Справа № 426/5157/15-к
Провадження № 11-кп/782/247/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого-судді : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

прокурорів : ОСОБА_5 , ОСОБА_6

виправданого : ОСОБА_7

захисника : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , поданої на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 31.05.2017 року, яким -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золоте Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, інваліда 2-ї групи, пенсіонера, депутата Первомайської міської ради Луганської області, не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України визнано невинуватим та виправдано через недоведеність вчинення ним цих кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_7 скасовано, звільнено його з під-варти негайно в залі суду.

Знято арешт з майна ОСОБА_7 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2015 року, а саме з: автомобілів марки «ВАЗ 21043», р/н НОМЕР_1 , «KIA MAGENTIS» р/н НОМЕР_2 , мотоциклу марки «КМЗ ДНЕПР МТ 11», р/н НОМЕР_3 .

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України при наступних обставинах.
У березні-квітні 2014 року в м. Луганську створено стійке ієрархічне об`єднання осіб, так звану «Луганську народну республіку» (далі «ЛНР»), яка відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією. Її учасники на території України займаються вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, а також вчиненням інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.
Основною метою діяльності вказаної терористичної організації є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного державного утворення «ЛНР».
Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.
На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.
При цьому на керівників та учасників силового блоку покладається забезпечення стійкості терористичної організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу представники політичного блоку організовують збір та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їхньої діяльності, чим також забезпечують існування вказаної терористичної організації.
«ЛНР» має стабільний склад лідерів вказаної терористичної організації, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки:
-створення так званих органів державної влади «ЛНР» та організація їх діяльності;
-видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ЛНР»;
-організація та проведення незаконного референдуму на території Луганської області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ЛНР»;
-проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ЛНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;
-організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;
-налагодження взаємодії з незаконним державним утворенням «Донецька народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та- державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;
-налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;
-налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою іх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ЛНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;
-надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам бойового блоку «ЛНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;
-забезпечення учасників «ЛНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.
На учасників силового блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладались наступні обов`язки:
-систематична організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;
-з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ЛНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;
-створення не передбачених законом збройних формувань та участь у їх діяльності;
-вербування нових учасників до складу силового блоку «ЛНР» та керівництво їхніми діями;
-захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Луганської області;
-скоєння терористичних актів та диверсій на території України;
-захоплення зброї чи заволодіння у інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності;
-викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;
-силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Луганської області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ЛНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;
-вчинення дій, спрямованих на унеможливлення проведення 25.05.2014 позачергових виборів Президента України на території Луганської області;
-організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.
З метою надання легітимності своїм діям, створення керівних органів влади у своїй терористичній організації та отримання формальних підстав для оголошення так званої «ЛНР» протягом квітня-травня 2014 року невстановленими особами, що створили терористичну організації, на території м. Луганська та Луганської області 12 травня 2014 року за результатами «референдуму» проголошено створення суверенної держави.
Таким чином, протягом квітня-травня 2014 року в результаті проведення вищезазначених дій, невстановленими особами, в порушення вимог діючого законодавства України, з використанням насильства, проголошено на території Луганської області створення нового державного утворення - «ЛНР», в якому створені самопроголошені органи виконавчої та законодавчої влади, на захист та підтримку яких сформовані незаконні збройні підрозділи під загальною назвою «Армия Юго-Востока».
У подальшому, з метою реалізації злочинних намірів щодо насильницького захоплення державної влади та зміни конституційного ладу, представниками самопроголошених органів влади «ЛНР» 18 травня 2014 року прийнята «Конституція ЛНР», а 25 червня 2014 року Закон «Про систему виконавчих органів державної влади ЛНР», якими передбачено, що систему виконавчих органів державної влади «ЛНР» становлять: Голова Республіки, Рада міністрів, міністерства, державні комітети, служби, агентства, інспекції та інші органи виконавчої влади «ЛНР», в т.ч. міністерство вугільної промисловості, палива та енергетики «ЛНР».
У травні-червні 2014 року (більш точно час вставити не представилося можливим) у громадянина України ОСОБА_7 , який є депутатом Первомайської міської ради, та який був обізнаний про незаконність вищезазначених дій представників органів влади самопроголошеної «ЛНР», виник злочинний умисел, направлений на насильницьке захоплення державної влади та зміни конституційного ладу, на незаконну зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, на участь в діяльності терористичної організації «ЛНР».
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, ініціював та надав згоду на призначення його на посаду міністра вугільної промисловості, палива та енергетики «ЛНР».
У травні-червні 2014 року (більш точної дати встановити не виявилося можливим) ОСОБА_7 призначений на посаду міністра вугільної промисловості, палива та енергетики «ЛНР», після чого останній приступив до виконання обов`язків посадової особи незаконно утвореного органу влади «ЛНР», які виконував до липня-серпня 2014 року (більш точної дати встановити не виявилося можливим).
У виправдувальному вироку суду першої інстанції також зазначено, що наведене сторона обвинувачення всупереч вимогам ст.91 КПК України одночасно без деталізації інкримінує ОСОБА_7 вчинення злочинів: за ч.1 ст.109 КК України - діючи за попередньою змовою разом з іншими особами, вчинив дії, спрямовані на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади; за ч. 2 ст.110 КК України - дії, спрямовані на незаконну зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також за ч. 1 ст. 258-3 КК України - дії, спрямовані на участь у діяльності терористичної організації.
В апеляційній скарзі прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури Луганської області ОСОБА_5 просить скасувати вирок Кремінського районного суду Луганської області від 31.05.2017 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у травні червні 2014 року він був призначений на посаду Міністра вугільної промисловості, палива та енергетики « ЛНР» за попередньою змовою з іншими особами, та за його згодою, після чого ОСОБА_7 приступив до виконання обов`язків посадової особи незаконно утвореного органу влади « ЛНР» , які виконував до липня серпня 2014 року.

