АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1995/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 631/559/16-к
Категорія: ч.2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000739 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2017 року ухвалений стосовно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та виправдано, через недоведеність вчинення обвинуваченим злочину.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
У вироку вказано, що 04 квітня 2016 року прокурор Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області молодший радник юстиції ОСОБА_11 , затвердив обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000739 від 21 листопада 2015 року.
Згідно зазначеного процесуального рішення ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, за наступних обставин.
21 листопада 2015 року, приблизно о 01 годині 20 хвилин, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , знаходився в літній кухні домоволодіння ОСОБА_15 , розташованого по АДРЕСА_2 , де також мешкав ОСОБА_12 , та де вони розпивали спиртні напої. Близько 2 години ночі ОСОБА_12 пішов спати в житловий будинок, а ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 продовжили вживати спиртні напої.
О 2 годині 50 хвилин між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які знаходились в зазначеній літній кухні та перебували у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка та неприязні стосунки . В ході сварки у ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 взяв дерев`яну биту, довжиною 582 мм та в діаметрі 66 мм, що знаходилась на підлозі в літній кухні, після чого підійшов до ОСОБА_14 і в ході подальшого конфлікту, наніс останній не менше 6 ударів битою по голові та близько 5 ударів по тулубу і кінцівкам, заподіявши тілесні ушкодження.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_9 ОСОБА_14 згідно висновку судово-медичної експертизи № 117- НВт/15 від 21.11.2015 року отримала закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, субарахноідальний крововилив в правій півкулі мозку.
В подальшому ОСОБА_14 була госпіталізована до реанімаційного відділення Нововодолазької ЦРЛ, де близько 08 години 30 хвилин, не приходячи до тями померла, згідно висновку експерта № 117-НВт/15 від 25.01.2016 року. Смерть ОСОБА_14 настала в результаті гострого порушення мозкового кровообігу на фоні травматичного шоку, розвиток яких зумовила закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під тверду мозкову оболонку, забоєм головного мозку та множинними забитими ранами голови. Дана травма полягає в причинному зв`язку з настанням смерті. Кількість ударів і місць додатків травмуючих предметів (знарядь) на тілі ОСОБА_14 обчислюється в межах 1,5 десятків і більше.
Дана травма полягає в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 за ступенем тяжкості, згідно п.4.8 «Правил» судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень вона носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Інші зазначені ушкодження (синці на задній поверхні тулуба, множинні синці на задній поверхні лівого ліктьового суглоба, тильній поверхні обох кистей, зовнішньої поверхні правого стегна, внутрішньої поверхні лівого гомілковостопного суглоба) мають ознаки легких тілесних ушкоджень».
Характер пошкоджень на волосистій частині голови утворилися в результаті гострого порушення мозкового кровообігу на фоні травматичного шоку, розвиток яких обумовила закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під тверду мозкову оболонку, забоєм головного мозку та множинними забитими ранами голови, які утворилися, від впливу одного знаряддя, що має подовжену обмежену форму контактної поверхні, і виключають можливість їх утворення від руки самого потерпілого або при вільному його падінні з висоти власного зросту.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2, ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор вказує на те, що судовий розгляд проводився однобічно та з беззастережним сприйняттям позиції сторони захисту, тобто ігноруючи фактичні обставини, що досліджувалися. Суд, на думку прокурора, незаконно визнав неналежним протокол огляду місця події від 21.11.2015 року, мотивуючи своє рішення тим, що суду не було надано заяву власника житла ОСОБА_15 про дозвіл на проведення огляду його домоволодіння. Така позиція, на думку прокурора є хибною, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься відповідна заява власника домоволодіння про згоду на огляду, а отже зазначена процесуальна дія, на думку прокурора, була проведена законно. Більш того, прокурор вказує, що суд, визнавши зазначений докази недопустимими, послався на них у вироку в обґрунтування свого рішення, чим порушив вимоги чинного КПК України.

