УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного в рамках кримінального провадження № 201/15580/17-к (пр. № 1-кп/201/591/2017), відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Старі Кодаки, Дніпровського району, Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пред`явлене звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, так як раніше встановлені судом ризики продовжують існувати і менш м`який запобіжний захід не здатен їх усунути, оскільки обвинувачені можуть намагатись уникнути суду, вчинити інший злочин чи вплинути на свідків, які ще не допитані під час судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_7 в письмовій заяві просила суд без її участі розглядати питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим та задовольнити з цього приводу клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просив суд розгляд питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених здійснювати без його участі. З цього приводу обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував за відсутності свого захисника проводити судове засіданні.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти продовження строків їх тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою до 18 грудня 2017 року.

Вирішуючи клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також розглянувши доводи учасників кримінального провадження з цього приводу, суд доходить висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні обвинуваченим даного виду запобіжного заходу, на час розгляду даного кримінального провадження у суді не відпали та не зменшились, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства у співучасті групою осіб, судове провадження судом ще не закінчено, зокрема не допитані всі свідки зі сторони обвинувачення, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів, а також характер інкримінованого обвинуваченим діяння, останні знаходячись на свободі будуть мати можливість перешкодити встановленню істини по справі, а саме переховуватись від суду, незаконно вплинути на учасників процесу, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який вид запобіжного заходу, котрий, на думку суду, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

Також розглядаючи доцільність подальшого тримання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 під вартою, суд враховує обставини передбачені у ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, наявність майнової шкоди від скоєного кримінально караного діяння, а також відсутність відомостей щодо постійного місця робити, розміру доходу та майнового стану обвинувачених для належної компенсації шкоди потерпілій, що відповідним чином створює негативну репутацію обвинуваченим, а отже підтверджує наявність встановлених вище ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені в ч. 1 ст. 177 КПК України з метою недотримання покладених на них процесуальних обов`язків.

Разом з цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення грабежу, яка обумовлюється тим, що особа, яка вчинює такий злочин, не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито, ігноруючи при цьому волю потерпілого, у володінні якого перебувало майно. При цьому, органом досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інкримінується вчинення такого злочину за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

В той же час, суд вважає, що застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останніх, відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в свої сукупності свідчать про наявність ризиків визначених в ч. 1 ст. 177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Продовжуючи обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховуючи, що інкриміноване останнім діяння пов`язане із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за доцільне не визначати обвинуваченим розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 11 лютого 2018 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою є 11 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1