На його думку, таким чином своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення , передбачені ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.1 ст.258-3 КК України.

Не згоден, що суд першої інстанції своє рішення мотивував у тому числі тим, що жоден із свідків обвинувачення ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) не надали в судовому засідання показання, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.

Просить звернути увагу на той факт, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 19.06.2014 року його викрали невідомі особи та привезли з м. Золоте до м. Луганська у будівлю Луганської облдержадміністрації.Перебуваючи у захопленій будівлі Луганської облдержадміністрації, йому погрожували, як він сам пояснив, та змусили читати текст щодо стану вугільної галузі Луганської області. Будь-якого інтерв`ю він на посаді Міністра не давав, у засіданні профспілки участі не брав.У подальшому приблизно 20-21 червня 2014 року ОСОБА_7 та його дружина звернулися з письмовою заявою щодо їх викрадення до Первомайського MB ГУМВС України в Луганській області, яку в подальшому йому повернуто.
На його думку, даний факт спростовано свідком ОСОБА_12 , який пояснив, що з 2009 року по листопад 2014 року займав посаду начальника Первомайського MB ГУМВС України в Луганській області. У травні - серпні 2014 року усі співробітники Первомайського MB здійснювали свої повноваження та реєстрували усі заяви та повідомлення, що надходили до міського відділу та жодної заяви від ОСОБА_7 стосовно викрадення його та його дружини не надходило. Також свідок пояснив, що йому було відомо від місцевих мешканців та співробітників міліції, що ОСОБА_7 займає посаду Міністра вугільної промисловості «ЛНР».
Так, допитаний у якості свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 він знає як робітника вугільної промисловості, який раніше був генеральним директором ДП «Первомайськвугілля». 03 липня 2014 року він був присутній на засіданні федерації профспілок Луганської області, на якому йшлося про створення профспілки «ЛНР». Вів засідання ОСОБА_13 , який представив ОСОБА_7 як Міністра вугільної промисловості «ЛНР» та інших посадових осіб «ЛНР». На засіданні виступав ОСОБА_7 щодо налагодження роботи Міністерства та роботи вугільної промисловості «ЛНР».
В рішенні суду зазначено, що «диск відеозапису та протоколи огляду відображають засідання Ради Міністрів «ЛНР», а не засідання профспілок Луганської області, на якому ОСОБА_9 був особисто присутнім». Даний факт не спростовує сам свідок, якому продемонстровано протокол огляду від 31.03.2015 (а.с. 27-29, Том 1) на якому відображено, у тому числі два засідання Ради Міністрів «ЛНР», на яких був присутній ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_9 суду заявив, що це не ті знімки, які йому пред`являлися під час проведення досудового слідства.
Йому не зрозуміла позиція суду, яким чином свідок ОСОБА_9 міг впізнати обвинуваченого ОСОБА_7 на засіданні Ради Міністрів «ЛНР» на якому свідок не був присутнім. ОСОБА_9 неодноразово суду пояснював, що він був присутнім 03.07.2014 на засіданні федерації профспілок Луганської області, на якому представлено ОСОБА_7 як Міністра вугільної промисловості «ЛНР» та інших посадових осіб «ЛНР».
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він з січня 2013 року займає посаду директора шахти «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля». В липні 2014 року перебуваючи в адміністративній будівлі шахти до нього звернувся ОСОБА_7 , який представився Міністром вугільної промисловості «ЛНР» та попросив влаштувати на шахту ОСОБА_14 . Під час візиту на шахту ОСОБА_7 цікавився роботою підприємства та виявленими порушеннями на шахті.
Крім того, допитаний у якості свідка сторони захисту ОСОБА_15 , який є сином обвинуваченого пояснив, що йому нічого не відомо стосовно викрадення його батька - ОСОБА_7 .
Свідок сторони захисту ОСОБА_16 - сват обвинуваченого ОСОБА_7 пояснив, що у період з травня по липень 2014 року він бачив свого свата десь два-три рази на тиждень та займалися домашнім господарством. Проте, він не пам`ятає подій 19.06.2014 року, тобто у той день коли ОСОБА_7 викрали.
Таким чином,на думку прокурора, суд залишив поза увагою вказані обставини, що спростовують показання обвинуваченого та його дружини ОСОБА_17 щодо викрадення ОСОБА_7 .
