Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/65/17-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2018 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000094 від 17.02.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, студента 3-го курсу ДНЗ «Олевського професійного ліцею», не працюючого, не інваліда, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

законного представника ОСОБА_8

представника ССД Олевської РДА ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :
28 грудня 2016 року, об 13 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , де зайшовши до кімнати-залу зазначеної квартири, з метою вчинення крадіжки чужого майна, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони залишаються непоміченими, шляхом вільного доступу, з полиці таємно викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме: золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 9084.00 грн.; золоту підвіску 585 проби, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 2160.00 грн.; золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.19 грами, вартістю 781.00 грн., за один грам, на суму 5616.00 грн., заподіявши при цьому потерпілій ОСОБА_5 , матеріальних збитків на загальну суму 16860.00 грн., та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

11 лютого 2017 року, об 17 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, перебуваючи в кімнаті-залі квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони залишаються непоміченими, шляхом вільного доступу, з полиці таємно викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме: золотий браслет 585 проби, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 12576.00 грн.; золоті сережки з камінцями цирконію 585 проби, вагою 3.58 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 4296.00 грн., заподіявши при цьому потерпілій ОСОБА_5 , матеріальних збитків на загальну суму 16872.00 грн., та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином неповнолітній ОСОБА_3 , своїми умисними, злочинними діями заподіяв потерпілій ОСОБА_5 , матеріальних збитків на загальну суму 33 732.00 грн.

Допитаний у судовому засіданні за участю законного представника ОСОБА_8 , та захисника адвоката ОСОБА_7 , що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні за призначенням від 24.02.2017 року, № 006-0000285, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, в межах висунутого обвинувачення визнав частково, в частині всього викраденого у потерпілої майна, яке зазначено у обвинувальному акті, крім золотого ланцюжка 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.19 грами, вартістю 781.00 грн., за один грам, на суму 5616.00 грн. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання підтвердивши те, що дійсно він 28.12.2016 року, об 13.00 годині, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , зайшовши до кімнати-залу зазначеної квартири, де з полиці викрав золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами та золоту підвіску 585 проби, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами, які належать потерпілій ОСОБА_5 . А, 11.02.2017 року, об 17 годині 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті-залі квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_5 , він знову, з полиці викрав золотий браслет 585 проби, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами та золоті сережки з камінцями цирконію 585 проби, вагою 3.58 грами, які належать потерпілій ОСОБА_5 . Викрадені вищевказані золоті вироби він збув до «Ломбарду» в м.Олевську за, що отримав від ОСОБА_10 , кошти в сумі 6800.00 грн., а виручені кошти витратив на розваги та власні потреби. Іншого майна, у тому числі і інших ювелірних виробів він із квартири потерпілої ОСОБА_5 , не викрадав. Просить вибачення у потерпілої та просить суд, зважаючи на його вік, вперше вчинив кримінальне правопорушення, його каяття у вчиненому не застосовувати до нього при призначенні кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення сурового виду і міри кримінального покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.
Допитана у судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , - ОСОБА_8 , у судовому засіданні надала суду показання зазначивши при цьому, що вона є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , якого виховує сама, оскільки батько покинув сім`ю і не спілкується із сином. Так її син дійсно 28.12.2016 та 11.02.2017 року викрав у потерпілої ОСОБА_5 , перераховані, згідно до обвинувального акту ювелірні вироби із золота, крім золотого ланцюжка 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.19 грами, вартістю 781.00 грн., за один грам, на суму 5616.00 грн., які збув до «Ломбарду» у м.Олевську, а саме ОСОБА_10 . Про те, що її син вчинив кридіжки зазначеного майна у потерпілої вона дізналася від працівників поліції. Чому син вчинив дані крадіжки вона не розуміє, оскільки у нього все є. Просить суд, зважаючи на вік її сина та того, що він вперше вчинив кримінальне правопорушення, його каяття у вчиненому не застосовувати до нього сурового виду і міри кримінального покарання та звільнити її дитину від відбування покарання, застосувавши до сина п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.Заявлений до неї потерпілою ОСОБА_5 , цивільний позов не визнає у повному обсязі, оскільки всі викрадені її сином ювелірні вироби були повернуті потерпілій шляхом її особистого викупу із «Ломбарду» в м.Олевську, зокрема у ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_5 , у судовому засіданні надала показання підтвердивши фактичні обставини викрадення у неї, неповнолітнім ОСОБА_3 , який перебуваючи у її квартирі АДРЕСА_2 , 28.12.2016 року, об 13.00 годині викрав: золотого ланцюжка 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 9084.00 грн.; золотої підвіски 585 проби, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 2160.00 грн., та золотого ланцюжка 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.19 грами, вартістю 781.00 грн., за один грам, на суму 5616.00 грн., заподіявши при цьому потерпілій ОСОБА_5 , матеріальних збитків на суму 16 860.00 грн. Та 11 лютого 2017 року, об 17 годині 00 хвилин викрав: золотого браслета 585 проби, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 12576.00 грн.; золоті сережки з камінцями цирконію 585 проби, вагою 3.58 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 4296.00 грн., заподіявши їй при цьому матеріальних збитків на суму 16872.00 грн. А всього їй було завдано збитків протиправними діями неповнолітнього ОСОБА_3 , на загальну суму 33 732.00 грн. Вона дійсно самостійно викупила перераховані вище ювелірні вироби у ОСОБА_10 , який придбав викрадені у неї неповнолітнім ОСОБА_3 , зазначені ювелірні вироби із золота, за що виплатила ОСОБА_10 , 12 000.00 грн., крім золотого ланцюжка 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.19 грами, вартістю 781.00 грн., за один грам, на суму 5616.00 грн. Крім цього, вона понесла 11 507.00 грн., матеріальних збитків через викрадення неповнолітнім ОСОБА_3 , золотого браслета, який не зазначено було в обвинувальному акті. Таким чином, загальна сума заподіяних їй матеріальних збитків складає ще 23 507.00 грн., (12 000.00 + 11507), які просить стягнути у порядку ч.3 ст.1179 ЦК України із матері неповнолітнього ОСОБА_3 , - ОСОБА_8 . Окрім того просить суд стягнути із відповідача моральну (немайнову) шкоду, завдану їй внаслідок викрадення неповнолітнім її майна, яку вона оцінює в 15 000.00 грн. Так, дійсно посадовою особою органу досудового розслідування її ознайомлювали із матеріалами кримінального провадження стосовно кримінального правопорушення вчиненого неповнолітнім ОСОБА_3 , і закінчення досудового розслідування. Зауважень вона не мала. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити поданий позов до ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальних та моральних збитків від злочину, а також стягнути понесені витрати на сплату судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.

З`ясовуючи обставини вчинених неповнолітнім ОСОБА_3 , кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, судом також було досліджено протоколи слідчих дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження докази, зокрема:

- протокол огляду місця події від 16.01.2017 року та фототаблицю до нього, із яких слідує, що місцем події є приватна квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , де неповнолітнім ОСОБА_3 , було викрадено золоті прикраси потерпілої ОСОБА_5 , (а.с.165-171);

- протокол огляду місця події від 17.02.2017 року та фототаблицю до нього, із яких слідує, що місцем події є приватна квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , де було вилучено золоті прикраси: золотий браслет, вагою 10.48 грами; золотий ланцюжок, вагою 7.57 грами; золоту підвіску, вагою 1.80 грами та золоті сережки, вагою 3.58 грами, що належать потерпілій ОСОБА_5 , (а.с.172-175);

- постанову про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 17.02.2017 року, згідно до якої визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження, як речові докази: золотий браслет, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами; золотий ланцюжок, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами; золоту підвіску, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами та золоті сережки з камінцями цирконію, вагою 3.58 грами, що були вилучені під час ОМП від 17.02.2017 року, (а.с.176);

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.03.2017 року та фототаблицю до нього, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 , який розповів і показав на місці, яким саме чином він викрадав майно потерпілої ОСОБА_5 , у її приватній квартирі АДРЕСА_2 , (177-181);

- інші письмові докази та докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , (а.с.182-202).

