Номер провадження: 11-сс/785/262/18
Номер справи місцевого суду: 501/215/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника власника майна: адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2018 року, про арешт майна, -

встановив
Оскарженою ухвалою в кримінальному провадженні №0000112 від 30.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Сelica», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу легкового хетчбеку марки «Toyota Celica» серії НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів шляхом позбавлення права власника майна на його відчуження, розпорядження та користування цим майном.

05.02.2018 року на вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушує питання про її скасування.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що клопотання слідчого взагалі не обґрунтоване та затверджено неналежним прокурором. При цьому зазначає, що до клопотання не надано експертного дослідження, в якому міститься інформація про те, яким чином було встановлено варку номерів агрегатів автомобіля кустарним способом та яким чином зафіксовано вказаний факт.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_8 , який є власником автомобіля, на який накладено арешт у даному кримінальному провадженню не має жодного процесуального статусу.

Разом з цим адвокат вказує, що під час розгляду вказаного клопотання, головуючим по справі порушені норми процесуального права, оскільки в нарадчу кімнату головуючий пішов близько 19 годині 01.02.2018 року, а вийшов із нарадчої кімнати 02.02.2018 року близько 12 години дня, встигши при цьому, провести ще 2 судових засідання.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню, з наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу.
У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Вказаних вимог закону при розгляді клопотань про накладення арешту на майно слідчий суддя районного суду не дотримався.

Як вбачається з тексту поданого до районного суду клопотання, слідчий вважав встановленим, що під час експертного дослідження автотранспортного засобу «Toyota Сelica», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , було встановлено варку номерів агрегатів даного автомобіля кустарним способом.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя погодився з доводами слідчого та зазначив в оскаржуваній ухвалі, що вказане в клопотанні слідчого майно є предметом кримінального правопорушення, в рамках якого подане клопотання.

Як вбачається із доданих до клопотання документів, 30.01.2018 року до ЄРДР були внесені дані про те, що при проведені експертного дослідження автотранспортного засобу «Toyota Сelica», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , було встановлено вварку номерів агрегатів даного автомобіля кустарним способом.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять будь-якого експертного дослідження, яким був встановлений факт внесення до агрегатів автомобілю конструктивних змін, що спростовує доводи клопотання слідчого про встановлення зазначеного факту під час проведення такого дослідження.

Як зазначив в судовому засіданні апеляційного суду прокурор, висновок експертного дослідження у органу досудового розслідування відсутній, а наявний факт вварки агрегатів підтверджений лише протоколом огляду автомобіля. Крім того прокурор вказав, що 01.03.2018 року у даній справі була призначена експертиза з дослідження зазначених обставин та надав апеляційному суду копії зазначеної постанови слідчого.

Водночас, у судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що автомобіль, на який накладено арешт - є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, однак при цьому, відповідної постанови прокурором апеляційному суду не надано та свої твердження прокурором не підтверджено.

З наявних матеріалів судової справи вбачається, що на час розгляду клопотання, представником власника майна слідчому судді районного суду було надано матеріали, які свідчать про те, що у 2014 році було проведено автотоварознавче експертне дослідження по встановленню вартості ремонту та матеріальної шкоди автомобіля «Toyota Сelica», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 та долучені відповідні матеріали, які вказують на перебування зазначеного автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді (а.с.30-53)

Ці обставини також були підтверджені представником і в апеляційному суді, який пояснив, що зазначений автомобіль на який було накладено арешт раніше перебував у дорожньо-транспортній пригоді та наявність такої пригоди мала наслідок проведення ремонту автомобіля та його відновлення.

Водночас, прокурор на міг належним чином обґрунтувати в апеляційному суді доводи клопотання та вказати правові підстави, які вказували на необхідність накладення арешту та в тому числі надати на підтвердження факту докази, які об`єктивно вказують на вчинення правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, дані щодо вчинення якого було внесено до ЄРДР.

Більш того, ані слідчим суддею, ані прокурором не були враховані заяви ОСОБА_8 , в яких він пояснював, що вказане авто перебувало в аварії, а його ремонт та відновлення проводилось в незаводських умовах.

Інших матеріалів, на підтвердження обґрунтування клопотання - матеріали судової справи не містять.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про арешт майна не дав належної оцінки його невідповідності вимогам кримінального-процесуального закону та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставини провадження.

Водночас, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про допущення слідчим суддею порушень вимог кримінального процесуального закону і розгляду клопотання слідчого в період проведення розгляду інших справ, оскільки на підтвердження зазначеного факту апелянтом не надано жодного доказу та більш того останнім не заявлялися жодного клопотання про витребування т акої інформації апеляційним судом.

Разом з тим, аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання не відповідає вимогам закону. Зокрема, в ньому не наведені підстави, якими слідчий обґрунтовує необхідність арешту майна, і які в свою чергу, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Зазначаючи у клопотанні про накладення арешту на майно підстави для його накладення, слідчий послався на те, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення. Разом з тим, на підтвердження зазначених тверджень не надав відповідних доказів.

Апеляційний суд з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів вважає, що такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не є предметом кримінального правопорушення, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, зазначеного в резолютивній частині оскаржуваної ухвали та при винесенні ухвали про задоволення зазначеного клопотання, слідчим суддею була допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які потягли за собою передчасне та необґрунтоване рішення слідчого судді.

З огляду на зазначене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки клопотання не відповідає вимогам ст.171 КПК України та в ньому не міститься обставин, які обґрунтовують підстави та необхідність накладення арешту на майно і повернення тимчасово вилученого майна особі, у якої воно було вилучено, як те передбачено вимогами ч.3 ст.173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2018 року, якою у рамках кримінального провадження 0000112 від 30.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Сelica», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу легкового хетчбеку марки «Toyota Celica» серії НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів шляхом позбавлення права власника майна на його відчуження, розпорядження та користування цим майном - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , у рамках кримінального провадження 0000112 від 30.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4