Разом з тим, суд у своєму рішенні щодо звернення ОСОБА_7 до правоохоронного органу зазначив,що «суд не може взяти до уваги показання ОСОБА_11 щодо можливості подружжя ОСОБА_7 звернутися до Первомайського відділу міліції, оскільки сам свідок в судовому засіданні пояснив, що відповідальний за прийняття відповідних заяв, працівник міліції залишився на тимчасово окупованій території та працює у «правоохоронних органах» окупаційної влади, з чого суд робить обґрунтоване припущення, що цей працівник вже на той час співпрацював з незаконними збройними формуваннями...».
Також в судовому засіданні досліджені письмові докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , а саме:
-Протокол огляду від 31.03.2015 року , під час якого встановлено, що у мережі Інтернет розміщено:
-на сайті Центральної виборчої комісії інформація, що ОСОБА_7 є депутатом Первомайської міської ради;
-на сайті газети «XXI век» в новинах за 10.06.2014 року вказаний склад Ради Міністрів ЛНР, до якого увійшов ОСОБА_7 , як Міністр вугільної промисловості «ЛНР»;
-Протокол огляду від 18.07.2015 року, під час якого у мережі Інтернет на офіційному сайті «Общественно-политической газетьі XXI век» розміщено веб-сторінку, під редакцією ОСОБА_18 № 53 за 2014 рік, на якій відображається інформація щодо стану вугільної промисловості «ЛНР», яку озвучив Міністр вугільної промисловості «ЛНР» ОСОБА_7 в ході інтерв`ю на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;
-Протокол огляду від 18.07.2015 року, під час якого у мережі Інтернет на офіційному сайті «Общественно-политической газеты XXI век» розміщено веб-сторінку від 10.07.2014 року , на якій відображається інформація про проведення зборів лідерів профспілок «ЛНР», у тому числі за участю Міністра вугільної промисловості «ЛНР» ОСОБА_7
-Протокол огляду від 18.07.2015 року, під час якого у мережі Інтернет на офіційному сайті «Общественно-политической газеты XXI век» розміщено веб-сторінку, на якій відображається інформація щодо призначення посадових осіб Ради міністрів «ЛНР», до складу якої увійшов ОСОБА_7 як Міністр вугільної промисловості, палива та енергетики «ЛНР».
На думку прокурора, суд у своєму рішенні взагалі не надав оцінку вказаним доказам у відповідності з вимогами ст.94 КПК України, а тому судове рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження у тому числі, якщо суд не взяв до уваги докази, що могли істотно вплинути на його висновки.
Звертає увагу, що в судовому засіданні допитана у якості свідка сторони захисту ОСОБА_19 пояснила, що у період коли ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів вона його бачила щодня вранці, в обід та ввечері. При цьому, у подальшому свідок пояснила, що не знає чим займався ОСОБА_7 19 червня 2014 року у день,коли його викрали та 03 липня 2014 року, коли проходило засідання федерації профспілок Луганської області, на якому ОСОБА_7 представлено, як Міністра вугільної промисловості ЛНР.
Суд взагалі не прийняв до уваги показання даного свідка.
Разом з тим, суд в рішенні зазначив, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів виїзду ОСОБА_7 на тимчасово окуповану територію чи на територію країни-агресора. При цьому суд не прийняв до уваги той факт, що у 2015 році тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, був затверджений наказом 1-го заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 415-ог від 12.06.2015 року , тобто через два місяці з моменту затримання ОСОБА_7 , тому жодного контролю за переміщенням осіб на той час не було, а що стосується виїзду обвинуваченого до країни-агресора, тобто Російської Федерації, то навіть якщо він і виїжджав би до країни- агресора, то це жодним чином не спростовує або не підтверджує його провину у вчиненні злочинів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, у тому числі судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного рішення.
Так, під час судового розгляду як обвинуваченим ОСОБА_7 , так і свідками сторони захисту неодноразово зазначалося, що ОСОБА_7 щодня привозив на своєму автомобілі на роботу у місто Первомайськ до ДП «Первомайськвугілля» та після роботи забирав свою дружину, а в інший час займався онуками.
Також обвинувачений пояснив, що 03.07.2014 року він не був у м. Луганську на засіданні федерації профспілок Луганської області, на якому його представлено Міністром вугільної промисловості «ЛНР».
З метою підтвердження чи спростування даних обставин, прокурором в порядку ст. 333 КПК України було заявлено клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме надання дозволу на тимчасовий доступ з можливістю вилучення у операторів мобільного зв`язку інформації щодо дати, часу і тривалості вхідних та вихідних даних телефонних з`єднань мобільних телефонних номерів, якими користувався обвинувачений ОСОБА_7 .