Крім того, прокурор вказує, що суд дослідивши безпосередньо у судовому засіданні показання обвинуваченого та свідків, не усунув протиріччя між ними, а надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_13 суд фактично побудував своє рішення на припущеннях.
Всі наведені вище обставини, на думку прокурора, а саме невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота судового розгляду є беззаперечними підставами для скасування вироку у відповідності до положень ст. 409 КПК України.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу потерпіла вказує на те, що визнання судом недопустимими докази, а саме протоколу огляду місця події є хибним, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься відповідна заява власника домоволодіння про згоду на проведення огляду, а отже зазначена процесуальна дія, на думку потерпілої, була проведена законно. Щодо визнання судом інших доказів недопустимими, потерпіла зазначає, що це питання не ставилося судом під час судового розгляду, сторони і суд не задавали відповідні питання свідкам, з приводу недопустимості чи невідповідності певних доказів положенням чинного КПК України.

Крім того, як зазначає потерпіла, суд не усунув протиріччя у показаннях між обвинуваченим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_13 , а зазначені обставини, на думку потерпілої мають істотне значення для ухвалення справедливого та законного рішення у справі

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість виправдувального вироку, а також думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вказували на законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора належить задоволити частково, з наступних підстав.

На думку колегії суддів, висновок суду щодо виправдання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України є передчасним і не ґрунтується на законі, оскільки під час судового розгляду допущено істотні порушення КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Як зазначено у ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого,проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку з тим, що не доведено що злочин вчинений обвинуваченим, суд не дотримався цих вимог закону.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних вимог прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , в частині скасування вироку, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Зокрема суд ґрунтує виправдання обвинуваченого, посилаючись на його непричетність до вчинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілої, а саме посилається на показання обвинуваченого, щодо застосування до нього фізичного та психологічного впливу, тобто недозволених методів проведення досудового розслідування, хоча матеріали судового провадження не містять будь яких даних, щодо процесуального встановлення таких обставин, тобто відсутні по цьому факту матеріали досудового розслідування, проведеного неупередженим та незалежним уповноваженим правоохоронним органом.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, не тільки порушують права обвинуваченого, а й свідчать про наявність неповноти судового розгляду, яка істотно впливає на висновки суду щодо доведеності чи недоведеності пред`явленого обвинувачення, оцінку доказів щодо кожного окремо так і їх сукупності. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 409 КПК України та ст. 410 КПК України зазначені порушення, щодо неповноти судового розгляду є безумовною підставою для скасування оскаржуваного виправдувального вироку.

Такі засади кримінального провадження, як верховенство права та законність ст.ст. 8, 9 КПК України, передбачають застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А така засада, як повага до людської гідності, що передбачена ст. 11 КПК України, забороняє під час кримінального провадження піддавати особу, зокрема, катуванню, жорстокому або такому, що принижує гідність, поводженню, вдаватися до погроз застосування такого поводження.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, у справах «Вергельський проти України», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України») неодноразово зазначав, що в тих випадках, коли особа подає небезпідставну скаргу про те, що вона зазнала жорстокого (поганого) поводження з боку суб`єктів владних повноважень усупереч вимогам ст. 3 Конвенції про захист основоположних прав і свобод людини, це в поєднанні із загальним обов`язком держави відповідно до ст. 1 Конвенції забезпечити кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені нею, вимагає проведення ефективного офіційного розслідування незалежним органом.

В іншому рішенні Європейського суду («Коробов проти України») вказано, що розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, й не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, а також показань очевидців та експертних висновків.

Той факт, що ОСОБА_9 не визнав своєї вини та подальший висновок суду про виправдання обвинуваченого, не звільняв суд першої інстанції від необхідності ретельної, об`єктивної, неупередженої перевірки незалежним органом заяв особи, яка перебувала під контролем держави, тобто під вартою, про недозволені методи ведення слідства. Інакше в такому випадку, ухвалене судове рішення, внаслідок, в тому числі неповноти судового розгляду, не може вважатися справедливими і таким, що відповідає засаді кримінального провадження - «верховенство права».

З урахуванням вимог, наведених у ст. 370 КПК України, щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, суд їх не дотримався , про що слушно вказує прокурор та потерпіла у своїх апеляційних скаргах, вважаючи такі порушення істотними, тобто такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, під час судового розгляду суд, досліджуючи докази обвинувачення, а саме відомості щодо огляду місця події від 21.11.2015 року прийшов до передчасного висновку, щодо відсутності відповідної письмової згоди власника домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

При цьому належить врахувати, що під час апеляційного розгляду прокурор та потерпіла надали копію відповідної заяви ОСОБА_15 , щодо можливості огляду домоволодіння працівниками правоохоронних органів , яка за змістом свідчить про добровільність такої позиції, з боку власника ОСОБА_15 , що повністю спростовує висновки суду, які він поклав в обґрунтування виправдання обвинуваченого, визнаючи недопустимими низку доказів сторони обвинувачення.

