Номер провадження: 11-сс/785/2047/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003944 від 10 грудня 2017 року, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 07 лютого 2018 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не навів обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як підстави для застосування вказаного запобіжного заходу; не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Більш того, захисник наголошує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не в повній мірі були враховані обставини, які підлягають дослідженню, відповідно до положень ст.178 КПК України. Крім того, захисник зазначив, що в оскаржуваній ухвалі суду, всупереч ч.2 ст.197 КПК України, при обчисленні строку тримання під вартою не було враховано моменту фактичного затримання ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_12 , який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, допитавши потерпілого ОСОБА_9 , дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Так, відповідно до клопотання слідчого ОСОБА_10 підозрюється в тому, що 09 грудня 2017 року приблизно о 15 годині 00 хвилин між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , в квартирі, що орендує останній за адресою АДРЕСА_1 , виник конфлікт, під час якого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , з метою подальшого з`ясування відносин, вийшли на вулицю та попрямували до Парку Перемоги, що в місті Одеса.

Того ж дня, близькоо о 15:30 годин, перебуваючи у вище вказаному парку, між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжився конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_10 виник умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , перебуваючи на території Парку Перемоги в м. Одесі неподалік від центрального входу в парк з вулиці Маршала Говорова, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, достав з кишені металеві ножиці та тримаючи їх у правій руці, наніс три удари ОСОБА_9 по різним частинам тіла.

Відповідно до довідки КУ «Одеської обласної клінічної лікарні» від 09 грудня 17, в результаті противоправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_9 спричинені наступні тілесні ушкодження у виді колото-різаної проникаюча рани лівої половини грудної клітини.

Дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у вчиненні якого йому було повідомлено про підозру 10 грудня 2017 року після його затримання в порядку ст.208 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом затримання в порядку ст.208 КПК України від 10.12.2017 року; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 , який безпосередньо вказав на ОСОБА_10 , як на особу, що вчинила відносно нього злочин; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 10.12.2017; протоколами допитів свідків; речовими доказами, вилученими в ході особистого огляду при затриманні підозрюваного; протоколом слідчого експерименту від 11.12.2017 року; речовими доказами, вилученими під час проведення слідчого експерименту від 11.12.2017 року; іншими доказами які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_10 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_10 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду був допитаний потерпілий ОСОБА_13 , який пояснив, що в той день між ним та ОСОБА_10 стався конфлікт, ініціатором якого був підозрюваний. Під час конфлікту вони вийшли на вулицю та пішли в напрямку парку Перемоги, де ОСОБА_10 завдав потерпілому декілька ударів ножем, один з яких потрапив йому у грудну клітину. Після цього вони повернулися до квартири. Потерпілий почувався погано та попросив ОСОБА_10 викликати йому швидку медичну допомогу. На це ОСОБА_10 відповів відмовою, оскільки боявся відповідальності за вчинене. Після цього ОСОБА_10 зібрав свої речі та залишив квартиру. На теперішній час родичі ОСОБА_10 відшкодували ОСОБА_13 завдану йому матеріальну шкоду, а саме затрати на лікування та повернули викрадений ОСОБА_10 мобільний телефон. З огляду на це потерпілий вважав, що до підозрюваного може бути застосований запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

В свою чергу прокурор пояснив, що на теперішній час відомості про вчинення ОСОБА_10 інших злочинів не внесені до ЄРДР, оскільки потерпілий не писав заяви про викрадення у нього підозрюваним мобільного телефону.

Зазначені обставини кримінального провадження дають апеляційному суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_10 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки підтверджується тією обставиною, що одразу після вчинення злочину ОСОБА_10 зник з місця події у невідомому напрямку, не намагався надати потерпілому першу необхідну допомогу, не викликав швидку допомогу, та був затриманий працівниками правоохоронних органів лише наступного дня, а тому застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є неможливим.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, тощо.

Апеляційний суд враховує, що на території м.Одеси підозрюваний ОСОБА_10 не має постійного місця проживання, він ніде не працює, не має родини, а отже в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_10 та дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про безпідставність задоволення клопотання слідчого про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_10 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин був вчинений із застосуванням фізичного насильства до потерпілого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003944 від 10 грудня 2017 року застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3