Суд у задоволенні даного клопотання сторони обвинувачення відмовив, тим самим залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_9 та не перевірив з цього приводу показання обвинуваченого, а також свідків сторони захисту.
Також в своєму рішенні щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 258-3 КК України суд зазначив, що визнання організації терористичною відповідно до ст. 24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» здійснюється на підставі відповідного рішення суду, яке приймається за заявою, що подається до суду Генеральним прокурором України, прокурорами Автономної республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.
Поряд з цим, суд в рішенні зазначив, що відсутність чіткого порядку визнання організації терористичною не дає можливості реалізувати положення ст. 24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» щодо притягнення до відповідальності за створення терористичної організації.
Крім того, при проголошенні вироку, суд допустив порушення вимог ст. 376 КПК України, а саме після виходу з нарадчої кімнати суд, з дозволу обвинуваченого ОСОБА_7 , оголосив вирок не в повному обсязі.
Також під час проголошення вироку, суд неодноразово у мотивувальній частині замість обвинуваченого ОСОБА_7 зазначав прізвище іншого обвинуваченого - ОСОБА_20 , обвинувальний акт стосовно якого на той час перебував на розгляді у Кремінському районному суді Луганської області під головуванням судді ОСОБА_21 , та якого вироком суду від 01.06.2017 року виправдано за ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 364 КК України.
Дана обставина знайшла своє підтвердження при прослуховуванні звукозапису судового засідання від 31.05.2017 року, при цьому у тексті вироку відсутня будь-яка згадка про ОСОБА_20 .
Відповідно до ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою виправити допущені в судовому рішенні описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Проте жодної ухвали з цього приводу суд не виносив, що може свідчити про можливо упереджений розгляд обвинувального акту як стосовно ОСОБА_7 , так і ОСОБА_20 та заздалегідь прийняте рішення про виправдання обох обвинувачених.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Таким чином прокурор вважає, що вирок Кремінського районного суду Луганської області від 31.05.2017, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України підлягає скасуванню.
Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив скасувати виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 з підстав, зазначених у апеляційній скарзі, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, пояснення виправданого ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а виправдувальний вирок щодо нього без змін, пояснення його захисника, адвоката ОСОБА_8 , який просив виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін, як законний та обґрунтований, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, як необґрунтовану, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, у тому числи аудіозапис проголошення тексту виправдувального вироку 31.05.2017 року, вислухавши судові дебати, заслухавши останнє слово виправданого, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення , ухвалене компетентнім судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вищевказані вимоги закону не виконав належним чином.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.3 ст.409 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений права скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з змісту вироку суду першої інстанції від 31.05.2017 року ОСОБА_7 визнаний судом першої інстанції невинним у тому, що він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.1 ст.258-3 КК України з підстав недоведеності вчинення ним цих кримінальних правопорушень.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було розглянуто у суді першої інстанції на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно нього , внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000225 від 30.01.2016 року, який надійшов до суду 05.05.2016 року.(а.кп.1-5 т.1), і як зазначено у вироку суду, судовий розгляд даного кримінального провадження проводився у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

