
Звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.11.2017 року у виді 3(трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3(три ) роки на підставі ст.1п.«б» Закону України «Про амністію у 2016 році».
Речові докази автомобіль «ВМW 730» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 передано їй у власність. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль « ВМW 730» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у Коростенському відділі поліції ГУНП в Житомирській області, повернуто ОСОБА_8 .
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 100000 (сто тисяч) гривень спричиненої моральної шкоди.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_8 16 квітня 2016 року о 13 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВМW 730» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй на праві індивідуальної власності, рухалася по правій смузі проїзної частини вул. Кірова в м. Коростень в напрямку залізничного вокзалу.
Наблизившись до перехрестя з вулицею Щорса, рух на якому визначається сигналами світлофора, та увімкнувши показник лівого повороту, здійснювала маневр повороту ліворуч з вул. Кірова біля будинку №36 в напрямку залізничного вокзалу. Виконуючи вказаний маневр, ОСОБА_8 виїхала на перехрестя вул. Кірова та вул. Щорса м. Коростень, де здійснила зупинку автомобіля марки «ВМW 730» реєстраційний номер НОМЕР_1 , надаючи перевагу в русі транспортним засобам, які рухалися по зустрічній смузі в зустрічному напрямку по вул. Кірова. Після цього, коли автомобілі, що рухалися в зустрічному напрямку проїхали, ОСОБА_8 , керуючи вказаним автомобілем, продовжила здійснювати маневр повороту з вул. Кірова на проїзну частину дороги в напрямку залізничного вокзалу, та в порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3(б), 10.1, 10.5, 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, в яких сказано :
- учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими;
- дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний :
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою , відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу , технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини, крім випадку виїзду з перехрестя, де організовано круговий рух, де напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або де рух можливий лише в одному напрямку;
- на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які проходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку;
- при виїзді з перехрещення проїзних частин та зміною напрямку руху на регульованому перехресті, водій ОСОБА_8 не переконалася, що це буде безпечним і не створить небезпеку для інших учасників руху, не надала дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка проходила проїзну частину по пішохідному переході зліва направо по ходу руху автомобіля, на яку ОСОБА_8 повертала, таким чином здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_11 .
В результаті дорожньо транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому дистально епіметафізу обох кісток правої гомілки зі зміщенням та пошкодженням передньої великогомілкової артерії, рани по передній поверхні нижньої частини правої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №184 від 15.07.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 10.1, 10.5, 16.2 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки , виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Таким чином, своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_8 скоїла злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника потерпілої та думку прокурора, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації її дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції без належних обґрунтувань завищено розмір стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 заподіяної моральної шкоди колегія суддів вважає не обґрунтованими, виходячи з наступного.
Вирішуючи питання в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілій, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги кримінального процесуального законодавства та обставини справи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та з вироку суду, що отримане потерпілою ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому дистально епіметафізу обох кісток правої гомілки зі зміщенням та пошкодженням передньої великогомілкової артерії, рани по передній поверхні нижньої частини правої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Потерпілій спричинено значні фізичні та психічні страждання, вона терпіла фізичний біль, оплачувала довготривале лікування, в результаті дорожньо-транспортної пригоди стала інвалідом 2 групи.
Обвинувачена ОСОБА_8 вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, відшкодувала потерпілій частково шкоду, не працює, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 , 2014 року народження та на даний час вагітна. Зазначені обставини судом першої інстанції з достатньою повнотою були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України).
З норм ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Крім того, в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди у повній мірі врахував характер, обсяг та тривалість душевних страждань потерпілої, отриманих внаслідок протиправних дій обвинуваченої та правильно визначив розмір відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 100 000 гривень, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та не вбачає підстав для зменшення суми стягнення моральної шкоди.
Порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження, які можуть бути підставою для зміни вироку, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду відповідає вимогам закону, у зв?язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року відносно обвинуваченої ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді: