Провадження № 11-кп/792/604/17
Справа № 682/1841/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2017 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000165 від 12 березня 2017 року за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Улашанівка Славутського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України», не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання в межах санкції статті у виді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1610 грн. 29 коп. матеріальної шкоди та 8 000 грн. моральної шкоди.
Запобіжний захід не обирався.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 12 березня 2017 року приблизно о 2 год. 00 хв., перебуваючи в приміщені нічного клуб «ЄС», що розташований по вул. Миру, 13, у м. Славута Хмельницької області, ОСОБА_7 розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_8 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення умисних тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком лівої руки в ніс потерпілому, та кулаком правої руки один удар в ліву частину обличчя в ділянку повік лівого ока, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу та синця в ділянці повік лівого ока, крововиливу під слизову оболонку верхньої губи справа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 43 від 13.03.2017 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Зазначеними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
Непогоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити новий, за яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 240 годин громадських робіт. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 1610 грн. 29 коп. матеріальної шкоди, 15 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.
Вирок є незаконним в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, яке, на думку апелянта, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Хибним вважає висновок суду про визнання ОСОБА_7 своєї вини, оскільки останній заперечував як під час досудового розслідування, так і судового розгляду справи вчинення ним кримінального провадження в місці та за обставин вказаних потерпілим та свідком ОСОБА_10 . Зазначає, що намагаючись уникнути відповідальності, обвинувачений вигадав свою версію події та стверджував, що діяв у стані необхідної оборони.

Призначаючи покарання у виді штрафу, суд не врахував відсутність заробітку (доходу) в ОСОБА_7 .
При прийнятті рішення про часткове задоволення цивільного позову, поза увагою суду залишилось те, що окрім фізичного болю та матеріальної шкоди, ОСОБА_8 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, викликаних неправомірними діями стосовно нього обвинуваченим, принижені честі та гідності, порушенні звичного для нього способу життя, графіку спортивних тренувань, а відтак істотне зниження попереднього рівня фізичного розвитку. Окрім того, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий втратив можливість протягом трьох місяців після закінчення лікування приймати участь у спортивних змаганнях всеукраїнського та європейського рівня.

У судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, що в ній вказані. Окрім того, зазначили, що подання апеляційної скарги спровоковане поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , який після ухвалення оскаржуваного вироку навіть не відшкодував витрат на лікування. Також просили стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у справі.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції не відповідає, оскільки ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Фактичні обставини справи, правова кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, апеляційним судом, відповідно до ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначаючи покарання в межах санкції статті у виді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень, не врахував загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому за правилом ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті, зокрема, виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 найменш суворий вид покарання у межах, наближених до мінімальних, санкції ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного, інші важливі обставини справи, та прийшов до хибного висновку про можливість виправлення обвинуваченого шляхом сплати штрафу.

Окрім того, не враховано роз`яснень пленуму Верховного Суду України, зазначених у абз. 4 п. 2 постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного.

Так, поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 є студентом ДВНЗ «Національний лісотехнічний університет України». Доказів того, що останній працює та отримує дохід, суду надано не було, що є підтвердженням відсутності спроможності обвинуваченого самостійно сплатити штраф та понести тягар покарання. Натомість, обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду визнав факт відсутності в нього будь-якого доходу, а отже, власних коштів для сплати штрафу та пояснив, що змушений був позичити їх у батька. А тому, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 в даному випадку покарання нівелює загальні засади призначення покарання та суперечить принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

До того ж, не в повній мірі враховано, що хоча вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься за класифікацією кримінального закону до злочину невеликої тяжкості, однак він спрямований проти проголошеної ст. 3 Конституції України найвищої соціальної цінності життя та здоров`я особи.

Колегія суддів враховує поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину та притягнення його до кримінальної відповідальності, що виразилась у відсутності жалю з приводу виниклої ситуації та до потерпілого, а також відсутності усвідомлення шкідливості свого протиправного вчинку. Так, обвинувачений не попросив пробачення у потерпілого, не здійснював спроб виправити ситуацію, не вживав заходів для досягнення порозуміння з останнім, не відшкодував витрат на лікування та моральної шкоди. Така поведінка ставить під сумнів бажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, його розкаяння у вчиненому та часткове визнання вини.

