АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 664/3300/15-к
Номер провадження № 11-кп/791/34/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2018 року січня місяця «10» дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2 ,
Суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
З участю прокурора: Потерпілих: Представника цивільного відповідача: Захисника: Обвинуваченого: ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження №0000262 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора із змінами на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року, відносно

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона,

громадянина України, зареєстрованого по

АДРЕСА_1 , проживаючого

по АДРЕСА_2 ,

в силу ст.89 КК України, раніше не судимого,

якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Запобіжний захід обраний особисте зобов`язання.

Строк покарання рахувати з часу затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 4958,00 грн. залишено без розгляду.

Стягнено з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 14616,00 грн., спричиненої смертю потерпілого від злочину.

Стягнуто судові витрати за проведення експертиз.

Вирішене питання про речові докази у кримінальному провадженні.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_11 визнано винним в тому, що він 11 червня 2015 року близько 17 год. керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 33023», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Цюрупинськ - Гола Пристань - Скадовськ», зі сторони м.Гола Пристань у напрямку м.Цюрупинська (на даний час м.Олешки) Херсонської області, неподалік с.Підлісне між 7 та 8 км автодороги, грубо порушуючи вимоги п.п.12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, здійснюючи випередження велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався в межах проїзної частини у попутному напрямку, не обрав безпечної дистанції та інтервалу, не вжив заходів щодо зниження швидкості свого автомобіля або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди по вільній смузі руху, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_12 , якому в результаті наїзду відповідно до висновку експерта за №697 від 02.07.2015 року спричинено тілесні ушкодження, які утворилися незадовго від настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 при зіткненні велосипеда під керуванням ОСОБА_12 з автомобілем, з наступним падінням потерпілого на дорожнє покриття і ковзанням по ньому, і які являються тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя, від яких потерпілий загинув на місці ДТП.

Зазначені наслідки у вигляді смерті особи знаходяться в прямому причинному зв`язку з грубим порушенням Правил дорожнього руху України ОСОБА_11 , а саме п.12.3, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.13.1, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; та п.13.3, згідно з яким під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Вказані дії з необережності ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 просить вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року змінити з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та виправдати обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України. Вказує, що належні та допустимі докази вини ОСОБА_11 в інкримінованому злочині відсутні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання, непов`язане з позбавленням волі та позбавленням права керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі прокурор із змінами просить вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24.07.2017 року стосовно ОСОБА_11 змінити. На підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, звільнити ОСОБА_11 від відбування основного та додаткового покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та позбавлення права керувати транспортними засобами, строком на два роки. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційнійних скаргах потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просять вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року щодо ОСОБА_11 в частині призначення покарання змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання. Доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого не оспорюють.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» в рахунок відшкодування моральної шкоди 14616,00 грн. скасувати, ухвалити новий вирок, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» моральної шкоди.

Заслухавши суддю доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 , прокурора, потерпілих, представника страхової компанії, представника страхової компанії; в судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції дослідив та проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку та дійшов вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Окрім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, його винність підтверджується наступними доказами по справі, а саме:

- свідченнями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що загиблий ОСОБА_12 був її батьком. Про обставини ДТП їй відомо лише зі справи;

- свідченнями потерпілого ОСОБА_7 , який суду показав, що він з потерпілим були близнюками. Потерпілий правила дорожнього руху знав добре, працював водієм тролейбуса, а кепку завжди носив козирком назад, що унеможливлює її здуття з голови вітром. Претензій до обвинуваченого не пред`являв, однак останній з власної ініціативи під час судового розгляду відшкодував витрати на похорони в сумі 2850,00 грн.;

- показами свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що загиблий є її колишнім чоловіком, а ОСОБА_8 - їх спільна дочка, яка понесла всі витрати на похорони батька, вона допомагала їй в організації похорону;

- показами свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що 11.06.2015 року о 17 год. була в автомобілі ОСОБА_11 , сиділа позаду. Перед ОСОБА_15 побачила попереду велосипедиста, який рухався в попутному з їх автомобілем напрямку скраю дороги за лінією «кромочною», де ширина асфальту приблизно 1 м. У велосипедиста з голови в їх сторону (вліво) злетіла кепка, той вивернув руля вліво і захотів її спіймати. Автомобіль рухався не швидко, моменту наїзду не бачила. Водій зупинився, вона бачила потерпілого з правої сторони автомобіля біля переднього колеса, заднє колесо велосипеда знаходилося біля переднього колеса їх автомобіля. Велосипедист був травмований у голову. Розбитого скла в автомобілі вона не помітила;

- показами свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що сидів поруч з водієм ОСОБА_11 на передньому сидінні. Швидкість руху їх автомобіля становила 60-70 км. Велосипед рухався попереду їх автомобіля на невеликій відстані, може з півметра. Чи змінював велосипедист траєкторію руху не бачив. Перед зіткненням він перемикав канали у радіо, а коли підняв голову, за 10-15 секунд відбулося зіткнення, сам момент зіткнення він не бачив, чув удар, і автомобіль через 2-3 секунди зупинився. Також показав, що велосипедист перед зіткненням рухався прямо, не виляв, ближче до правої сторони автомобіля і їхав попереду за боковою лінією, де 0,5 м асфальту, а їх автомобіль рухався за ним, і при цьому автомобіль знаходився посередині своєї смуги руху. Після ДТП на капоті було пошкодження і лобове скло тріснуло в правій частині, навпроти того місця, де він сидів;

- протоколом огляду місця ДТП із схемою та фототаблицею до нього від 11.06.2015 року, в якому зафіксовано місця знаходження автомобіля, спортивного велосипеда, трупу, місця виявлення групи задирів, слідів волочіння, кепки, на проїзній частині дороги по ходу руху автомобіля (т.1 а.п.1-16);

- висновком судово-медичної експертизи №697 від 02.07.2015 року, яким встановлено, що у трупа ОСОБА_12 при досліджені виявлено тілесні ушкодження . За результатами судово-токсилогічної експертизи слідів алкоголю не виявлено (т.1 а.п.23-25);

- висновком транспортно-трасологічної експертизи №2216 від 27.07.2015 року з фотоіллюстрацією до нього, з посиланням на дані огляду місця події встановлено, що первинний контакт транспортних засобів відбувався задньою частиною велосипеда та передньою частиною автомобіля ГАЗ 33023, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т.1 а.п.36-43);

- висновком судової автотехнічної експертизи №3084 від 17.08.2015 року, яким встановлено, що у дорожній ситуації, що складалася водій автомобіля, ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР України, а саме: зменшити швидкість свого транспортного засобу до швидкості велосипедиста, який рухався попереду, при необхідності аж до зупинки, а при сприятливих умовах, відсутності перешкод для руху вжити заходів до об`їзду велосипеда по вільній смузі руху. Водій автомобіля ОСОБА_11 мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедистом, для чого перешкод технічного характеру по наданим на дослідження вихідним даним та матеріалах кримінального провадження не вбачається ( т.1 а.п.44-46);

- висновком додаткової судово-автотехнічної експертизи №484 від 07.11.2016 року МВ ОНДІСЕ (т.2 а.п.240-245) встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, водієві автомобіля ГАЗ для руху за велосипедом в попутному напрямку необхідно було знизити швидкість до швидкості велосипеда і рухатися за ним на дистанції (відстані) біля 5-10 метрів. В даній дорожньо-транспортній ситуації при випереджені (обгоні) автомобілем велосипеда величина безпечного бокового інтервалу складає приблизно 1,1м-1,2м (покази водія ОСОБА_11 про обставини події, надані ним в судовому засіданні 18.02.2016 року) з технічної точки зору є неспроможними відповідно до аналізу у дослідницькій частині висновку. Покази свідка ОСОБА_16 , надані ним у ході допиту в судовому засіданні 18.02.2016 року про швидкості руху транспортних засобів, параметри взаємного розташування в окремі моменти часу, місце зіткнення з технічної точки зору є неспроможними, а покази свідка про те, що удар (зіткнення транспортних засобів) був прямим, при попутному руху транспортних засобів, знаходить узгодження з транспортно-трасологічною експертизою №2216 в матеріалах справи з посиланням на малюнки №№17-18 у вказаному висновку( т.1 а.п.36-43);

- висновком судової автотехнічної експертизи № 2215 від 01.07.2015 року з фототаблицею до нього встановлено, що на момент ДТП рульове керування і робоча гальмівна система автомобіля марки «ГАЗ 33023», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували у технічно-працездатному стані (т.1 а.п.32-35).

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.01.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захиснику ОСОБА_10 про визнання недопусимим доказом дані у висновку повторної судово - автотехнічної експертизи № 484 від 07.11.2016 року про технічну неспроможність показань обвинуваченого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_16 про величину безпечного інтервалу та дистанції, тому суд першої інстанції вказаний доказ правомірно поклав в основу обвинувального вироку, пославшись на технічну неспроможність показань ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_16 у зв`язку з цим апеляційні доводи в цій частині є необгрунтованими.

Не знайшли свого підтвердження доводи в апеляційних скаргах захисника, обвинуваченого про недопустимість доказів, а саме: протоколу огляду місяця події щодо відсутності данних про опис велосипеда; висновок експерта №2216, який немає відношення до матеріалів кримінального провадження; висновок судово - медичної експертизи. Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_11 відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні та дав правову оцінку, тому доводи апеляційної скарги захисника, обвинуваченого не підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Не відповідають фактичним обставинам в апеляційній скарзі доводи захисника про те, що суд залишив поза увагою факт порушення потерпілим ПДР .
Посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, які заперечують доведеність вини ОСОБА_11 в інкримінованому злочині, зокрема про те, що перед зіткненням потерпілий не рухався прямо у попутному з обвинуваченим напрямку, а раптово виник перед зором ОСОБА_11 разом з велосипедом, намагаючись схопити кепку, яка злетіла з голови, - є неспроможними та не знайшли свого підтвердження.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд прийшов вірно до висновку, що для водія ОСОБА_11 при габаритах його автомобіля ГАЗ в 2,30-2,40 м. відповідно до його показань, велосипедист створював перешкоду у русі. Відповідно до показань обвинуваченого він побачив велосипедиста за 100 метрів до зіткнення, що відповідно до положень п.12.3, 13.1, 13.3 ПДР ОСОБА_11 , як водій, мав реальну можливість і був зобов`заний прийняти рішення стосовно зменшення швидкості та забезпечення відповідного інтервалу та відстані при випереджені, обгоні з метою уникнення зіткнення( наїзду). Як встановлено судом, ОСОБА_11 не застосовував гальмування, не прийняв заходів до створення безпечного інтервалу з метою роз`їзду або заходів до того, щоб зменшити швидкість та рухатися за велосипедистом протягом певного проміжку часу на безпечній відстані, за наявності того, що транспортний засіб на момент ДТП був у технічно працездатному стані, зокрема, рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля, а дорожнє покриття було сухим і видимість нічим не обмежена. На думку колегії суддів, суд зробив обгрунтований висновок, що водій не слідкував за дорожньою обстановкою і не застосовував вказані вимоги ПДР про прийняття заходів до уникнення зіткнення аж до зупинки транспортного засобу, оскільки на водія транспортного засобу в першу чергу покладається обов`язок дотримуватися правил безпеки дорожнього руху та приймати заходи до попередження ДТП. При цьому в діях велосипедиста порушення правил дорожнього руху судом не встановлено.

Не знайшли свого підтвердження доводи в апеляційних скаргах захисника, ОСОБА_11 про те, що доводи свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Як убачається з журналу судового засідання та технічного запису, покази свідків відповідають свідченням, яким суд дав оцінку у обвинувальному вироку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Дані вимоги КПК України суд виконав в повному обсязі, тому не знайшли свого підтвердження доводи в апеляційній скарзі про порушення вимог КПК України (ч.2 ст.370, ч.2 ст.86 КПК України).

Що до доводів в апеляційній скарзі захисника про невідповідність обвинувачення фактичним обставинам кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі у вчиненні злочину, та передає його до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України, тобто є процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування, а обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акту.

Як убачається зі змісту обвинувального акту, прокурором дотримано вимоги ст. 291 КПК України, тобто обвинувальний акт містить як формулювання обвинувачення, так і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а формулювання обвинувачення полягає саме у вираженні кримінально-правових норм, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Тобто, в обвинувальному акті викладено обставини, які відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину ОСОБА_11 , та сформульовано обвинувачення, яке і полягає у визначенні норми та конкретизації суспільно-небезпечного діяння, яке вчинив обвинувачений, а саме ОСОБА_11 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, що полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Суд першої інстанції правильно розцінив позицію обвинуваченого в частині часткового визнання вини як таку, що переслідує мету виправдати свою безвідповідальність стосовно необхідності слідкувати за дорожньою обстановкою при керуванні транспортним засобом, як джерелом підвищеної небезпеки.

Будь-яких порушень вимог кримінально процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_11 , суд не допустив і вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Колегія суддів при вивчені кримінального провадження встановила, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_14 допитані повно, відсутні будь- які порушення та попередженні за ст.ст.384,385 КК України, тому підстави сумніватися в правдивості їх свідчень, відсутні.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 апеляційні скарги не підтримали щодо виду призначеного покарання, вважали необхідним призначити більш суворе покарання. Обвинувачений ОСОБА_11 , в апеляційному суді при розгляді апеляційних скарг просив застосувати Закон України «Про амністію».

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися судом до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, у якості обставини, що пом`якшує покарання, прийняв до уваги відшкодування потерпілим витрат на організацію похорон загиблого, відсутність в силу ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дочку, тяжкість вчиненого злочину і наслідки у вигляді смерті потерпілого, і з урахуванням позиції обвинуваченого, який частково визнав свою вину, вважає, що з метою виправлення обвинуваченого та з метою попередження вчинення ним нових злочинів міру покарання ОСОБА_11 призначив у виді позбавлення волі відповідно до встановленої мінімальної межі санкції ч.2 ст. 286 КК України з урахуванням думки обох потерпілих під час судового розгляду в суді першої інстанції, та із призначенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.
Тому підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим через його суворість, як про це стверджує обвинувачений, а потерпілі про те, що покарання є м`яким, колегія суддів не знаходить.
Водночас, апеляційна скарга ПАТ НАСК «Оранта», підлягає задоволенню в частині неправильного вирішення цивільного позову.
Спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цим законом визначена процедура реалізації права потерпілої особи на отримання страхового відшкодування, а саме у відповідності до ст.35 цього Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на отримання відшкодування , подає страховику заяву про страхове відшкодування протягом 30 днів з дня подачі повідомлення про дорожньо транспортну пригоду. Вказаним Законом потерпілій особі надається можливість звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж трьох років з моменту скоєння ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого.
Враховуючи, що під час розгляду цивільного позову, суд не з`ясував всіх обставин, що мають значення для справи, для задоволення цивільного позову, тому указані порушення закону перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоавне судове рішення в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, що тягне за собою безумовне скасування вироку в цій частині.

Оскільки чинний Кримінальний процесуальний кодекс України, крім випадків, передбачених п.п. 2-7 ч.2 ст.412, ч.1 ст. 415 КПК України, не регулює питання подальшого спрямування кримінального провадження, коли апеляційний суд повинен скасувати вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову через його незаконність, при цьому ухвалити новий вирок не має права, і про це не ставиться питання апелянтом, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження на підставі ч.6 ст.9, п.п. 1, 2, 15 ч.1 ст. 7 КПК України, мають бути застосовані правила ч.1 ст.412, п.п. 2-7 ч.2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, тобто вирок у частині вирішення цивільного позову має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга із змінами прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Враховуючи, що ОСОБА_11 засуджений за необережний злочин, який не є особливо тяжким, та має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , не позбавлений батьківських прав, на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_11 амністію.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги представника цивільного відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», прокурора із змінами задовольнити.
Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, звільнити ОСОБА_11 від відбування основного та додаткового покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та позбавлення права керувати транспортними засобами, строком на два роки.

Цей же вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди з ПАТ НАСК «Оранта» скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду.

Головуючий (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 15 січня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 10 січня 2018 року
Суддя Апеляційного суду
Херсонськоїобласті ОСОБА_2