УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 08 червня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, автомийник ФОП « ОСОБА_12 », на утриманні має неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого:
14.01.2011року Богунским районним судом м. Житомира за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки;
03.05.2012року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 187 ч.1, 71 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;
29.11.2013року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира покарання у вигляді позбавлення волі замінено на 2 роки виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20 % заробітку.
23.09.2015року вироком Богунського районного суду м. Житомира за ч.2 ст. 185 ч.2 г. 190, з урахуванням ст.ст.70, 71, 72 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі;
29.02.2016року вироком Корольовського районного суду за ч.2 ст.186 КК України, з врахуванням ст. 70 КК України, до 4 років позбавлення волі;
27.05.2016року вироком Житомирського районного суду Житомирської області за ч.2,3 ст. 185, 70, 71 КК України до 4 років 15 днів позбавлення волі;
07.11.2016 року вироком Радомишльського районного суду Житомирської області за ч. 2 ст.187 КК України , 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 08.06.2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2 КК України, і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області 07.11.2016 року визначено остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_9 запобіжний захід - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислено з 09.10.2015 року, зарахувавши йому у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 09.10.2015 року по день набрання вироком законної сили.
Речові докази:
-GPS-навігатор торгової марки «Pioneer» в корпусі чорного кольору та зарядний пристрій до нього - залишено потерпілому ОСОБА_13 ;
-металеві ножиці кольорового металу в кількості 2 шт. вирішено знищити;
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 491 грн. 04 коп.
Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 11680 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , вчинивши раніше таємне викрадення чужого майна, повторно вчинив викрадення майна за наступних обставин.
06.04.2015 близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_9 перебував на парковці поряд з ТРЦ «Глобал», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, де помітив припаркований автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101», державний номерний знак « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_15 .
В цей же день, час та місці, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення будь-якого майна, що належить ОСОБА_15 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 підійшов до вказаного автомобіля та скориставшись тим, що дверцята не зачинені, та переконавшись, що його дії залишаються ніким не поміченими, проник до салону автомобіля, звідки таємно, з корисливих мотивів, викрав майно, яке належить ОСОБА_16 а саме: планшетний комп`ютер торгової марки «Samsung» моделі «GalaxyTab 3 Lite», вартістю 3000 грн. 00 коп., грошові кошти в сумі 800 грн. 00 коп. Отримавши у вказаний спосіб дане майно, ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишив, та в подальшому розпорядився ним власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_15 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 3800 грн. 00 коп.
Крім цього, 08.04.2015 близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_9 перебував на парковці поряд з ТРЦ «Глобал», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, де помітив припаркований автомобіль марки «Audi» моделі «К-2200», державний номерний знак « НОМЕР_2 », яким за довіреністю керує ОСОБА_17 .
В цей же день, час та місці, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення будь-якого майна, що належить ОСОБА_17 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , підійшов до вказаного автомобіля та скориставшись тим, що дверцята автомобіля не зачинені та переконавшись, що його дії залишаються ніким не поміченими, проник салону автомобіля, звідки таємно, з корисливих мотивів, викрав майно, яке належить ОСОБА_17 , а саме: GPS-навігатор торгової марки «Pioneer» вартістю 800 грн. 00 коп., відео реєстратор «Digital» вартістю 150 грн. 00 коп., мобільний телефон торгової марки «Аррlе» моделі «IPhone 4» вартістю 1 500 грн. 00 коп. Отримавши у вказаний спосіб дане майно, ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишив, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 таємно викрав чуже майно, що належить. ОСОБА_17 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 2 450 грн. 00 коп.
Крім цього, 20.05.2015 близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_9 перебував на парковці поряд з ТРЦ «Глобал», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, де помітив припаркований автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «Transporter Т-4», державний номерний знак « НОМЕР_3 », який належить ОСОБА_14 .