Таким чином, допитавши неповнолітньго обвинуваченого ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , - ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_5 , і її представника, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, суд вважає, що докази є належними і допустимими, а винність неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за:

- ч.1 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчиненого проти власності, що виразилося в таємному викраденні чужого майна (крадіжка);

- ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчинене проти власності, що виразилося в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Призначаючи покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.ст.65, 103 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статтей Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинені неповнолітнім кримінальні правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчинених неповнолітнім кримінальних правопорушень, обставини вчинення таких правопорушень, їх тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого, особу винного, його вік та його ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, а також умови його життя і виховання, рівень розвитку.

Обставини, які пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, які обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так, відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Згідно до досудової доповіді, складеної інспектором Олевського районного сектору з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 14.04.2017 року, № 463, орган пробації вважає доцільним призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , кримінального покарання без ізоляції від суспільства, оскільки встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, поклавши на неповнолітнього обвинуваченого певні обов`язки, що передбачені Кримінальним кодексом України, (ст.76 КК України).

У судовому засіданні захисником неповнолітнього обвинуваченоого ОСОБА_3 , - адвокатом ОСОБА_7 , заявлено клопотання про звільнення неповнолітнього ОСОБА_3 , від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, оскільки ОСОБА_3 , на момент вчинення злочину був неповнолітнім.

Клопотання захисника, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , підтримав, і не заперечує проти застосування щодо нього амністії.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , - ОСОБА_8 , підтримала клопотання захисника про застосування амністії стосовно її сина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 .

Прокурор висловила думку про задоволення клопотання відносно неповнолітнього ОСОБА_3 .

Потерпіла ОСОБА_5 , та її представник адвокат ОСОБА_6 , відносно клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 , про застосування амністії стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , покладаються на розсуд суду.

Отже, визначаючи міру і вид покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив кримінальні правопорушення, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, позитивні характеристики по місцю проживання і навчання, умови його життя та виховання, зростає ублагополучній сім`ї, у задовільних матеріально-побутових умовах, рівень розвитку неповнолітнього відповідає віку, і з врахуванням вказаних вище декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, вчинення злочину у неповнолітньому віці та визнання своєї провини у вчинених кримінальних правопорушеннях, надання показів у судовому засіданні щодо обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, де показання його були логічними, послідовними і незміненими, що свідчить про його не байдужість щодо наслідків, які настали від вчинених кримінальних правопорушень, а також разом із конкретними обставинами справи, відсутністю обтяжуючих обставин, що свідчить про те, що ОСОБА_3 , як неповнолітній обвинувачений не є суспільно-небезпечною особою, а це істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винного, думки потерпілої та її представника, захисника та процесуального прокурора щодо застосування до неповнолітнього кримінального покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_3 , ст.ст.75, 104 КК України і на підставі викладеного, та у відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрання йому остаточного покарання пов`язаного з позбавленням волі на певний строк, в мінімальних межах санкції частин статтей, за якими він притягається до кримінальної відповідальності та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнення неповнолітнього ОСОБА_3 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк і поклавши на обвинуваченого передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для виправлення неповнолітнього ОСОБА_3 , та попередження вчинення ним нових злочинів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Разом із тим, відповідно до п «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження неповнолітній ОСОБА_3 , вчинив умисні злочини середньої тяжкості, передбачені ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України 28 грудня 2016 та 11.02.2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року. На момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, надав свою згоду суду в усній формі на застосування акту амністії, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення неповнолітнього ОСОБА_3 , від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В порядку ст.128 КПК України потерпілою ОСОБА_5 , пред`явлено цивільний позов до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , - матері ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 23 507.00 грн., 15 000.00 грн., моральної шкоди, 640 грн., понесених витрат на сплату судового збору та поданого 12.04.2018 року, у судовому засіданні розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.

