Справа № 565/1878/17
Провадження № 1-кп/565/20/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2018 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кузнецовського міського суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000540, щодо обвинувачених: ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кузнецовськ Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, судимого: вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.06.2004р. за ст.ст.187 ч.2, 71 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна, вироками Кузнецовського міського суду Рівненської області: від 26.09.2016р. за ст.185 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням із трирічним іспитовим строком, від 11.10.2017р. за ст.309 ч.1 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць, від 13.11.2017р. за ст.263 ч.1 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці, 18.01.2018р. за ст.190 ч.2 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, 31.01.2018р. за ст.185 ч.2 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки сім місяців, 07.02.2018р. за ст.185 ч.2 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Кузнецовськ Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, несудимого, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

за ст.185 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

25 вересня 2017р. приблизно о 12 год. 30 хв. у м.Вараш Рівненської області ОСОБА_4 , повторно умисно з корисливих мотивів таємно неподалік будинку АДРЕСА_3 викрав металеву решітку масою 59 кг. вартістю 236 грн., чим завдав майнової шкоди комунальному підприємству «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради на суму 236 грн.

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою групою осіб таємного викрадення чужого майна (крадіжки), - злочину, відповідальність за який передбачена ст.185 ч.2 КК України, в тому, що 25 вересня 2017р. приблизно о 12 год. 30 хв. він за попередньою змовою із ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно викрав неподалік багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 металеву решітку масою 59 кг. для закривання приямку-входу до підвального приміщення будинку, чим спричинив майнової шкоди комунальному підприємству «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради в розмірі 236 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявляв про повне визнання своєї винуватості у вчиненні інкримінованого злочину за ст.185 ч.2 КК України, однак заперечив наявність попередньої змови із ОСОБА_5 на вчинення крадіжки. Давав суду показання про те, що у вересні 2017р. приблизно о 12 год. він поблизу будинку АДРЕСА_3 побачив металеву решітку, що стояла біля дерева, на відстані приблизно 5-7 метрів від входу в підвал будинку. Тоді ОСОБА_4 вирішив вкрасти цю металеву решітку, щоб здати на металобрухт і отримати кошти. Приблизно хвилин через 40 поблизу центру зайнятості ОСОБА_4 зустрів ОСОБА_5 , якому запропонував допомогти йому занести металеву решітку до пункту прийому металобрухту, а отримані гроші поділити. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 обманув ОСОБА_5 , розповівши, що зазначену решітку йому дозволили забрати його знайомі працівники ЖЕД, які там працювали і сказали, що решітку необхідно замінювати. ОСОБА_5 погодився допомогти занести решітку. Обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 взяли ту решітку, понесли її через проспект в бік парку. В цей час вони зустріли ОСОБА_6 та тут же проїжджав поліцейський автомобіль. ОСОБА_4 сказав поставити решітку і вони її кинули в траву. Поліцейські покликали до себе ОСОБА_4 і він для них пояснив, де взяли решітку, а поліцейські сказали йому, щоб поклали решітку на місце. ОСОБА_5 в цей час стояв за метрів 15 і ОСОБА_4 вважає, що він не чув суті розмови з поліцейськими. Безпосередньо із ОСОБА_5 поліцейські не розмовляли. Повернувшись до ОСОБА_5 ОСОБА_4 сказав йому нести решітку далі. Також розповів, що поліцейським повідомив про те, що решітку йому віддали працівники ЖЕД, а на це поліцейські теж сказали, що може її забирати. Обвинувачені занесли металеву решітку та здали її на пункті прийому металобрухту приблизно за 300 грн. Під час слідчого експерименту з його участю понятих не було.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину за ст.185 ч.2 КК України не визнав повністю. З його показань слідує, що в той день він зустрів ОСОБА_4 , який запропонував йому занести на металобрухт решітку і заробити по декілька гривень. На запитання ОСОБА_5 ОСОБА_4 відповів, що решітка не крадена, а йому дозволили працівники ЖЕД забрати ту решітку, тобто віддали її. Обвинувачені взяли металеву решітку, що стояла під деревом біля дев`ятиповерхового будинку і понесли. Коли під`їхав автомобіль поліції, то решітку поклали. Поліцейські розмовляли із ОСОБА_4 , але ОСОБА_5 не чув про що, так як стояв із ОСОБА_6 біля посадки за метрів 20 від них. Після розмови з поліцейськими ОСОБА_4 підійшов і сказав, що все нормально, йдемо далі і вони понесли металеву решітку до пункту прийому металобрухту та здали за 295 гривень. Спочатку ОСОБА_5 сумнівався в тому, що ОСОБА_4 віддали такий шматок металу, але коли його відпустили поліцейські, то сумніви остаточно зникли і ОСОБА_5 вважав, що справді ОСОБА_4 віддали решітку. У разі, якби ОСОБА_5 знав про те, що решітка викрадається, то б не пішов би на таке. Під час досудового розслідування слідчий запевняв ОСОБА_7 , що простіше і швидше буде йому заплатити за вчинене штраф у сумі 700 грн., а оскільки обвинуваченому необхідно було їхати на роботу, то він погоджувався на таке, щоб швидше завершилася справа. Під час слідчого експерименту понятих не було, а були тільки слідчий і ОСОБА_5 .

Допитана за правилами допиту свідків представник потерпілого ОСОБА_8 давала показання про те, що 25.09.2017р. вона під час обідньої перерви прийшла додому. Із балкону своєї квартири вона побачила, що через дорогу стоїть поліцейська машина, на траві лежить металева решітка, схожа на ту, що від приямку входу до підвалу будинку. Виглянувши із вікна, ОСОБА_8 побачила, що на приямку немає решітки. Поліцейські розмовляли із одним із чоловіків, а ще двоє чоловіків стояли біля лісопосадки, на відстані, достатній для того, щоб не чути розмови поліцейських із тим чоловіком, що був біля них. ОСОБА_8 після цього побачила, як понесли решітку і про ці обставини повідомила свого начальника ЖЕД ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_6 давав показання, що в той день до обідньої пори він переходив дорогу від громадського центру до лісопосадки і наздогнав обвинувачених, які несли решітку. В цей час під`їхав поліцейський автомобіль. Обвинувачені поклали решітку і всі назвали поліцейським свої прізвища, в тому числі, і ОСОБА_6 . Поліцейський зателефонував довідався чи немає фактів крадіжки решітки. Потім поліцейський дав ОСОБА_4 телефон для розмови. Далі свідок розмови не чув. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відійшли на метрів 50-70 покурити. Коли поліцейські поїхали то ОСОБА_4 говорив ОСОБА_5 , ніби у підтвердження того, що він його не обманув, що ця решітка не крадена, бо інакше їх би затримали поліцейські.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_10 у вересні 2017р. він перебував біля гаража свого знайомого у с.Ст.Рафалівка поблизу зерносховища, де є вивіска «Металобрухт», і там купив у обвинувачених металеву решітку. Йому сказали, що решітка не крадена, а просто демонтована і господар дозволив її здати. Пізніше, в той же день приїхали поліцейські, повідомили, що решітка була викрадена і вилучили зазначену решітку. Також свідку там же, у гаражі його знайомого, поблизу вказаного зерносховища, представляв поліцейський багато фотознімків осіб, і серед них ОСОБА_10 упізнав двох чи трьох осіб, хто здавав решітку. У відділі поліції упізнання по фотознімках не було.