Разом з цим, як слушно пояснював прокурор і це підтверджується змістом висновків, наведених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, суд одночасно, визнаючи певні докази процесуально недопустимими , послався на відомості, що містяться в них як на мотиви та підстави для виправдання обвинуваченого. (протоколи слідчих експериментів від 22.11.2015 року та від 11.12.2015 року Т.3, на обороті арк. 219 3 абзац). Більш того, колегія суддів не вбачає із зазначених у вироку висновків суду об`єктивних відомостей, які свідчать про недопустимість або неналежність зазначених слідчих експериментів.

У суду апеляційної інстанції відсутні підстави щодо неврахування апеляційних доводів потерпілої та прокурора, оскільки вони ґрунтуються на об`єктивно встановлених відомостях під час судового розгляду в суді першої інстанції, а їх неналежне врахування під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, свідчить на користь тверджень апелянтів щодо вибірковості оцінки доказів судом при ухваленні виправдувального вироку.

Крім того, суд, не маючи об`єктивних даних та процесуальних підстав, щодо існування обґрунтованої підозри ОСОБА_13 у вчиненні злочину, робить у мотивувальній частині вироку висновки про ймовірне завдання ОСОБА_13 обвинуваченому ОСОБА_9 певних тілесних ушкоджень. Таким чином, суд вийшов за межі судового розгляду, що чітко передбачено положеннями ст. 337 КПК України. Також, колегія суддів вважає, що висновки, в яких суд ставить під сумнів показання ОСОБА_13 , посилаючись на його стан, внаслідок вживання великої кількості спиртних напоїв, зроблені на підставі припущень, оскільки у суду були відсутні відповідні, об`єктивно встановлені медичні дані щодо стану сп`яніння свідка ОСОБА_13 .

Також, колегія суддів, погоджується з твердженнями прокурора та потерпілої про наявність суперечностей у показаннях обвинуваченого, щодо фактичних обставин події. Суд не усунув їх, а навпаки послався як на доказ щодо виправдання обвинуваченого на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, тобто за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

На думку колегії суддів, зазначена низка істотних порушень, що встановлені під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції є процесуально неприпустимою, оскільки істотно впливає на висновки суду, щодо доведеності обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, згідно вимог ст. 91 КПК України.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати виправдувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 8, 11, 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю належних підстав, визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Отже висновок суду про виправдання ОСОБА_9 - є передчасним, оскільки зроблений без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим, виходячи з вимог ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, щодо неналежного дотримання судом вимог, передбачених ст. 370 КПК України в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а також внаслідок неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки дослідження певних підстав пов`язаних з обґрунтованістю обвинувачення та можливістю призначення покарання випливає з даних встановлених при розгляді в суді апеляційної інстанції, а деякі висновки суду не підтверджуються доказами, досліджених під час судового розгляду та містять істотні суперечності, що передбачено в якості підстав для скасування вироку п. 1, 2, 3 ст. 409; п.2 ч.1 ст. 410; п.п. 1,3, 4 ч.1 ст. 411; ч.1 ст. 412 КПК України.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає вимогам норм, передбачених ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 409; п.2 ч.1 ст. 410, п.п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.2 ч.3 ст.374 і ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до, передбаченого у ч.1 ст.415 КПК України, переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 4, 15,16, 19 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, повага для людської гідності, диспозитивність, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

Решту апеляційних доводів прокурора та потерпілої, колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч. 1 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Оскільки прокурор та потерпіла в апеляційній скарзі ставлять питання про скасування вироку з постановленням обвинувального вироку судом апеляційної інстанції, подані апеляційні скарги задовольняються частково, в частині скасування судового рішення з наведених вище підстав.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 у вигляд домашнього арешту. Дотримуючись вимог 419 ч. 1 п.3 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були встановленні судом першої інстанції при обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу, колегія суддів вважає можливим та необхідним залишити без змін раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та продовжити його дію до 4 лютого 2018 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, ; ст.410 ч.1 п. 2; п.п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 411 , ст. 412 ч. 1,; 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2017 року ухвалений стосовно ОСОБА_9 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції .

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 , обраний раніше у вигляді домашнього арешту, продовжити до 4 лютого 2018 року включно.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4