АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4897/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке знаходиться у володінні ОСОБА_8 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 92,11 кв.м. з забороною ОСОБА_8 відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися вказаним майном.

Згідно ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки вищевказане приміщення (квартира) є матеріальним об`єктом, який містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, володілець арештованого майна подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення строку апеляційного оскарження та посилаючись на порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати в частині та постановити нову, якою накласти арешт на вищезазначену квартиру, встановивши обмеження в цивільному обороті зазначеного майна щодо правомочності розпорядження (тобто юридично забезпеченої можливості визначенні і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення) та передати квартиру АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання ОСОБА_8 .

В обґрунтування поважності пропущення строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд клопотання прокурора був здійснений без повідомлення та без участі володільця майна, а копію оскаржуваного рішення ОСОБА_8 отримав лише 18.09.2017 року.

Мотивуючи апеляційні вимоги зазначає, що зазначена ухвала постановлена з порушенням гарантій здійснення права власності та його захисту, які закріплені у національному законодавстві, з перевищенням меж допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника, а тому підлягає скасуванню в частині користування майном. При цьому слідчим суддею порушено вимоги ст. 170 КПК України, згідно якої заборона використання житлового приміщення особами, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні не допускається та не враховано наслідки арешту майна.

Апелянт зазначає, що згідно норм КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном допускається, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Разом з тим заборона використання житлового приміщення особам, призведе до пошкодження і псування квартири, адже позбавлення права експлуатувати квартиру в опалювальний сезон може призвести до втрати і знищення арештованого майна.

Крім цього володілець майна стверджує, що відповідно до Державного реєстру речових прав, вказане нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_8 і не є частиною нежитлового приміщення в буд. АДРЕСА_2 , як про це помилково зазначає сторона обвинувачення у клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення володільця майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі володільця майна. Копія ухвали на адресу ОСОБА_8 не направлялася, а відтак в силу положень ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08.08.2015 року за № 0005279, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, за фактом незаконного відчуження невстановленими особами нежитлових приміщень комунальної власності, які перебувають на балансі КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва".

Органами досудового розслідування зазначено, що у власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради перебуває нежитлове приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 88,08 кв.м.

15.02.2016 до ЖЕД "Липкижитлосервіс" звернувся ОСОБА_8 з договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 для укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Даний громадянин намагався видати вказаний договір купівлі-продажу як такий, що надав йому право власності на вільне приміщення по АДРЕСА_4 , загальною площею 88,08 кв.м., яке перебуває в сфері управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. Разом з тим, квартири АДРЕСА_1 не існує.

Встановлено, що 10.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (номер свідоцтва 3173; місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) зареєстровано договір купівлі-продажу квартири номер АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . При цьому, вказане нерухоме майно фактично не є квартирою, а є частиною нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 . Квартири АДРЕСА_1 не обліковується.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про реєстрацію права власності № 87217453 від 16.05.2017 власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 92,11 кв.м. є ОСОБА_11

18.05.2017 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_6 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке знаходиться у володінні ОСОБА_8 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 92,11 кв.м. з забороною ОСОБА_8 відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися вказаним майном.

06.06.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання прокурора було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0005279, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на квартиру, з огляду на те, що вказане приміщення відповідає ознакам речових доказів та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак існує необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, наданих слідчим до клопотання, кримінальне провадження № 0005279 здійснюється за фактом незаконного відчуження невстановленими особами нежитлових приміщень комунальної власності, які перебувають на балансі КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фондуПечерського району м. Києва".

На перевірку обставин незаконного відчуження вільних нежитлових приміщень, які знаходяться в сфері управління Печерської районного в місті Києві державної адміністрації, Головою останньої спрямовано запит до Служби безпеки України про вжиття передбачених чинним законодавством України заходів реагування щодо перевірки фактів, пов`язаних із відчуженням нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва, які перебувають в сфері управління Печерської районного в місті Києві державної адміністрації та знаходяться на балансовому утриманні КП «Керуюча компанія»; вжиття передбачених чинним законодавством України заходів реагування щодо скасування правочинів, пов`язаних з незаконним відчуженням нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва та вжиття заходів реагування щодо притягнення осіб, причетних до вищенаведених фактів, у тому числі і нотаріусів до належної відповідальності.

Враховуючи, що перевірка вищенаведених обставин органом досудового розслідування триває, то відповідно до ст. 170 КПК України існує необхідність у накладенні арешту на приміщення (квартиру) АДРЕСА_1 з метою збереження речових доказів та запобігання можливості пошкодження псування, знищення, передачі, відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна.

Згідно довідки від 30.09.2016 року № 432-4580, балансоутримувачем об`єкту комунальної власності, а саме житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі розпорядження Печерської районного в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районного в місті Києві державної адміністрації» є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Відповідно до листа балансоутримувача від 10.10.2016 року № 105/01-3223/1, в будинку АДРЕСА_2 177 житлових квартир та два нежитлових приміщення № 178, № 179. Житлова квартира АДРЕСА_6 в будинку відсутня.

Вказане свідчить, що всупереч доводам апелянта, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 , оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах існує сумнів щодо добросовісного набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Крім того слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінюватидокази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на приміщення (квартиру) АДРЕСА_1 з мотою забезпечення йог збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на приміщення (квартиру), діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке знаходиться у володінні ОСОБА_8 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 92,11 кв.м. з забороною ОСОБА_8 відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися вказаним майном залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4