З змісту вироку суду першої інстанції слідує, що виправданий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що вину свою у скоєнні кримінальних правопорушень не визнає, що його 19.06.2014 року з місця проживання викрали невідомі особи та доставили до м. Луганськ, де в нього забрали телефон, а його самого примусово фотографували та змусили прочитати підготовлену ОСОБА_22 аналітичну записку про стан вугільної промисловості на Луганщині, погрожуючи застосуванням насильства щодо його дружини, попередньо продемонструвавши йому фотознімок, на якому вона стоїть біля автомобіля, а поруч знаходиться озброєний чоловік , який направляє зброю на неї. Потім привезли його на перехрестя доріг та віддали телефон, звідкіля він додому добирався самостійно. Зателефонувавши до дружини він дізнався від неї про те, що її дійсно викрадали з місця роботи озброєні чоловіки та утримували у приміщенні Первомайського військкомату. З приводу їх викрадення вони написали заяву у Первомайській відділ міліції, але пізніше це заяви були їм повернуті з роз`ясненням ,що в подальшому з подібними заявами їм краще не звертатися. Він не був міністром « ЛНР» і ніякої участі у діяльності цього формування не приймав в силу своєї проукраїнської позиції. Він не міг виконувати будь-яку роботу за станом здоров`я, його родина допомагала військовим ЗСУ. Фотографії, відповідно до яких його обвинувачують у скоєні вказаних правопорушень, є фотомонтажем. Йому не зрозуміло обвинувачення за ч.1 ст.109 та ч.2 ст.110 КК України.