Свідок ОСОБА_11 давав показання про те, що його запросив слідчий ОСОБА_12 бути понятим під час проведення слідчого експерименту. ОСОБА_11 разом із ОСОБА_13 прибули до громадського центру в м.Вараш. Там обвинувачений ОСОБА_4 показував як вони вдвох із ОСОБА_5 взяли біля дерева решітку і понесли, та по дорозі до лісу зустріли ще третього. Після цього учасники слідчого експерименту поїхали до пункту прийому металу, де проводилося упізнання по фотознімках. ОСОБА_11 також був понятим під час слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_5 , приблизно через тиждень після слідчого експерименту з участю ОСОБА_4 . ОСОБА_5 розповідав, що зустрів ОСОБА_14 , який розказав, що побачив решітку і вирішили її здати на пункт прийому металу. ОСОБА_11 із добровільної розповіді ОСОБА_5 зрозумів, що він вчинив крадіжку. Свідок ОСОБА_11 давав також показання про те, що він навчався із слідчим ОСОБА_15 в одному класі в школі, а також вчився разом із ОСОБА_13 та останнього знає слідчий ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 теж давав у суді показання про те, що він та ОСОБА_11 були понятими під час слідчих експериментів у даному кримінальному провадженні із участю обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , під час яких обвинувачені розповідали та показували, як вони викрали металеву решітку біля будинку на громадському центрі в м.Вараш та занесли і здали її на пункт прийому металобрухту. Чи були обвинувачені під час підписання протоколів слідчого експерименту свідок не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_12 у своїх показаннях теж підтверджував, що під час слідчих експериментів із обвинуваченими ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були двоє понятих і обвинувачені розповідали як саме вчинили крадіжку решітки.

Із показань свідка ОСОБА_16 слідує, що він із ОСОБА_17 та ОСОБА_18 перебували на чергуванні. Біля магазину Парк-24 свідок бачив трьох осіб, серед яких були і обвинувачені. Як саме вони несли металеву решітку свідок не бачив, оскільки сидів у автомобілі на задньому сидінні. Хтось із зазначених осіб говорив, що взяли металеву решітку біля смітника. Із обвинуваченими була розмова поліцейського ОСОБА_18 щодо необхідності повернення металевої решітки на місце до будинку АДРЕСА_3 , оскільки було припущення, що ця решітка викрадена звідти. Хтось із обвинувачених сказав, що повернуть решітку.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_17 він із колегами перебували на чергуванні в добовому наряді і, рухаючись по проспекту Шевченка, помітили трьох чоловіків, які несли решітку та кинули її поблизу магазину Парк-24. Серед зазначених осіб були двоє обвинувачених у даній справі. Вони говорили, що не крали решітку, а взяли її біля дерева. Під час розмови з поліцейськими обвинувачені були на відстані 2-3 метри від поліцейських. ОСОБА_17 сказав, що це решітка від підвального приміщення будинку. Поліцейські повідомили вказаних осіб, щоб вони повернули решітку і ті погодилися.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_18 , перебуваючи на службі, він із колегами під`їхали до трьох осіб, які несли решітку. Це були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_4 відповів поліцейським, що знайшов решітку біля смітника. ОСОБА_17 сходив до будинку, подивився і повернувшись сказав, що біля будинку відсутня решітка. Зазначеним особам ОСОБА_18 повідомив, що ця решітка викрадена від будинку і щоб вони її повернули. В цей час обвинувачені та ОСОБА_6 були на відстані приблизно три метри від свідка і почули сказане ним.

Із протоколу огляду місця події від 25.09.2017р. (16 год. 30 хв. 17 год. 00 хв.) та фототаблиць до нього слідує, що у с.Рафалівка Володимирецького району Рівненської області по вул. Хліборобів слідчим, з участю ОСОБА_10 , було оглянуто та вилучено металеву решітку у формі прямокутника розмірами 1,5 на 2 м. масою 59 кг.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив, що зазначену решітку він придбав у обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і вона потім була вилучена поліцейськими.

Згідно із висновком експерта від 04 жовтня 2017р. підтверджено, що середня ринкова вартість бувшої у використанні решітки саморобного виробництва, виготовленої із металічного кутика, труби та арматури, масою приблизно 59 кг., становила 236 грн.

Зазначена вартість решітки обвинуваченими не оспорюється.

