Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
08 лютого 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у закритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 04.12.2017 року у кримінальному провадженні №0008149 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України, з участю:

прокурора ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04.12.2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без дозволу органу пробації; повідомляти органи пробації системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 10 000 грн. моральної шкоди та 1 600 грн судового збору.

Як встановлено судом, 22 листопада 2016 року, в період часу з 5 години 30 хвилин до 06.00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_5 , що виразилося у подоланні її фізичного опору та спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, намагався вступити з нею у статеві зносини природнім шляхом, однак свій злочинний намір не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені сторонніми особами.

В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та призначити йому покарання за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Зазначає, що суд безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

- потерпіла ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначеного обвинуваченому покарання і призначити йому покарання за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Стягнути з ОСОБА_6 на її користь 50 000 грн. моральної шкоди. Вказує, що місцевий суд дійшов хибного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Доводить, що суд необгрунтовано визначив розмір моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. без наведення належних та достатніх мотивів для визначення цього розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора та доводи потерпілої ОСОБА_5 та її представника про задоволення апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановлена сукупністю зібраних у справі доказів, яким дана повна та всебічна оцінка, та не заперечується учасниками судового розгляду.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України є вірною.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з наступними змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у тому числі й у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Іспитовий строк установлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Суд при призначенні покарання врахував обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 раніше не судимий, є учасником бойових дій, наявність обтяжуючої обставини- вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого, який на «Д» обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, працевлаштований, заявив в суді намір щодо відшкодування моральних збитків потерпілій.
Враховуючи особу обвинуваченого, який на ОСОБА_9 обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, працевлаштований, заявив в суді намір щодо відшкодування моральних збитків потерпілій, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, місцевий суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При вирішенні питання щодо вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі врахував характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнала потерпіла ОСОБА_5 , пов`язані з цим незручності, порушення нормального способу життя та обгрунтовано стягнув з ОСОБА_6 на її користь 10 000 грн. моральної шкоди, тому рішення суду в цій частині є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги про незаконність вироку суду в цій частині є безпідставними.
За таких обставин, підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.376, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 04.12.2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3