1-кп/381/214/18
381/573/18
ВИРОК
27 березня 2018 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.186 КК України, що надійшло до суду з угодою про примирення,-
ОСОБА_4 04.01.2018 року близько 17 год. 30 хв. перебуваючи по вул. Суворова у м. Фастів, Київської обл., помітивши раніше невідому йому громадянку ОСОБА_5 , яка йшла в напрямку будинку № 3 по вказаній вулиці та вирішив вчинити відкрите викрадення її майна.Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , рухаючись по вул. Суворова у м. Фастів, Київської обл., слідом за ОСОБА_5 , переконавшись, у відсутності сторонніх осіб поблизу, діючи умисно, відкрито для потерпілої, та нехтуючи цією обставиною, шляхом ривку, заволодів належною потерпілій жіночою сумочкою, вартістю 600 грн. 00 коп., в якій знаходилися: мобільний телефон марки «Meizu» модель «M3S» вартістю 2 000 грн. 00 коп., шкіряний гаманець вартістю 500 грн. 00 коп., дві пам`ятні монети України номіналом дві гривні кожна «Яків Гніздовський» та «Петро Прокопович» вартістю 40 грн. 00 коп. кожна, на суму 80 грн. та інші речі, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 3180 грн. 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж).
20 лютого 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
Як об`єктивно перевірено судом, в даній угоді обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, істотних для даного провадження обставин. В угоді визначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який відповідає обставинам обвинувачення. Також, сторонами угоди узгоджено покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинений нею злочин, а саме, у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В угоді отримана згода обвинуваченого на призначення вказаного покарання. В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Обвинувачений в судовому засіданні, просив вказану угоду з потерпілою ОСОБА_5 , яка також не заперечувала проти цього, затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при тому, що обвинувачений безумовно і повно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України в обсязі висунутого органами досудового слідства обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявив, що здатний реально та повно виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Прокурор в судовому засіданні також вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК та КК України, а тому не заперечував проти її затвердження і призначення обвинуваченому узгодженого з потерпілою покарання та інших передбачених угодою заходів.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 та ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення на цій стадії судового розгляду, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого є потерпіла особа, і з огляду на фактичні обставини висунутого обвинувачення, державним чи суспільним інтересам шкода не завдана.
Суд, шляхом вивчення документів, а також проведення опитування учасників судового провадження, додатково переконався, що укладення угоди сторонами було добровільним, тобто не було наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 , повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення з потерпілою, характер обвинувачення, щодо якого також визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, а тому підстави для твердження про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , на думку суду, беззаперечно існують.
Також, суд погоджується і з тим, що визначені сторонами в угоді вид і розмір покарання не виходять за межі загальних та спеціальних засад його призначення, встановлених ст. 65 КК України, а саме, воно пропонуються у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винної і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а отже, узгоджена міра покарання має конкретний вираз.
Будь-яких інших підстав, зазначених у тому числі і у пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», які згідно з правилами кримінального процесуального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за умовами перевіреної судом угоди, не встановлено.
Отже, на підставі всіх об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, з врахуванням доводів учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , форма та зміст угоди про примирення від 20 лютого 2018 року відповідають вимогам КПК та КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження цієї угоди і призначення узгодженого її сторонами міри покарання.
Питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Судові витрати відсутні.
Враховуючи викладене, суд, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474 та 475 КПК України, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 850 грн..
Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме мобільний телефон марки «Meizu» модель «M3S», монети номіналом дві гривні у кількості 2 шт., жіноча шкіряна сумка чорного кольору - передані на зберігання потерпілій - залишити у власника, ОСОБА_5 ..
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1