В цей же день, час та місці, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на земне, повторне викрадення будь-якого майна, що належить ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , підійшов до вказаного автомобіля та за допомогою ножиць, які приніс із собою, зламав замок раніше зачинених дверцят. Не припиняючи свої злочинні дії, направлені на таємне повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , переконавшись, що його дії залишиться ніким не поміченими, проник до салону автомобіля, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав майно, яке належить ОСОБА_14 , а саме: ноутбук торгової марки «НР`моделі «ENVYM6» вартістю 3800 грн. 00 коп., відео реєстратор у вигляді дзеркала заднього виду вартістю 500 грн. 00 коп., мобільний телефон торгової марки «Sony Хреrіа» вартістю 1 800 грн. 00 коп., мобільний телефон торгової марки «Samsung Duos» вартістю 1 750 грн. 00 коп. Отримавши у вказаний спосіб дане майно, ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишив, та в подальшому розпорядився ним па власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_14 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 7 850 грн. 00 коп.
Крім цього, 24.06.2015 близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_9 перебував на парковці поряд з ТРЦ «Глобал», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, де помітив припаркований вантажний автомобіль марки «DAF», державний номерний знак « НОМЕР_4 », яким на підставі довіреності керує ОСОБА_13 .
В цей же день, час та місці, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення будь-якого майна, що належить ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. ОСОБА_9 , підійшов до вказаного автомобіля та за допомогою ножиць, які приніс із собою, зламав замок раніше зачинених дверцят. Не припиняючи свої злочинні дії, направлені на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , переконавшись, що його дії залишаються ніким не поміченими, проник до салону автомобіля, звідки таємно, з корисливих мотивів, викрав майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме: GPS-навігатор торгової марки «Piоnееr» вартістю 800 грн. 00 коп., відео реєстратор торгової марки «Gazer» вартістю 500 грн. 00 коп. Отримавши у вказаний спосіб дане майно, ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишив, з подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_13 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 1 300 грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та призначити більш м`яке покарання, дослідити характеризуючі дані та покази потерпілих, які не просили призначити суворе покарання. Посилається на те, що суд не врахував його щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Не було враховано пом`якшуючі обставини офіційно працевлаштований, добре характеризується за місцем роботи. Також посилається на те, що офіційно одружений має на утриманні неповнолітню дитину сина, опікується сестрою, яка є інвалідом 1 групи, відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду, потерпілий претензій до нього немає і просив суд суворо не карати, як і інші потерпілі. Крім того, обвинувачений стверджує, що судом не доведено його вину по 4-х епізодах крадіжок, з ним не було проведено жодних слідчих дій та експертиз. Брались до уваги лише покази, які він давав на досудовому розслідуванні.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати у частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково зарахувати невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду від 07.11.2016 року та остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті вирок залишити без змін. Посилається на те, що вироком Радомишльського районного суду від 07.11.2016 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.187 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, на підставі ч.4 ст.70 КК України (з врахуванням вироку Житомирського районного суду від 27.05.2016 року та вироку Корольовського районного суду міста Житомира від 29.02.2016 року) визначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
При постановленні вироку та призначенні покарання судом не враховано вимоги ч.3 ст.71 КК України, згідно якої призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Тому, Богунським районним судом міста Житомира неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки суд безпідставно не призначив додаткове покарання, призначене вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.11.2016 року, а саме конфіскацію майна, яке перебуває у власності обвинуваченого, як обов`язкове. Стверджує, що вирок Богунського районного суду міста Житомира від 08.06.2017 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Просить ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 по трьом епізодам інкримінованих стороною обвинувачення крадіжок, як недоведених та не підтверджених у суді, зокрема щодо крадіжки 06 квітня 2015 року з автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101», державний номерний знак « НОМЕР_5 », який належить потерпілому ОСОБА_15 ; щодо крадіжки 08 квітня 2015 року з автомобіля марки «Audi» моделі «К-2200», державний номерний знак « НОМЕР_2 », яким за довіреністю керував потерпілий ОСОБА_17 ; щодо крадіжки 20 травня 2015 року з автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «Transporter Т-4», державний номерний знак « НОМЕР_3 », який належить потерпілому ОСОБА_14 . По доведеному епізоду винуватості захисник просить призначити ОСОБА_9 мінімальний строк основного покарання, зазначений в санкції ч.2 ст.185 КК України із застосуванням статті 75 КК України. Захисник стверджує, що судом при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_9 міри покарання, не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме часткове визнання вини, недоведеності конкретної участі підзахисного ОСОБА_9 у вчиненні крадіжок по трьом інкримінованим стороною обвинувачення епізодам, не встановленні судом саме конкретних дій підзахисного, спрямованих на вчинення інших крадіжок. У висновках суду містяться суперечності щодо доведеності вини ОСОБА_9 . В порушення вимог ст.23 КПК України суд першої інстанції не дослідив усі докази безпосередньо, зокрема щодо проведеного слідчого експерименту. Судом не враховані пом`якшуючі обставини, які передбачені ч.1 ст.66 КК України.