Провадження № 1-кп/748/19/17
Єдиний унікальний № справи 748/1353/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2017 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №0000051 від 6.06.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лабитнанги Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, не одруженого (на утриманні малолітня дитина), з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
З 20 червня 2014 року солдата ОСОБА_4 , відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20 червня 2014 року №131 зараховано до особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-заправника автомобільного відділення підвозу пального взводу матеріального забезпечення 1 танкового батальйону.
Проте, солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 10 жовтня 2014 року, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , повернувшись до розташування військової частини лише 27 березня 2015 року і згідно наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира частини від 27 березня 2015 року №64 приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою.
Отже, ОСОБА_4 був протиправно відсутній у розташуванні військової частини НОМЕР_2 (польова пошта В НОМЕР_3 ) в період з 10.10.2014 року по 27.03.2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання: АДРЕСА_3 , що складає період тривалістю понад один місяць.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.407 КК України, визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені у обвинуваченні, не оспорював, у скоєному щиро розкаявся, та пояснив, що дійсно самовільно залишив військову частину 10 жовтня 2014 року, так як дуже сильно втомився від несення військової служби. Старших командирів про своє самовільне покидання військової частини не попереджав. Увесь час перебував за місцем проживання у Черкаській області, а потім одумався і добровільно з`явився до військової частини. Просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році».
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність наслідків злочину, особу винного - його вік, сімейний стан, стан здоров`я, освіту, те, що ОСОБА_4 демобілізований, є учасником бойових дій в зоні АТО, не одружений, але має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне визнати щире каяття, а обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, враховуючи наявність у обвинуваченого обставини, що пом`якшує покарання, визнання ним своєї вини, враховуючи його особу, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції частини статті, якою передбачена відповідальність за вчинений ним злочин, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У судовому засіданні від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом він має статус учасника бойових дій.
Прокурор не заперечував щодо заявленого клопотання та вважав, що воно підлягає задоволенню.
Розв`язуючи дане клопотання, суд враховує, що відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 7.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Статтею 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно.
Як судом встановлено, ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (7 вересня 2017 року) має статус учасника бойових дій, про що свідчить довідка №4352 військової частини НОМЕР_1 надана прокурором у судовому засіданні.
За таких обставин ОСОБА_4 , відноситься до осіб, які підпадають під дію ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» і обставини, передбачені ст.9 даного Закону, які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, судом не встановлені.
Ураховуючи, що обвинувачений є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він має статус учасника бойових дій, злочин у вчиненні якого він обвинувачується не є особливо тяжким проти життя і здоров`я особи та не є діянням передбаченим ч.ч.2-4 ст.408, ст.410, ч.ч.2-4 ст.411 КК України, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання сторони захисту задовольнити.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу, при цьому прокурор просив залишити без розгляду його письмове клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання пі вартою.
Цивільний позов у справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк три роки на підставі ст.2, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Залишити без розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Роз`яснити учасникам судового провадження право на помилування, право отримати в суді копію вироку, ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1