Дата документу Справа № 311/169/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/355/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/495/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

представника власників майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2018 року, якою

відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна, вилученого 06.03.2018 року під час обшуку службового кабінету заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_10 , який розташований у приймальні головного лікаря ДЗ СМСЧ № 1 за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 33,

в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 15.03.2018 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та суттєвими порушеннями вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне рішення; постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_11 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_12 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_13 , оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ; оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Апелянт зазначив, що обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді, під час якого було вилучено зазначені вище речі, які мають пряме відношення до кримінального провадження, оскільки за їх допомогою вчинялись розслідувані кримінальні правопорушення, вилучене майно постановою слідчого визнано речовим доказом, усі вилучені під час обшуку у ОСОБА_10 предмети та речі відповідають критеріям, передбаченим ст. ст. 167 ч. 2, 170 КПК України, доводять спосіб вчинення злочину, отже, існує обґрунтована загроза того, що повернення цих предметів призведе до їх втрати будь-яким способом, зазначеним у ст. 170 КПК України.

Також прокурор вважає, що ухвалене слідчим суддею рішення не відповідає вимогам ст. ст. 369, 371-374 КПК України.

У запереченнях представник власників майна адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, вважаючи її, як вбачається зі змісту поданих заперечень, законною та обґрунтованою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника власників майна, який просив судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням даного кримінального провадження.

У зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 169, ч. 3 ст. 173 КПК України, прийняв рішення про повернення тимчасово вилученого майна особам, в яких воно було вилучено ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При цьому, ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається у випадку, якщо метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів, і накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 07.03.2018 року було проведено обшук службового кабінету заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_10 , під час якого було вилучено майно, а саме: закордонні паспорти ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Постановою слідчого СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 від 07.03.2018 року вилучене під час огляду місця події службового кабінету заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_10 майно, а саме: закордонні паспорти ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , оригінал договору квартири АДРЕСА_2 визнані по кримінальному провадженню № 0000036 речовим доказом.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на зазначене вище майно, слідчий посилався на ті обставини, що вказані вище документи є речовими доказами, тобто є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та, що виявлені та вилучені під час огляду місця події закордонні паспорти ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також оригінали договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , мають значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а арешт повинен бути накладений з метою попередження його можливого відчуження та подальшого забезпечення позовів у кримінальному провадженні, а також використання вказаних документів з метою виїзду за кордон та ухилення від кримінальної відповідальності.

Прокурор в апеляційній скарзі, у свою чергу, зазначив, що вилучені під час обшуку речі мають пряме відношення до кримінального провадження, оскільки за їх допомогою вчинялись розслідувані кримінальні правопорушення, вилучене майно постановою слідчого визнано речовим доказом, усі вилучені під час обшуку у ОСОБА_10 предмети та речі відповідають критеріям, передбаченим ст. ст. 167 ч. 2, 170 КПК України, доводять спосіб вчинення злочину, отже, існує обґрунтована загроза того, що повернення цих предметів призведе до їх втрати будь-яким способом, зазначеним у ст. 170 КПК України.

Проте, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, арешт на майно в кримінальному провадженні накладається не з тих підстав, що таке майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, або є знаряддям вчиненого злочину, а через те, що має бути сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, в самому клопотанні слідчого та в постанові органу досудового розслідування від 07.03.2018 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не міститься обґрунтування того, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України вилучене під час проведення обшуку службового кабінету заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_10 , який розташований у приймальні головного лікаря ДЗ СМСЧ № 1 за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 33, майно визнано речовим доказом.
Так, у клопотанні слідчим не зазначено, що вилучені речі є знаряддям вчиненого злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також по даному кримінальному провадженню № 0000036 від 25.05.2017 року, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не є підозрюваними та не є тими особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного або обвинуваченого, а в судовому засіданні слідчим не доведено, що у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов, пред`явлена підозра, є ризики знищення чи пошкодження майна.

Крім того, не обґрунтовано слідчим у клопотанні й посилання на те, яким чином, на його думку, вилучене під час обшуку майно, а саме: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_11 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_12 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_13 , оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ; оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , мають певне відношення та доказове значення по даному кримінальному провадженню №0000036 від 25.05.2017 року.

Отже, слідчим у клопотанні, в порушення вимог ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, чітко не зазначені підстави та мета накладення арешту на майно, не доведена наявність ризиків, що зазначене майно може бути не збережене як речовий доказ, що в межах кримінального провадження має місце спеціальна конфіскація, конфіскація майна як вид додаткового покарання чи відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки надані слідчим матеріали не доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим, вважає доводи апеляційної скарги прокурора неспроможними.
Що стосується доводу прокурора про те, що ухвалене слідчим суддею рішення не відповідає вимогам ст. ст. 369, 371-374 КПК України, то цей довід апелянта є неспроможним, оскільки прокурор не зазначив, в чому саме полягає невідповідність зазначеним вимогам кримінального процесуального законодавства оскаржувана ухвала слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна, вилученого 06.03.2018 року під час обшуку службового кабінету заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_10 , який розташований у приймальні головного лікаря ДЗ СМСЧ № 1 за адресою: Запорізька область м. Енергодар, пр. Будівельників, 33, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: