Справа №560/1603/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти повної загальної середньої, розведеного, непрацюючого, інваліда 3 групи, раніше судимого на території Республіки Білорусь, на території України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.289; ч.3 ст.185 КК України,
19 липня 2017 року близько 19 год. ОСОБА_4 , знаходячись в господарстві ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, намагався незаконно заволодіти транспортним засобом, а саме мотоциклом марки "Урал" без номерних знаків, але злочинному наміру завадила сусідка ОСОБА_6 , яка почала кричати на ОСОБА_4 .
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 16 жовтня 2017 року біля 21 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з ціллю крадіжки чужого майна, зайшов на подвір`я ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_3 , де, відкривши двері в підсобне приміщення, зайшов в середину, де виявив та викрав мотошолом вартістю 200 грн., чоботи резинові вартістю 330 грн, калоші утеплені вартістю 80 грн., чоловічі шкіряні туфлі вартістю 200 грн., сокиру вартістю 150 грн., резинові тапки вартістю 55 грн., а всього на загальну суму 795 грн.
Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих злочинів визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні вказаних злочинів повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.
У своїх заявах потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 просять дане кримінальне провадження розглянути без їхньої участі, висловивши думку відносно міри покарання обвинуваченому зазначивши, що претензій до обвинуваченого не мають, а тому просять суворо не карати.
Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом та таємне викрадення чужого майна - крадіжку, поєднану з проникненням в приміщення, а тому кваліфікація його дій за ч.3 ст.15, ч.1 ст.289; ч.3 ст.185 КК України є правильною.
При обранні міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів відповідно, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебування на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ".
Також суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_4 , зважаючи на інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, служба пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які в поданих суду заявах, вказали, що будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, просять суд суворо обвинуваченого не карати, призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.
Слід зазначити, що як передбачає ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Однак, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винного, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який щиро розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст.289 та ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі з визначенням остаточного покарання у відповідності до ст.70 КК України та рахує за можливе застосувати ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження нових злочинів, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та призначення реальної міри покарання.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.289; ч.3 ст.185 КК України, призначивши покарання:
за ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
- сокиру, мотошолом, резинові тапочки, резинові чоботи, чоловічі чорні туфлі, калоші утеплені, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 - повернути власниці ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя: підпис.
З оригіналом згідно.
Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1