УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві

клопотання Публічного Акціонерного Товарситва Акціонерний банк «ПОРТО-ФРАНКО» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИВ :

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» ОСОБА_5 7 вересня 2017 року звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, у кримінальному провадженні

№ 0000515 від 19.11.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року було частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на заставне майно Банку «ПОРТО-ФРАНКО».

Заявник посилається на те, що потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна на даний час відпала з огляду на наявність обвинувального вироку суду відносно фігуранта кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_7 та з огляду на наявність рішень господарських судів про визнання недійсними договорів факторингу №1-5 та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів. Разом з тим, арешт накладений на майно перешкоджає виконанню рішень суду про стягнення заборгованості на користь неплатоспроможного банку, оскільки за рахунок реалізації об`єктів рухомого та нерухомого майна, на яке накладено арешт, буде сформована ліквідаційна маса неплатоспроможного Банку, за рахунок якої відбувається задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного Банку. Таким чином, на думку заявника, потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала.

Представник ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі, з підстав у ньому наведених. Зазначив про те, що необхідність в такому заході забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, на даний час відпала.

Старший слідчий в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання і скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 04 лютого 2015 року, зазначив, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №008975,за ознаками кримінальних правопорушень,передбачених ч.5 ст.191,ч.3 ст.209,ч.1 ст.358 КК України,яке було об`єднано з кримінальним провадженням №0000515, та на час розгляду клопотання про скасування арешту майна досудове розслідування у якому триває. В рамках кримінального провадження №008975 розслідуються неправомірні дії посадових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО».На даний час у вказаному кримінальному провадженні проводиться експертиза щодо дійсної вартості прав вимоги та розміру збитків,зазначені у клопотанні об`єкти нерухомості є предметом злочину, а тому необхідність у накладенні арешту на майно не відпала. Просить відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні ГСУ СБ України перебувають матеріали кримінального провадження №008975,за ознаками кримінальних правопорушень,передбачених ч.5 ст.191,ч.3 ст.209,ч.1 ст.358 КК України,яке було об`єднано з кримінальним провадженням №0000515 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року було частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на заставне майно Банку «ПОРТО-ФРАНКО».

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року вбачається, що при накладенні арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження,конфіскації майна,застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №008975 наразі триває. Разом з тим, в судовому засіданні слідчим ОСОБА_4 було обґрунтовано необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень. Водночас, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальністьта які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» ОСОБА_5 в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний банк «ПОРТО-ФРАНКО» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1