У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
18 грудня 2017 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_2 (далі прокурор) на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000787 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 за ч.1 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно цієї ухвали задоволено клопотання слідчого, яке затверджене прокурором, про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_3 та звільнено останнього, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 289 КК України, від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_4 на строк 1(один) рік.
Не погодившись з ухвалою, прокурор оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу змінити та виключити із мотивувальної частини посилання суду на те, що неповнолітній ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України, та зазначити, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та виключити з мотивувальної частини ухвали слова «звільнити від покарання». В решті ухвалу суду просить залишити без змін.

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги прокурора, вважаю, що її зміст не відповідає вимогам ст.396 КПК України, що надає підстави залишити її без руху.

Зокрема, за вимогами ст.396 КПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначено судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обгрунтування із зазначенням того, у тому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення; клопотання про дослідження доказів тощо.

Такі вимоги мають відповідати положенням частини першої ст.404 КПК України, згідно якої суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги; положенням ст.407 КПК України, якою передбачено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги та форма судового рішення, яке вправі ухвалити суд апеляційної інстанції і узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону, зокрема визначених Главою 31 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; змінити ухвалу; скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; скасувати ухвалу і закрити кримінальне провадження; скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

З резолютивної (прохальної) частини апеляційної скарги прокурора вбачається, що він просить за наслідками розгляду його апеляційної скарги змінити ухвалу суду першої інстанції про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 та виключити із мотивувальної її частини посилання суду на те, що неповнолітній ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України та зазначити, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та виключити з мотивувальної частини ухвали слова «звільнити від покарання».

В свою чергу, частиною другою ст.408 КПК України, встановлені дві підстави, за яких суд апеляційної інстанції вправі змінити ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а саме у разі: 1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тобто, кримінальний процесуальний закон встановлює порядок оскарження такого виду процесуальних рішень лише з двох підстав, а саме, у разі пом`якшення виду примусових заходів виховного характеру, або ж зміни кваліфікації суспільно-небезпечного діяння, яке вчинив неповнолітній на більш м`яке, у разі помилкової кваліфікації діяння судом, внаслідок суворості, тобто у випадках коли це покращує становище особи.

Прокурор, висловивши прохання про зміну ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру та виключення з даного судового рішення певних вказівок суду, а саме про невірне зазначення судом в ухвалі щодо протиправного діяння, що вчинив неповнолітній ОСОБА_3 , а саме злочину, замість суспільно-небезпечного діяння, як встановлено законом, посилаючись на положення ст.409 КПК України, не вказав законних підстав, у відповідності до вимог ст.ст. 407, 408 КПК України із посиланням на відповідні докази, що позбавляє суд апеляційної інстанції прийняти законне та обгрунтоване рішення за наслідками розгляду поданої апеляційної скарги.

Яке саме рішення повинен прийняти апеляційний суд за наслідками розгляду його скарги на ухвалу суду першої інстанції, прокурор в апеляційній скарзі також не вказує.

Крім того, з ухвали суду вбачається, що судом першої інстанції резолютивна частина ухвали оформлена у відповідності до вимог ст.373 КПК України та ОСОБА_3 зазначений у ній, як особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а тому є незрозумілим предмет оскарження прокурора та його мотиви, з яких він просить змінити оскаржувану ухвалу.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Прокурор же, висловивши прохання про зміну ухвали та виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції певних вказівок (мотивів), з яких виходив суд, не навів підстав, що узгоджуються із законом та надають суду апеляційної інстанції прийняти рішення, про яке клопоче прокурор у скарзі.

Згідно ч.1 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

За таких обставин, вважаю надати прокурору семиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, згідно ст.399 КПК України.

Крім того, у разі подачі уточнюючої апеляційної скарги до апеляційного суду, прокурору необхідно подати копії уточнюючої апеляційної скарги для надіслання їх сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження, інтересів яких стосується апеляційна скарга та долучення до матеріалів кримінального провадження, на підставі вимог ч.6 ст.396 КПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.399 КПК України, суддя-доповідач,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000787 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 за ч.1 ст.289 КК України - залишити без руху.

Надати прокурору 7 (сім) днів для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватись з дня отримання ним копії даної ухвали.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати прокурору на адресу Дубенської місцевої прокуратури, що знаходиться по вул.Івана Франка, 10 у м.Дубно, 35600.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1