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити та заперечили проти апеляційної скарги прокурора. Прокурор заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив залишити їх без задоволення, апеляційну скаргу прокурора підтримав, просив задовольнити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, прокурора, врахувавши письмові заяви потерпілих про розгляд провадження за їх відсутності, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , колегія суддів вважає за необхідне погодитися з їх доводами про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні крадіжок:
-06 квітня 2015 року з автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101», державний номерний знак « НОМЕР_5 », який належить потерпілому ОСОБА_15 ;
-08 квітня 2015 року з автомобіля марки «Audi» моделі «К-2200», державний номерний знак « НОМЕР_2 », яким за довіреністю керував потерпілий ОСОБА_17 ;
- 20 травня 2015 року з автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «Transporter Т-4», державний номерний знак « НОМЕР_3 », який належить потерпілому ОСОБА_14 .
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано в повному обсязі не було.
Так з матеріалів судового провадження та пояснень обвинуваченого як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав вину тільки в частині вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_13 , а в іншій частині обвинувачення вчинення крадіжок з автомобілів потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 не визнав.
При цьому суд першої інстанції в якості доказів вчинення ОСОБА_19 вказаних злочинів у вироку зазначив протоколи огляду місця події за участю потерпілих, довідки про вартість викраденого майна потерпілих, пояснень самих потерпілих щодо обставин вчинення злочинів та протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 на досудовому слідстві. При цьому протоколи огляду місяця події, довідки про вартість викраденого майна та пояснення потерпілих самі по собі не містять доказів вчинення вказаних злочинів саме обвинуваченим, а пояснення обвинуваченого в ході слідчого експерименту за своєю юридичною природою є лише його поясненнями , наданими на місці вчинення кримінальних правопорушень, які повинні бути підтверджені іншими доказами в кримінальному провадженні. Таким чином наявність лише визнавальних показань обвинуваченого на досудовому слідстві без підтвердження таких показань іншими доказами по справі, тим більш за умови відмови обвинуваченого від таких визнавальних показань в судовому засіданні, не може бути підставою для здійснення висновку про доведеність його вини у вчиненні вказаних злочинів.
Допитані місцевим судом потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , виходячи з наданих ними показів, в категоричній формі не вказали на обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила крадіжки з їх автомобілів.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні крадіжок з автомобілів «ВАЗ», моделі «2101», державний номерний знак « НОМЕР_1 », «Audi» моделі «К-2200», державний номерний знак « НОМЕР_2 », «VOLKSWAGEN», моделі «Transporter Т-4», державний номерний знак « НОМЕР_3 » є недоведеною, висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, а кримінальне провадження -- закриттю на підставі положень п.3 ч.1 ст. 284 КК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні даних кримінальних правопорушень в суді, і можливості отримати їх вичерпані.
Враховуючи наведене, колегія суддів також вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 підлягає скасуванню з залишенням вказаного цивільного позову без розгляду на підставі положень ч.3 ст. 129 КПК України.
Що стосується апеляційних доводів як прокурора, так і обвинуваченого та його захисника щодо порушень судом першої інстанції закону при призначенні обвинуваченому покарання, то вони також знайшли своє часткове підтвердження при апеляційному перегляді вироку суду.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за вчинення чотирьох епізодів крадіжок, суд першої інстанції в цілому дотримався зазначених вимог закону, врахував те, що обвинувачений ОСОБА_9 за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має малолітню дитину, батьків пенсійного віку. Обставини, що пом`якшують або обтяжують його покарання по справі не встановлені. Разом з тим судом також враховано, що вчинені ОСОБА_9 злочини, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Сам обвинувачений перебував на обліку у лікаря-нарколога з 2010 року з діагнозом: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів, синдром залежності, лікування не потребує, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисних злочинів, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисні корисні злочини. Тому, суд правильно прийшов до висновку про необхідність призначення покарання за вказані злочини у виді позбавлення волі.