Під час судового розгляду встановлено, що потерпілій ОСОБА_5 , стало відомо, що викрадені золоті прикраси неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , продав ОСОБА_10 , а потерпіла в свою чергу за 12 000.00 грн., викупила них у останнього, тобто добровільно віддала кошти особі, яка фактично неправомірно заволоділа і незаконно утримувала у себе викрадене майно, хоча законодавством передбачено інший порядок вилучення майна, одержаного злочинним шляхом або витребування із чужого незаконного володіння. Таким чином, кошти в сумі 12 000.00 грн., вибули із володіння потерпілої ОСОБА_5 , не внаслідок протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_3 , а внаслідок добровільного волевиявлення самої потерпілої, яка добровільно віддала кошти ОСОБА_10 , за належні їй золоті прикраси. А, відтак потерпіла обрала саме такий спосіб відновлення порушених своїх прав і сторонами вказаних правовідносин є саме потерпіла ОСОБА_5 , та продавець викраденого майна ОСОБА_10 , а не неповнолітній ОСОБА_3 , чи його законний представник ОСОБА_8 , які не уповноважували потерпілу в оплатній формі викупити золоті прикраси, і не гарантував компенсацію вказаних витрат.

За таких обставин відсутня вина неповнолітнього ОСОБА_3 , в тому, що потерпіла добровільно віддала кошти в сумі 12 000.00 грн., покупцю крадених золотих прикрас ОСОБА_10 , внаслідок чого понесла збитки на вказану суму та причинний зв`язок між діями неповнолітнього ОСОБА_3 , і понесенням потерпілою вказаних збитків, як обов`язкові підстави деліктної відповідальності, при наявності яких наступає відповідальність у відповідності до ст.1166 ЦК України. А подана до суду вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідає приписам ст.134 ЦПК України.

Вирішуючи позовні вимоги на відшкодування моральної шкоди, слід вказати на те, що відповідно до роз`яснень наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (із змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач і саме він повинен оголосити позовні вимоги щодо компенсації моральної шкоди, так як предметом судового дослідження є явища суб`єктивного характеру (переживання, страждання), уявлення про які різні в кожного суб`єкта процесу. В даному випадку, під час судового засідання, яке відбувалося 17.07.2017 року короткий виклад позовної заяви потерпілої ОСОБА_5 , оголосив її чоловік ОСОБА_11 , як її представник, що не відповідає вимогам ч.3 ст.347 КПК України, із якої слідує, якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про її оголошення в повному обсязі.

Крім того, статтею 58 КПК України визначено, що потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником, і ця норма носить імперативний характер.

Таким чином, позовну заяву 17.07.2017 року у судовому засіданні оголосила не уповноважена на це особа, оскільки ОСОБА_11 , не є захисником, так як у судовому засіданні не надав до суду документів на підтвердження повноважень захисника, що передбачені статтею 50 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна заява потерпілої - позивача ОСОБА_5 , при таких обставинах підлягає залишенню без розгляду, (ч.7 ст.128 КПК України).

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обов`язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів вирішити згідно до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи, не застосовувалися.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.8, 21, 55, 63, 129 Конституції України, ст.ст.95, 61, 62, 127-129, 179, 314-318, 337, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 50, 51, 63, 65-67, 70, 75, 76, 98, 101-104, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання за:

- ч.1 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі;

- ч.2 ст.185 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з випробуванням із встановленням йому одного року і шість місяців іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню, які за постановою «Про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів» від 17.02.2017 року перебувають на відповідальному зберіганні у ОСОБА_5 , а саме: золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами; золоту підвіску 585 проби, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами; золотий браслет 585 проби, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами; золоті сережки з камінцями цирконію 585 проби, вагою 3.58 грами - вважати повернутими за належністю.

Цивільний позов потерпілої позивача ОСОБА_5 , залишити без розгляду та роз`яснити позивачу про те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Матеріали кримінального провадження № 0000094 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/65/17-к.

До набрання вироком суду законної сили, обрати неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а неповнолітнім ОСОБА_3 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , через його законного представника ОСОБА_8 , та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати у суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1