Справа № 308/5951/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгороді заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про скасування арешту майна, накладеного постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2007 року в межах кримінальної справи №1-533/07 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст. 286 КК України. Свою заяву мотивує тим, що 24.05.2007 року під час розгляду вказаної кримінальної справи в межах заявленого представником потерпілої цивільного позову в розмірі 36000,00 грн. було винесено постанову якою накладено арешт на все майно підозрюваної ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , як володільця транспортного засобу. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2008 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Цивільний позов було залишено без розгляду, однак арешт не скасовано. На сьогоднішній день зазначений арешт є перешкодою у розпорядженні майном. Зазначає, шо оскілки при ухваленні вироку цивільний позов було залишено без розгляду і суд не вирішив питання про скасування арешту накладеного постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2007 року просить суд скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони на його відчуження, застосовані відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2007 року у кримінальній справі №1-533/07 в частині, що стосується накладення арешту на майно ОСОБА_3 , мешк. АДРЕСА_1 та заборони на його відчуження.

Заявник в судове засідання не з`явився, однак від представника надійшла заява, згідно якої просить клопотання задовольнити та розглянути справу за їх відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали заяви, кримінальної справи №1-533/07, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2007 року в межах кримінальної справи №1-533/07 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст. 286 КК України накладено арешт на майно в межах заявленого цивільного позову в розмірі 36000,00 грн., належне ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 та на майно належне ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають в мікрорайоні «Шахта», дачний кооператив «Дубки».

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2008 року ОСОБА_5 визнано винною за ч.1 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. На підставі п. а ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію» від 09.06.2007 року звільнено ОСОБА_5 від основного покарання. Цивільний позов залишено без розгляду.

Судом встановлено, що при ухваленні вказаного вироку судом не вирішено питання щодо арешту накладеного постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2007 року.

Згідно п.9 розділу ХІ «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) (в редакції 2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1735/0/4-12 від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України», у судовому провадженні, яке здійснюється відповідно до КПК 1960 року, при надходженні від учасників процесу клопотань, зокрема щодо зміни або скасування запобіжного заходу, арешту майна чи відсторонення від посади, суд має керуватися положеннями КПК 1960 року.

Оскільки арешт на майно накладено у порядку КПК України у редакції 1960 року, то і при розгляді клопотання про його скасування мають застосовуватися положення КПК України у редакції 1960 року.

Відповідно до статті 409 КПК України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Згідно ч. 1 п. 8ст. 324 КПК України 1960 року питання про майно, описане для забезпечення цивільного позову, чи можливої конфіскації майна, вирішується при постановленні вироку.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, накладення арешту на майно скасовується, якщо в застосуванні цього заходу відпала необхідність.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.

Враховуючи те, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 13.02.2008 року цивільний позов залишено без розгляду, однак не вирішено питання про скасування арешту, який був накладений постановою Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2017 року з метою забезпечення цивільного позову, суд вважає, що заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 126, 324, 409, 411 КПК України 1960 року, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2007 року в межах кримінальної справи №1-533/07, в частині накладення арешту на майно в межах суми заявленого цивільного позову в розмірі 36000,00 грн., належне ОСОБА_3 , мешканцю АДРЕСА_1 .

На постанову суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1