Відповідно до ст.17 ч.ч.2-4 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно із нормами ст.86 ч.ч.1, 2 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_5 чув як поліцейські вказали на необхідність повернення решітки до будинку заперечені самим обвинуваченим ОСОБА_5 , не підтверджуються показаннями обвинуваченного ОСОБА_4 , а також спростовуються показаннями очевидця ОСОБА_8 , згідно із якими, з урахуванням показань обвинувачених і свідка ОСОБА_6 , двоє осіб (як встановлено ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ) були від поліцейських на такій відстані, що могли не чути суті розмови поліцейських із обвинуваченим ОСОБА_4 . Вищезазначені свідки-поліцейські мають службовий інтерес у даному провадженні, оскільки, як видно, самі ж діяли сумнівно у разі, якщо виявили вчинення правопорушення, так як не припинили такого правопорушення і не вжили заходів для документування обставин правопорушення у встановленому порядку. Отже, з урахуванням наведеного вище, показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_5 було освідомлено, що решітка є викраденою, є сумнівними для суду і не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, зокрема щодо обвинувачення ОСОБА_5 .

У протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.09.2017р. (10год. 30хв. 10 год. 50хв. та 10год. 00хв. 10 год. 20хв.) не зазначено даних про номер фотознімку, по якому свідок ОСОБА_10 впізнав осіб. Тому, такі протоколи не доводять жодних обставин розглядуваного обвинувачення. Крім того, ці протоколи є сумнівними і через те, що свідок ОСОБА_11 , який зазначений як понятий при цих слідчих діях, в суді заперечив обставину про те, що у даних слідчих діях брав участь ОСОБА_19 , а вказував, що тут теж понятим був ОСОБА_13 . Останній, під час допиту в суді не підтвердив своєї участі в аналізованих слідчих діях. В протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зазначено про те, що слідча дія відбувалася у приміщенні Варашського ВП., однак, особа, яка проводила упізнання ОСОБА_10 заперечив свою участь у проведенні такої слідчої дії у відділі поліції. З наведених підстав такі протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є сумнівними і відкидаються судом.

Досліджуючи дані, зафіксовані у протоколах слідчих експериментів з участю обвинувачених від 27.09.2017р. (14год. 00хв. 15год. 00хв.) та від 05.10.2017р. (13год. 05хв. 14год. 00хв.), в яких закріплено те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 показували як вчинили спільно крадіжку металевої решітки, суд сумнівається в участі при цих слідчих діях понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_20 . При цьому, обвинувачені категорично заперечували участь при слідчих діях таких осіб, покликаючись, що вперше їх побачили в суді. ОСОБА_13 та ОСОБА_20 є однокласниками між собою та із слідчим ОСОБА_15 , тобто є добре і давно знайомими особами. Слідчий, знаючи це, повинен був би подбати про залучення незаінтересованих осіб понятих (при тому, що слідчі дії планувалися і проводилися у денну пору), для того, щоб уникнути ситуації, при якій сформований ним під час такої слідчої дії доказ, для неупередженого суду є сумнівним. Крім того, свідок ОСОБА_11 під час допиту в суді заперечив належність йому підписів, вчинених від його імені у протоколі слідчого експерименту від 27.09.2017р. (а.с.15, 16), а також у протоколі слідчого експерименту від 05.10.2017р. (а.с.22-24, вказуючи, що на а.с.23 підпис тільки схожий на його). Свідок ОСОБА_11 також неправильно зазначив, що раніше проводився слідчий експеримент із участю ОСОБА_4 . Отже, враховуючи наведене, а також давнє знайомство між ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та слідчим ОСОБА_15 , при таких обставинах сумнівності участі вказаних понятих під час слідчих експериментів та за відсутності будь-яких об`єктивних даних, що засвідчували б безсумнівно таку їх участь в аналізованих слідчих діях (наприклад, фотознімок учасників слідчої дії), суд визнає недопустимими як докази для доведення обвинувачення дані, закріплені у протоколах слідчих експериментів з участю обвинувачених від 27.09.2017р. (14год. 00хв. 15год. 00хв.) та від 05.10.2017р. (13год. 05хв. 14год. 00хв.), оскільки всупереч вимогам норми ст.223 ч.7 КПК України, де врегульовано, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту, слідчим не було забезпечено участі двох безсторонніх понятих при тому, що не застосовувалося безперервного відеозапису ходу проведення слідчої дії. При оцінці показань свідка ОСОБА_21 про те, що двоє понятих були присутні під час таких слідчих експериментів, суд враховує, що він в той час був слідчим, який проводив досліджувані слідчі експерименти і відповідно має службовий інтерес у даному кримінальному провадженні, а тому, із врахуванням наведеного вище ці показання є сумнівними для суду, відкидаються ним і не можуть покладатися в основу доведення обвинувачення.

