АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/416/18 Справа № 205/2841/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року про відмову в задоволенні клопотання останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 30 листопада 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, судимого:

1)01 березня 2000 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 106, ст. ст. 42, 44, 461 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 2 роки та сплатою штрафу в розмірі 200 грн.;

2)13 березня 2002 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 187, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців;

3)21 листопада 2011 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту, звільненого 19 травня 2012 року по відбуттю строку покарання;

4)05 грудня 2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетросвької області за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців

відмовлено в задоволенні клопотання останнього про заміну невідбутої частини покарання більш мяким, відповідно до ст. 82 КК України.

Приймаючи таке рішення суд послався на те, що за час відбуття покарання до засджуеного почергово застосовувалися заходи дисциплінатроного стягнення, а також заохочення, що на його думку, свідчить про відсутність позитивних змін в особі та поведінці засудженого, його відношення до відбування покарання та вчиненого кримінального правопорушення, а тому прийшов до висновку про те, що засуджений на шлях виправлення не став та не довів цього.

Засуджений не погодився з вказаним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати як незаконну та необґрунтовану. Постановити нову, якою задоволити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш мяким, згідно ст. 82 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не було взято до уваги вимоги ч. 2 ст. 134 КВК України, згідно якої, якщо протягом шести місяців з дня відбування дисциплінарного стягнення, засуджений не буде підданий новому стягненню, він вважається таким, що не має стягнень.

За таких підстав, вважає, що суду необхідно було взяти до уваги наявність заохочень та задовольнити його клопотання.

Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважала ухвалу законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки засудженого та прокурора, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 03.10.2013 року. Під час перебування у Дніпропетровському слідчому ізоляторі порушував режим утримання. Мав одне стягнення. Заохочення не застосовувались.

З 03.02.2014 року відбуває покарання у Дніпропетровській виправній колонії № 89. На теперішній час працевлаштований днювальним «СМРБ». За час знаходження в установі характеризується негативно. Режим відбувнаня покрання порушує. Неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що має чотири стягнення. За сумлінну поведінку та добросовісне ставлення до праці має два заохочення.

У відношеннях до засуджених не конфліктний. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, але не завжди адекватно реагує на критику в свою адресу.

Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Необхідності дбайливого ставлення до майна установи і пердметів, якими користується при виконання дорученої роботи, не завжди приділяє увагу.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться безініціативно.

Відповідно до ст. 123 КВК України, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає.

Відповідно до ст. 126 КВК України, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок бажання не має.

Соціально корисну активність в організації роботи самодіяльних організацій не проявляє, участі вїх роботі не приймає.

Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень.

Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм дана належна оцінка, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, що його поведінка не є сумлінною, оскільки за час відбування покарання має стягнення, яке ставить під сумнів його повне виправлення на теперішній час.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш мґяким на підставі ст. 82 КК України. Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4