Постанова
Іменем України
6 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 243/3734/16-к

провадження № 51-50 км18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №10000444 щодо ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки
та мешканки АДРЕСА_1 ,
за статтею 118КК України, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 7 вересня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_7
встановив:
у касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень, при цьому просить пом`якшити його підзахисній покарання застосувавши вимоги статті 75 КК України. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що районним судом не в повному обсязі досліджені всі пом`якшуючи обставини та

не наведено вичерпних мотивів щодо призначення максимального строку покарання передбаченого санкцією вказаної статті.
Крім того, захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції залишаючи без зміни вирок районного суду, не звернув уваги на доводи захисника про можливість застосувати до засудженої вимоги статті 75 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Так, вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за статтею 118 КК України на 2 роки позбавлення волі.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 21 лютого 2016 року приблизно о 00 годин 05 хвилин знаходячись в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання в житловій кімнаті школи інтернат № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , де між нею та співмешканцем ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків сталася сварка, під час якої ОСОБА_8 наніс ОСОБА_5 удар кулаком лівої руки в праву частину вушної раковини, чим спричинив легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_8 продовжуючи свої протиправні дії, прослідував за ОСОБА_5 на кухню, яка взяла на руки малолітню дитину - ОСОБА_9 , 2014 року народження, намагаючись вдарити засуджену, наніс удар дитині, спричинивши при цьому їй легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_5 бажаючи припинити протиправні дії зі сторони ОСОБА_8 , перебуваючи у стані необхідної оборони, намагаючись захистити своє здоров`я та здоров`я своє доньки, не оцінила небезпечність посягання, перевищила межі необхідної оборони, взяла зі столу кухонний ніж та нанесла удар у верхню черевну порожнину живота ОСОБА_8 , в наслідок чого заподіяла останньому тяжкі ушкодження у виді колото-різаної рани, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та від яких ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 2 годині 05 хвилин помер в хірургічному відділенні лікарні.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 7 вересня 2016 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2016 року залишено без зміни.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, водночас просила закрити провадження у зв`язку з помилуванням ОСОБА_5 ,обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як убачається з касаційної скарги захисника, ним не оспорюється та не заперечується подія кримінального правопорушення, доведеність вини його підзахисної та правильність кваліфікації дій останньої за статтею 118 КК України.

Натомість, захисник вказує на суворість призначеного покарання, а саме, призначення покарання у максимальному розмірі санкції статті за якою його підзахисна визнана винною. Крім того, вважає, що судами не враховано ступені тяжкості скоєного кримінального правопорушення та можливість застосувати до останньої вимоги статті 75 КК України.
Однак, такі доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, призначаючи засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відносить до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про її особу, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, однак судимість знята в установленому законом порядку; перебуває під профілактичним наглядом лікаря-нарколога з лютого 2016 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкідливими наслідками»; задовільно характеризується за місцем мешкання, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 2012 року народження та ОСОБА_11 2014 року народження.
Разом із тим, судами враховано, що засуджена знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання та пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, сприяння розкриттю злочину, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні в умовах ізоляції від суспільства.
Наведене, на переконання судів, свідчило про можливість призначення засудженій покарання в межах санкції статті 118 КК України, як такого, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, колегія суддів також не вбачає підстав, які б вказували на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинення кримінального правопорушення та особі засудженої та погоджується з визначеним видом та розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Тоді як, зазначені захисником доводи касаційної скарги, щодо пом`якшення покарання його підзахисній, повною мірою враховані судами першої та апеляційної інстанцій, їм надана відповідна оцінка із зазначенням належних мотивів.

Крім того, захисник у прохальній частині касаційної скарги просить змінити судові рішення та застосувати до його підзахисної статтю 75 КК України, тобто призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі, однак така вимога захисника нічим невмотивована, як і не зазначені підстави, на які мав посилатись суд при призначені такого покарання.
Між тим, суд апеляційної інстанції дослідив доводи апеляційної скарги захисника, вказавши, що врахування малолітніх дітей, які знаходяться на утриманні у засудженої не спростовують призначеного судом виду та розміру покарання та цілком слушно взяв до уваги думку потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання.
Тобто, зміст касаційної скарги захисника та наведені доводи не спростовують правильності визначення судом форми відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, про що також було наголошено судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, призначене засудженій покарання у наближеному до максимального допустимого розміру, передбаченому санкцією статті 118 КК України, з урахуванням сукупності викладених судами обставин, колегія суддів вважає відповідним вимогам статті 65 КК України, виваженим та достатнім для перевиховання і виправлення засудженої, про що і зазначено, у тому числі судом апеляційної інстанції.
Відтак, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 7 вересня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3