Отже, дослідивши та оцінивши надані суду стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності на предмет достатності, та вилумачивши у відповідності із вимогами норми ст. 17 ч.4 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь, - суд визнає недоведеним допустими, достовірними та достатніми доказами обвинувачення ОСОБА_5 за ст.185 ч.2 КК України у вчиненні крадіжки за попередньою змовою групою осіб. При цьому суд констатує, що у діянні ОСОБА_5 відсутня суб`єктивна сторона складу злочину крадіжки, так як не доведено наявності в його діянні умислу на вчинення викрадення чужого майна. На підставі ст.373 ч.1 п.3 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 має бути виправданим судом за цим обвинуваченням, через недоведеність у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Суд, дослідивши та оцінивши показання обвинувачених, свідків, інші докази у справі приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки) повторно злочину, відповідальність за який передбачена ст.185 ч.2 КК України. Із урахуванням наведеного вище, не доведено в суді наявності у діянні ОСОБА_4 кваліфікуючої ознаки крадіжки вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що ним вчинено злочин середньої тяжкості проти відносин власності, особу винного, а також обставину, що пом"якшує покарання.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, має непогашені судимості за злочини проти відносин власності та знову вчинив корисливий злочин. Наведені обставини щодо судимостей обвинуваченого свідчать про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_4 на вчинення злочинів корисливого характеру і про підвищений ступінь його суспільної небезпечності. Тому, є підстави, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі ст.70 ч.4 КК України необхідно вирішити питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, за які він був засуджений за вироками Кузнецовського міського суду Рівненської області від: 11.10.2017р. за ст.309 ч.1 КК України, 13.11.2017р. за ст.263 ч.1 КК України, 18.01.2018р. за ст.190 ч.2 КК України, 31.01.2018р. за ст.185 ч.2 КК України, 07.02.2018р. за ст.185 ч.2 КК України.
Відповідно до вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.09.2016р. ОСОБА_4 не відбув покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Тому, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вказаним вироком.
На момент ухвалення даного вироку ОСОБА_4 із 28.12.2017р. відбуває призначене вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.11.2017р. покарання у виді позбавлення волі. Тому, це слід зарахувати йому в строк відбування покарання.

Питання про речовий доказ у справі необхідно вирішити відповідно до норми ст.100 ч.9 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.2 КК України та виправдати ОСОБА_5 , через недоведеність у його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 визнати винуватим у доведеному обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст.70 ч.4 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів (за даний злочин за ст.185 ч.2 КК України і за встановлені вироками Кузнецовського міського суду Рівненської області від: 11.10.2017р. за ст.309 ч.1 КК України, 13.11.2017р. за ст.263 ч.1 КК України, 18.01.2018р. за ст.190 ч.2 КК України, 31.01.2018р. за ст.185 ч.2 КК України, 07.02.2018р. за ст.185 ч.2 КК України) ОСОБА_4 визначити шляхом часткового складання призначених покарань і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) місяців.

На підставі ст. 71 ч.ч.1, 4 КК України ОСОБА_4 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.09.2016р. остаточне покарання за сукупністю вироків призначити 4 (чотири) роки позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Зарахувати у строк відбування покарання відбуте частково покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.11.2017р. (період із дня затримання ОСОБА_4 28.12.2017р. з метою направлення для відбування покарання за вироком суду) і рахувати строк відбування остаточно призначеного за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із 28 грудня 2017 року.

Речовий доказ: металеву решітку повернути комунальному підприємству «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

С у д д я :