УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 77 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся старший слідчий з ОВС 1 відділу РКП СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_3 з погодженим з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 клопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 77 арешту на готікові грошові кошти у сумі 25 837 дол. США та 160 000 грн., які вилучені під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що службові особи ТОВ «Паритет-Агро» упродовж 2016 року, шляхом проведення безтоварних операцій із підприємствами, що мають ознаки фіктивності, а саме: ТОВ «Агро-Сад Компані», ТОВ «Комерційна компанія «Контур» та ТОВ «Люкс Індастрі», ухилились від сплати податку на додану вартість на суму 4 202,6 тис. грн.
Крім того, невстановлені особи у період часу з 2014 по 2016 створили ТОВ «Агро-Сад Компані», ТОВ «Комерційна компанія «Контур», ТОВ «Люкс Індастрі», ТОВ «Люкс Індастрі», ТОВ «Комерційна компанія «Контур», ТОВ «Охрана Спец Альянс», ТОВ «Скайап», ТОВ «Латрейн», ТОВ «Трейдер Вікторі», ТОВ «Бізнес Трейді», ТОВ «Манторг», ТОВ «Долмат Компані», ТОВ «Берген Альянс», ТОВ «Мартін Компані», ТОВ «Смарт Компанні», ТОВ «Нібор», ТОВ «Квадро Моноліт», ТОВ «БК «Бенера», ТОВ «Будівельна компанія «Елізіум», ТОВ «Баркус», ТОВ «Тренд Факс», ТОВ «Селезія», ТОВ «Хіт Лайн», ТОВ «Делівері Груп», ТОВ «Імекс Компані», ТОВ «Сайленс Прайм», ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Апекс Інвест», ТОВ «Прайм Індастрі», ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД», ТОВ «Буд Строй ЛТД», ТОВ «Буд Гуд», ТОВ «Вальтерія», ТОВ «Тревіс Груп», ТОВ «Імперіо Буд» з метою прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки.
Під час проведення 10.06.2017 обшуку за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 вилучені грошові кошти у сумі 25 837 дол. США та ОСОБА_7 у сумі 160 000 грн.

У зв`язку з викладеним слідчий просив накласти арешт на готівкові грошові кошти, які, на думку слідчого, здобуті вказаними особами злочинним шляхом, тобто є доказом у кримінальному провадженні, а тому рішенням слідчого від 10.06.2017 визнані речовими доказами.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, зазначаючи, що останнім не доведене злочинне походження вилучених грошових коштів та просив врахувати, що кошти отримані ОСОБА_6 від продажу квартири.

Слідчий суддя, заслухавши думки учасників процесу, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що надані матеріали не містять будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Зокрема, витяг з ЄРДР, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, протокол проведення обшуку, постанова про створення групи слідчих, постанова про визначення групи прокурорів, які надані слідчому судді, є у своїй більшості процесуальними, тобто документами, які покликані доводити законність проведених слідчим та прокурором слідчих дій та прийнятих ними рішень, допустимість зібраних доказів, у той же час не підтверджують припущення слідчого щодо отримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вилучених у них грошових коштів протиправним шляхом.

Отже, вказане з достатньою повнотою свідчить про недоведеність слідчим факту незаконного походження вилучених грошових коштів та спростовує доводи слідчого в частині необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів.

Вирішуючи, чи виправдовують потреби досудового розслідування саме такий ступінь втручання у права та свободи особи, слідчий суддя враховує, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Вказаний принцип пропорційності вимагає доведення стороною обвинувачення обґрунтованості застосування достатньо суворого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Однак, як з`ясовано вище, не є переконливими доводи слідчого, що накладенням арешту забезпечується збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, вказані фактори дають достатні підстави для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 131, 170, 173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 77 арешту на готікові грошові кошти у сумі 25 837 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять сім) дол. США, 160 000 (сто шістдесят) грн., які вилучені під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , відмовити.

На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1