Номер провадження 1-кп/243/265/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 17 м. Слов`янська Донецької області кримінальне провадження за обвинувальним актом № 0000553, що надійшов 14 грудня 2017 року з Військової прокуратури Донецького гарнізону по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленька Запорізького р-ну Запорізької обл., українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за контрактом, який проходить військову службу на посаді начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час НОМЕР_2 ) у військовому званні старшина 1 статті,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», №15/2015 громадянин ОСОБА_4 був призваний у зв`язку з мобілізацією на особливий період до лав Збройних Сил України 10 лютого 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №55 від 08 квітня 2015 року старшину 1 статті ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти вказаної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18 грудня 2015 року (по стройовій частині) №300 старшину 1 статті ОСОБА_4 було призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення вказаної військової частини.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 громадянин ОСОБА_4 15 квітня 2016 року добровільно уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшині 1 статті ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Так, 29 червня 2016 року старшина 1 статті ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам нормативно-правових актів України, в період проходження військової служби та будучи придатним для несення та виконання службових обов`язків, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась у АДРЕСА_2 .

В період часу з 29 червня 2016 року по 28 листопада 2017 року старшина 1 статті ОСОБА_4 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

28 листопада 2017 року старшина 1 статті ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 , таким чином припинивши ухилятися від проходження та виконання обов`язків військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав у повному обсязі та показав суду, що дійсно скоїв правопорушення у час, місці та обставинах, викладених у обвинувальному акті, а саме з період часу з 29 червня 2016 року по 28 листопада 2017 року ОСОБА_4 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 28 листопада 2017 року ОСОБА_4 усвідомивши власну протиправну поведінку, самостійно прибув до розташування своєї військової частини АДРЕСА_2 , таким чином припинивши ухилятися від проходження та виконання обов`язків військової служби. Щиро покаявся та просив суворо не карати.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, суд, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, з урахуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніхто не оспорює, обмеживши обсяг доказів показами обвинуваченого, без дослідження інших доказів, що стосуються фактичних обставин справи.

Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні доведена, і його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкціях ч.4 ст. 407 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вперше скоїв кримінальне правопорушення, позитивно характеризується за місцем мешкання та служби, згідно з медичною характеристикою обвинувачений у вживанні наркотичних, токсичних речовин не помічений, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, відповідно до досудової доповіді Слов`янського МРВ з питань пробації Південно-Східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, можливе перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд враховує з`явлення із зізнанням та щире каяття у вчиненному.

Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням особи винного, вищезазначених обставин справи, а також обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 за ст. 407 ч. 4 КК України потрібно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції інкримінованої статті КК України, а перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливі без відбування ним покарання, оскільки зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та вважає за доцільне призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільного позову не заявлено. Процесуальних витрат не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити покарання в вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання звільнити, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався та не застосовувався.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1