Враховуючи вищезазначені норми закону та обставини, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе шляхом реального, самостійного відбуття покарання та приходить до висновку про відсутність підстав для призначення йому покарання у виді штрафу. А тому, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з відсутністю апеляційних скарг в частині кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів вважає доведеним, що 12 березня 2017 року приблизно о 2 год. 00 хв., перебуваючи в приміщені нічного клуб «ЄС», що розташований по вул. Миру, 13, у м. Славута Хмельницької області, ОСОБА_7 розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_8 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення умисних тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком лівої руки в ніс потерпілому, та кулаком правої руки один удар в ліву частину обличчя в ділянку повік лівого ока, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу та синця в ділянці повік лівого ока, крововиливу під слизову оболонку верхньої губи справа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 43 від 13.03.2017 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, навчається у вищому навчальному закладі, злочин вчинив вперше, раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно з ст. 66 КК України є часткове визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів під час призначення покарання прийшла до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та призначення йому покарання не пов`язаного з обмеженням волі у виді громадських робіт у найнижчій межі для даного виду покарання, встановленої в санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Слушними, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, згідно з висновком експерта № 43 від 5 квітня 2017 року в ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу, забою нижньої щелепи, травматичного артриту нижньо-щелепного суглобу, які відносяться до категорії тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; синця в ділянці повік лівого ока, крововиливу під слизову оболонку верхньої губи справа, які відносяться до категорії тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості. У зв`язку з цим, останній змушений був звертатись за медичною допомогою та проходити лікування.

При цьому, ОСОБА_8 переніс стресову ситуацію, пережив приниження честі та гідності, а також фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, не міг активно займатись спортом та вести звичайний спосіб життя протягом певного періоду часу.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які свідчать про те, що потерпілому ОСОБА_8 незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_7 було спричинено моральні страждання та фізичний біль.

Таким чином, на підставі п. 3 ч. 1 ст.408 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди підлягає зміні.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує вищевказані обставини та наявні докази заподіяної потерпілому шкоди, а також виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, майнового стану обвинуваченого, та вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 10 000 грн. моральної шкоди, які слід стягнути із обвинуваченого як особи, неправомірні дії якого знаходяться у прямому причинному зв`язку із нанесеними тілесними ушкодженнями потерпілого.

Колегія суддів вважає, що саме такий розмір моральної шкоди за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілого буде достатньою сатисфакцією.
Окрім того, підлягає задоволенню заява про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого на користь потерпілого.

Відповідно до п. 1 ст. 118 КПК України одним із видів процесуальних витрат є витрати на правову допомогу.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати (ч. 1 ст. 124 КПК України).

Як вбачається з договору № 3/17 про участь захисника потерпілого у кримінальному процесі від 8 липня 2017 року, інтереси потерпілого ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні представляв адвокат ОСОБА_9 .

Згідно з даними приходних касових ордерів №№ 39/17, 41/17 адвокатом ОСОБА_9 від ОСОБА_8 за надання правових послуг у даній справі отримано 4900 грн. та 1000 грн. відповідно.

Розрахунок витрат часу, вартості послуг та найменування послуг підтверджується даними акту прийомки правової допомоги від 13.11.2017 року підписаного адвокатом ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_8 , відповідно до яких всього витрачено 10 год. 35 хв., що вартує 5900 грн.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що дані процесуальні витрати у вказаній сумі підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки такі документально підтверджені.

При цьому, апеляційний суд вважає, що стягнення витрат під час винесення вироку за надання правової допомоги потерпілому, у тому числі і в суді першої інстанції, жодним чином не порушують вимог ст. 124 КПК України, оскільки такі є реальними та відновлюють права потерпілого щодо понесених ним витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 150 (ста п`ятдесяти) годин.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого, змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) гривень процесуальних витрат.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2