№ 317/2846/17
№/п 1-кп/317/293/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0001100 від 24.07.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісне Ісилькульського району Омської області, росіянина, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, маючого малолітню дитину, працюючого головою СФГ «Бєлік», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
24 липня 2017 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись на своєму транспортному засобі «Lexus» LX 450d, у кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 по автошляху «Харків - Сімферополь» 307 кілометр, поблизу смт. Малокатеринівка, Запорізького району, Запорізької області, був зупинений молодшим інспектором взводу супроводження ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 та інспектором взводу супроводження ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , які пересувалися на службовому автомобілі марки «Skoda Oktavia», з розпізнавальними написами «ПОЛІЦІЯ», державний номерний знак НОМЕР_2 , які були одягнені у формений одяг працівника поліції та виконували покладені на них службові обов`язки, а саме: супроводження охороняємих осіб держави, автоколон, автобусних колон, нагляд за безпекою дорожнього руху та громадської безпеки на території Запорізької області.

Після чого, знаходячись на узбіччі вказаної вище автодороги, ОСОБА_4 , підійшовши до молодшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_6 , почав безпричинно до нього чіплятися та висловлюватись в його сторону нецензурною лексикою. В свою чергу, ОСОБА_6 почав вимагати від останнього припинити свої протиправні дії, проте на законні вимоги ОСОБА_4 не відреагував та супроводжуючи свої дії нецензурною лексикою, маючи умисел на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з мотивів неповаги до авторитету органів державної влади в особі працівника правоохоронного органу, достовірно знаючи що ОСОБА_8 є працівником поліції, безпричинно наніс йому не менше 7 ударів кулаками обох рук в область голови, грудної клітини, по тулубу, а також поваливши ОСОБА_6 на землю, схопив його руками за шию.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , згідно висновку експерта №1873 від 25.07.2017, ОСОБА_6 отримав синці на задній поверхні шиї з переходом на задню поверхню грудної клітки, садна на задній поверхні шиї з переходом на задню поверхню грудної клітки, які кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у злочині, що інкримінується, підтвердив, що дійсно вчинив злочин при вищевикладених обставинах, згідно обвинувального акту, пояснив суду, що 24.07.2017 року приблизно о 17.00 годині він повертався додому по трасі «Харків - Сімферополь», керуючи автомобілем «Lexus» LX 450d, був зупинений інспектором ОСОБА_6 , який попросив його вийти з автомобіля, але ОСОБА_4 погарячкував та завдав інспектору тілесних ушкоджень, поваливши його на землю.

Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого, його захисника, потерпілого та прокурора не проводилося.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 345 ч. 2 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе з призначенням йому покарання у вигляді обмеження волі.

Протягом судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим було заявлено клопотання про застосування відносно нього ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання, оскільки у нього є малолітня дитина, 2006 року народження, відносно якої він не позбавлений батьківських прав, раніше не судимий, вчинив злочин середньої тяжкості.

Суд, розглянувши клопотання та заслухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти його задоволення, вважає, що ОСОБА_4 є суб`єктом застосування за п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», адже має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та він згідно наданих довідок зі служби у справах дітей та селищної ради не позбавлений відносно нього батьківських прав, спільно проживає з дитиною, вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не судимий, тому до нього можливо застосувати ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування призначеного судом покарання.

Обмежень у застосуванні амністії до ОСОБА_4 , встановлених Законом України «Про амністію у 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», судом не встановлено.

Цивільний позов не було заявлено.

Питання щодо долі речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 345 ч.2 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком два роки.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у вигляді обмеження волі.

Речові докази: диски із записами слідчих дій та обставин вчиненого злочину, що були долучені слідчим до матеріалів кримінального провадження, але не досліджувалися судом та не долучалися до матеріалів судової справи - залишити у матеріалах кримінального провадження; жетон працівника поліції 0084967, ланцюжок з жовтого металу зі сплетінням «Бісмарк» із хрестиком з металу білого кольору, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 повернути йому за належністю; футболку службову розміру «Л» чорного кольору з нашитими відзнаками, що перебуває у камері схову Запорізького ВП - повернути за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Скасувати заходи забезпечення - зняти арешт з майна (жетону, ланцюжка з хрестиком, футболки), що був накладений згідно ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 27.07.2017 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили - не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1