Разом з тим, враховуючи висновки апеляційного суду щодо недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні трьох крадіжок з чотирьох пред`явлених в обвинуваченні, із закриттям провадження в цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 185 КК України з чотирьох років до двох років позбавлення волі, та враховуючи вищенаведені характеризуючи дані та інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо покарання, зменшивши також призначене судом першої інстанції на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.11.2016 року, - до 8 років 6 місяців позбавлення волі.
При цьому вимоги апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення обвинуваченого у відповідності до ст. 75 КК України від призначеного за ч.2 ст. 185 КК України покарання із випробуванням задоволені бути не можуть із врахуванням вищенаведених обставин та характеризуючих особу обвинуваченого даних.
Вважати призначене таким чином покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі у апеляційного суду підстав немає.
Крім того підлягають задоволенню і апеляційні вимоги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, виходячи з наступного.
Так відповідно до ч.3 ст.70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вичинені яких особу було визнано винною..
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме копії вироку Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.11.2017 року (а.п.149-159 т.2) та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 10.02.2017 року (а.п.160-170 т.2) ОСОБА_9 вироком місцевого суду засуджено за ч.2 ст.187, ч.4 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а ухвалою апеляційного суду вирок суду змінено виключено з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність у ОСОБА_9 рецидиву корисливих злочинів проти власності та зараховано ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 09.09.2015 року по 10.02.2017 року у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим судом першої інстанції при постановленні оскарженого вироку вказані обставини та положення закону враховані у повному обсязі не були, та при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів в порушення положень ч.3, 4 ст. 70 КК України обвинуваченому було помилково визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі без додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді конфіскації майна при визначенні йому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.3, 4 ст. 70 КК України.
Що стосується апеляційних доводів захисника та обвинуваченого про помилкове визначення судом першої інстанції строку попереднього ув`язнення обвинуваченого, який повинен бути зарахований до відбутого обвинуваченим покарання в порядку ч.5 ст. 72 КК України, вони також знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим вирок в цій частині також підлягає зміні із зарахуванням обвинуваченому ОСОБА_9 у строк відбуття покарання строку його попереднього ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 09.09.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підлягає залишенню без змін
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 змінити.
Скасувати вирок суду в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винним та його засудження за ч.2 ст. 185 КК України по епізодам крадіжіжок: о6 квітня 2015 року з автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101», державний номерний знак « НОМЕР_5 », який належить потерпілому ОСОБА_15 ; 08 квітня 2015 року з автомобіля марки «Audi» моделі «К-2200», державний номерний знак « НОМЕР_2 », яким за довіреністю керував потерпілий ОСОБА_17 ; 20 травня 2015 року з автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «Transporter Т-4», державний номерний знак « НОМЕР_3 », який належить потерпілому ОСОБА_14 , в частині призначення ОСОБА_9 покарання та в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 ..
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України по епізодам крадіжок 06 квітня 2015 року з автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101», який належить потерпілому ОСОБА_15 ; 08 квітня 2015 року з автомобіля марки «Audi» моделі «К-2200», яким за довіреністю керував потерпілий ОСОБА_17 ; 20 травня 2015 року з автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «Transporter Т-4», який належить потерпілому ОСОБА_14 , закрити у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
В частині призначення Обвинуваченому ОСОБА_9 покарання та вирішення цивільного позову потерпілого постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки від 24.06.2015 р.) покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.11.2016 р., та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання обвинуваченому зарахувати строк попереднього ув`язнення з 09.09.2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 30.01.2018 року, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 залишити без розгляду.
В решті вирок суду першої інстанції першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_9 в той же строк і в тому ж порядку з моменту отримання його копії..
Судді: