ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на його незаконне затримання старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м.Києва ОСОБА_5 , яке відбулось 21 травня 2002 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати його затримання старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м.Києва ОСОБА_5 , яке відбулось 21 травня 2002 року, незаконним.

Скаргу обґрунтовує тим, що фактичне його затримання було проведено 21 травня 2002 року за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 146 КК України, про що старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м.Києва було складено протокол затримання підозрюваного. При цьому на думку слідчого, підставами для затримання слугувало те, що ОСОБА_4 на протязі серпня-вересня 2000 року скоїв тяжкий злочин, а тому перебуваючи на волі може перешкоджати встановленню істин по справі, а також сховатись від слідства та суду. Однак вказані слідчим підстави для затримання є припущенням, яке не ґрунтується на матеріалах кримінальної справи, оскільки ОСОБА_4 було затримано за підозрою за ч.3 ст. 146 КК України 2001 р. за дії, які останній вчинив до набуття сили закону цим Кодексом, в той же час за КК України 1960 р. його дії не були передбачені КК як злочин.
З огляду на зазначене, заявник вважає, що його затримання є незаконним як безпідставне та невмотивоване, у зв`язку із чим просив визнати його затримання незаконним.

У судове засідання ОСОБА_4 не доставлявся за відсутності клопотання особи, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, заяв про неможливість розгляду скарги або свого представника до суду не направив.

Прокурор у судовому засіданні просить в задоволенні скарги відмовити, вважаючи, що під час затримання ОСОБА_4 були дотримані вимоги чинного на той час кримінально-процесуального законодавства, при цьому такі скарги згідно КПК України 1960 року підлгали розгляду виключно на стадії досудового слідства.

Вислухавши думку прокурора, перевіривши наявні у скарзі матеріали а також дані з ЄДРСР, суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 КПК України, 1960 року, затримання підозрюваного визнавалося тимчасовим запобіжним заходом, який застосовувався з підстав і в порядку, передбачених ст. ст. 106, 115, 165-2 КПК України, 1960 року. За результатами розгляду такої скарги суддя, згідно з ч. 9 ст. 106 КПК України, 1960 року, виносив постанову про законність затримання або про задоволення скарги і визнання затримання незаконним. На цю постанову судді, у відповідності до ч. 10 ст. 106 КПК України, 1960 року, протягом семи діб з дня її винесення могла бути подана апеляція прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, або її захисником чи законним представником. Таке оскарження, за змістом Розділу ІІ КПК України, 1960 року, могло мати місце лише під час дізнання або досудового слідства, оскільки під час судового розгляду справа ніким не могла бути витребувана із суду відповідної інстанції, а суд, крім іншого, за наявності до того підстав міг своєю ухвалою, згідно зі ст. 274 КПК України, 1960 року, обрати, скасувати чи змінити запобіжний захід підсудному.

Згідно з вимогами ст.ст. 115, 106, 107 КПК України 1960 року, слідчий вправі затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі за наявності однієї з таких підстав:

1. коли цю особу застали при вчиненні злочину або безпосередньо після його вчинення;

2. коли очевидці, в тому числі і потерпілі, прямо вкажуть на дану особу, що саме вона вчинила злочин;

3. коли на підозрюваному або на його одягу, при ньому або в його житлі буде виявлено явні сліди злочину.

При наявності інших даних, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні злочину, її може бути затримало лише в тому разі, коли ця особа намагалася втекти, або коли вона не має постійного місця проживання, або коли не встановлено особи підозрюваного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_4 був затриманий постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м.Києва в порядку ст.ст.106, 106-1, 107, 115 КПК України (в ред.1960 року). 28.05.2002 року постановою Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_4 було обрано обрано запобіжний захід у виді взяття під варту. Після цього ОСОБА_4 продовжувався термін тримання під вартою судами різних інстанцій до розгляду справи по суті. Після розгляду справи по суті та винесення вироку, вирок набув законної сили та звернений до виконання. З моменту звернення вироку до виконання засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи ту обставину, що затримання та обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу взяття під варту здійснювалося на підставі рішень прокурора та суду, які не скасовані і діяли на строк їх застосування, суд вважає, що підстав визнавати незаконним затримання ОСОБА_4 не має.

Також не заслуговують на увагу посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи на час затримання достатніх доказів його вини щодо вчинення злочину за ч.3 ст. 146 КК України 2001 року, неточностей, які містяться у протоколі затримання, а також незаконності дій слідчого, оскільки дані обставини не є предметом розгляду вказаної скарги, крім того, як вбачається з прохальної частини скарги, ОСОБА_4 оскаржується саме його незаконне затримання, а не дії слідчого прокуратури Шевченківського району міста Києва.

У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку що скарга щодо визнання незаконним затримання ОСОБА_4 задоволенню не підлягає у зв`язку із відсутністю до того обґрунтованих підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 106, 106-1, 115, 165-2 КПК України 1960 року,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на його незаконне затримання старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м.Києва ОСОБА_5 , яке відбулось 21 травня 2002 року відмовити.

На постанову суду протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суд м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя : ОСОБА_1