У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000189 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 09 липня 2016 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком цього ж суду від 08.04.2016 р. за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 08 квітня 2016 року, більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:
ОСОБА_8 26 865 грн матеріальної шкоди;
держави 263 грн 88 коп. витрат на проведення експертизи.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного засудженому покарання та ухвалено призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до цього покарання приєднано не відбуту частину покарання за вироком Сахновщинського районного суду Харківської області від 08 квітня 2016 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому остаточного покарання безпідставно не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та не надав оцінку усім доводам апеляційної скарги прокурора з цього приводу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими, особу винного, який, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих правопорушень, знову вчинив 5 епізодів аналогічних злочинів, обставини, які пом`якшують покарання, - повне визнання вини та щире каяття, обставину, яка обтяжуєпокарання, - рецидив злочинів і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому реального покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним.
Також апеляційний суд правильно призначив ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи касаційної скарги прокурора (які аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора) про необхідність призначити ОСОБА_6 покарання спочатку за епізодами крадіжок з 17 по 31 березня 2016 року і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за попереднім вироком, а потім призначити покарання за епізодом крадіжки від 29 квітня 2016 року і на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання за попереднім вироком не ґрунтуються на законі.
Так, згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, за сукупністю злочинів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.
За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті), які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Частиною 1 статті 33 КК України визначено, що сукупністю злочинів є вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами статті Особливої частини цього Кодексу, за кожен із яких її не було засуджено.
Врахувавши викладене, а також те, що ОСОБА_6 вчинив п`ять тотожних злочинів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильність кваліфікації дій засудженого судом першої інстанції за ч. 3 ст. 185 КК України за всіма епізодами крадіжок, а не за кожен із них окремо, оскільки вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують.
За таких обставин за кожен із епізодів крадіжок не може бути призначено окреме покарання, а тому доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 остаточного покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України не ґрунтуються на законі. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.
Отже апеляційний суд, розглянувши за апеляційною скаргою прокурора матеріали провадження й детально їх вивчивши, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 остаточного покарання із застосуванням лише положень ст. 71 КК України, а доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування ще й положень ч. 4 ст. 70 КК України (зокрема й ті, на які прокурор посилається в касаційній скарзі) правильно відхилив.
Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та повною мірою відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування або зміни вироку апеляційного суду, в провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3