З змісту апеляційній скарзі прокурора вбачається, що факт звернення 20-21 червня 2014 року ОСОБА_7 та його дружини з письмовою заявою щодо їх викрадення 19.06.2014 року до Первомайського МВ ГУМВС України в Луганської області, спростовано свідком ОСОБА_11 .

Всього суд першої інстанції допитав у порядку, передбаченому законом, 13 свідків, а саме: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , а також дружину обвинуваченого ОСОБА_17 , сина обвинуваченого ОСОБА_15 , показанням яких у вироку суду зазначено, суд надав оцінку у відповідності до вимог ст.94 КПК України, пославшись на те, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та в сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У суді першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку письмові докази,яким суд надав оцінку,з якою не погоджується прокурор, але він не просив у апеляційному суді повторно дослідити письмові докази з підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані у вироку докази свідчать про необхідність виправдання ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, якщо не доведено, що кримінальні правопорушення вчинив ОСОБА_7 .

Перевіряючи доводи прокурора щодо змісту викладених вироку суду пояснень свідків, колегія суддів встановила, що є деякі розбіжності та суперечності між тим, які пояснення давали у суді свідки, та як вони викладені у вироку.

Однак, враховуючи те, що прокурор у своєї апеляційної скарги не просить ухвалити новий обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , а лише скасувати виправдувальний вирок та призначити новий судовий розгляд , колегія суддів зобов`язана при наявності підстав для скасування виправдувального вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції дотримуватися вимог ч.2 ст.415 КПК України, керуватися принципом, викладеному у ст.17 КПК України презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому не має права давати будь-яку оцінку доказам.

Згідно з положеннями ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З змісту апеляційної скарги прокурора слідує, що він просить скасувати виправдувальний вирок суду з підстав не відповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується з оцінкою суду одних доказів, та тим, що суд першої інстанції деяким доказами взагалі не дав ніякої оцінки, неповно провів судовий розгляд справи, необґрунтовано залишив без задоволення клопотання прокурора в порядку ст.333 КПК України, допустив протиріччя в застосуванні ст.24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Крім того, послався на те, що при проголошенні вироку суд допустив порушення вимог ст. 376 КПК України, а саме після виходу з нарадчої кімнати суд, з дозволу обвинуваченого ОСОБА_7 , оголосив вирок не в повному обсязі, а також суд неодноразово у мотивувальній частині замість обвинуваченого ОСОБА_7 зазначав прізвище іншого обвинуваченого - ОСОБА_20 , обвинувальний акт стосовно якого на той час перебував на розгляді у Кремінському районному суді Луганської області під головуванням судді ОСОБА_21 , та якого вироком суду від 01.06.2017 року виправдано за ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 364 КК України.
Дане твердження прокурора знайшло своє підтвердження при прослуховуванні звукозапису судового засідання від 31.05.2017 року, а саме - проголошення вироку суду суддею, при цьому у тексті вироку відсутня будь-яка згадка про ОСОБА_20 .
Зі змісту статей 370,404 КПК випливає, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, в тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів. Крім того, з огляду за закріплену в ст.7 цього Кодексу засаду змагальності апеляційний суд має перевірити всі аргументи наведені стороною обвинувачення під час апеляційного провадження, й у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.

Однак, колегія суддів вважає, що є законні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, а саме те, що при проголошенні вироку, суд допустив порушення вимог ст. 376 КПК України, а саме після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вирок не в повному обсязі.
При цьому колегія суддів виходить з принципу верховенства права , коли застосування закону при однакових ситуаціях повинно бути однаковим. Суд першої інстанції порушив цей принцип,погодившись на проголошення вироку у неповному обсязі, що є недопустимим,грубим порушенням закону.
Також колегія суддів не може погодитися з твердженнями захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 про те, що виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, оскільки наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи апеляційний суд повністю не перевірив, так як вони після скасування вироку повинні перевірятися вже у суді першої інстанції згідно з правилами ч.2 ст. 415 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для обрання будь-якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у апеляційному суді.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419,376 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області , -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури Луганської області ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 31.05.2017 року стосовно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, яким він виправданий через недоведеність вчинення ним цих кримінальних правопорушень скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3