Провадження № 1-кп/127/1715/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України, -
До Вінницького міського суду Вінницької області 22.11.2017 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України, затверджений 17.11.2017 прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 .
Разом з обвинувальним актом на адресу суду направлено угоду про визнання винуватості, укладену 17.11.2017 в присутності захисника ОСОБА_5 між прокурором відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням одного року іспитового строку і покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місяця проживання роботи або навчання.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним і прокурором та ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання. Разом з тим ОСОБА_4 повідомив суду, що потерпілого ОСОБА_7 він особисто ніколи не знав, не бачив та не зустрічався з ним. Про останнього йому стало відомо з телефонної розмови в якій ОСОБА_8 йому повідомив, що в останнього є підзахисний ОСОБА_7 , який звернувся за допомогою, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 звернувся до нього та запропонував йому допомогти у вирішені даного питання. А саме, допомогти зняти арешт накладений на грошові кошти ОСОБА_7 , які було вилучено в ході досудового слідства у кримінальному провадженні щодо останнього, і саме з даного питання ОСОБА_8 звернувся до нього за допомогою з його вирішення. За позитивного сприяння у вирішенні вищевказаного питання, йому було запропоновано суму в розмірі 1000 доларів США, з яких 500 доларів США він повинен був віддати за вирішене питання, а інших 500 доларів США він мав поділитись з ОСОБА_8 , як винагороду, на що він погодився, проте в подальшому вказані кошти він не мав наміру повертати, оскільки мав намір привласнитиїх собі. За іншу суму коштів, про яку ОСОБА_8 говорив ОСОБА_7 , в розмірі 2000 доларів США, йому нічого не було відомо, так як він з ОСОБА_8 домовлявся лише за кошти в розмірі 1000 доларівСША.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання.
Заслухавши думку сторін, дослідивши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості та докази надані прокурором щодо особи обвинуваченого, перевіривши зміст угоди, суд дійшов наступних висновків.
Також, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_4 , що суддями Вінницького міського суду раніше двічі приймалось рішення про відмову у задоволенні аналогічних клопотань та у нього виник умисел спробувати надати службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірну вигоду. Для цього ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 , що прийняття позитивного рішення, а саме зняття арешту з грошових коштів, можливе лише при умові надання неправомірної вигоди судді Вінницького міського суду.
При цьому, 19.07.2017, в період часу з 17.14 по 17.30 год., в ході телефонної розмови, ОСОБА_8 , діючи умисно, в особистих інтересах, запропонував ОСОБА_4 допомогти у спробі передати неправомірну вигоду судді Вінницького міського суду, на що останній погодився.
Таким чином, ОСОБА_4 вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , та у ході згаданої телефонної розмови вони розподілили між собою дії, які кожен з них мав виконати для досягнення спільної мети, а саме: ОСОБА_8 , на виконання порад та вказівок ОСОБА_4 , мав підбурити ОСОБА_7 на надання неправомірної вигоди судді Вінницького міського суду Вінницької області та отримати від останнього грошові кошти в сумі 1000 доларів США, а ОСОБА_4 мав передати частину вказаних коштів в якості неправомірної вигоди судді Вінницького міського суду Вінницької області за позитивне вирішення клопотання (скарги) адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про зняття арешту з грошових коштів. При цьому, у ході телефонної розмови, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9 , що вказане питання він зможе вирішити, передавши судді лише частину грошових коштів, а саме, 500 доларів США.
Проте, 20.07.2017 ОСОБА_9 самостійно вирішив вказати ОСОБА_7 суму грошових коштів у розмірі 2000 доларів США, яку в якості неправомірної вигоди необхідно передати судді Вінницького міського суду.
Після цього, 20.07.2017, об 11.00 год., реалізовуючи спільний з ОСОБА_4 намір, ОСОБА_9 , діючи умисно, розуміючи, що ОСОБА_7 йому довіряє як професійному адвокату, до якого звернувся за юридичною, правовою допомогою, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , створив у нього враження про вигідність і навіть обов`язковість передачі коштів службовій особі - судді, за сприятливе вирішення клопотання (скарги), повідомив останньому, що єдиною можливістю прийняття рішення суддею на його користь та повернення йому грошових коштів у сумі 16 тисяч доларів США є надання судді Вінницького міського суду Вінницької області коштів у розмірі 2000 доларів США, на що ОСОБА_7 погодився.
При цьому, ОСОБА_9 , підбуривши ОСОБА_7 до надання вищевказаної неправомірної вигоди, досягнув з ним домовленості про те, що зазначені вище грошові кошти останній передасть ОСОБА_8 , а той в свою чергу - судді Вінницького міського суду Вінницької області перед початком судового розгляду справи за його скаргою, до 10:30 год. 21.07.2017, з метою отримання гарантій про позитивне рішення на його користь.
Окрім того, на виконання спільного умислу, ОСОБА_4 під час переписок з ОСОБА_8 , які відбулись 20.07.2017 в період часу з 09:17 по 09:58 год. та з 21:25 по 22:17 год. у мобільному додатку «Viber», вказав ОСОБА_8 про необхідність до судового засідання 21.07.2017 отримати від ОСОБА_7 грошові кошти для передачі в якості неправомірної вигоди судді Вінницького міського суду Вінницької області.
Таким чином, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , своїми умисними діями, створив умови, при яких потерпілий був упевненим, що тільки передача ним коштів судді є запорукою прийняття рішення на його користь.
Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 викрито та затримано працівниками правоохоронних органів.
При цьому, ОСОБА_9 , діючи умисно, в особистих інтересах, запропонував ОСОБА_4 допомогти у спробі передати неправомірну вигоду судді Вінницького міського суду, на що останній погодився.
Крім цього, у ході вказаної телефонної розмови ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, також вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 на заволодіння майном ОСОБА_7 .
Так, під час вказаної телефонної розмови, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виникла домовленість щодо повідомлення ОСОБА_7 про необхідність передачі ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 1000 доларів США, як неправомірної вигоди судді Вінницького міського суду Вінницької області за позитивне вирішення клопотання (скарги) адвоката ОСОБА_8 вінтересах потерпілого ОСОБА_7 про зняття арешту з грошових коштів. При цьому ОСОБА_4 повідомив, що вказане питання він зможе вирішити, передавши судді лише частину грошових коштів, а саме, 500 доларів США, а інші 500 доларів США вони поділять порівну між собою, на що погодився ОСОБА_8 .
Разом з цим, ОСОБА_8 самостійно вирішив вказати ОСОБА_7 суму грошових коштів у розмірі 2000 доларів США, яку в якості неправомірної вигоди начебто необхідно передати судді Вінницького міського суду Вінницької області за позитивне вирішення останнім клопотання (скарги) адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про зняття арешту з грошових коштів. При цьому, до обумовленої раніше з ОСОБА_4 суми у розмірі 1000 доларів, ОСОБА_8 самостійно, без відому ОСОБА_4 , вирішив додати ще 1000 доларів, якими додатково хотів заволодіти шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 .
З цією метою, 20.07.2017, об 11.00 год., ОСОБА_8 , реалізовуючи спільний з ОСОБА_4 намір на заволодіння коштами ОСОБА_10 , виходячи за межі їх домовленості щодо суми коштів, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що ОСОБА_7 йому довіряє як професійному адвокату, до якого звернувся за юридичною, правовою допомогою, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , повідомив останньому, що єдиною можливістю прийняття рішення суддею на його користь та повернення йому грошових коштів у сумі 16 тисяч доларів США є надання судді неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США, яку необхідно передати через нього, хоча гроші в сумі 1500 доларів США не мав наміру передати у якості неправомірної вигоди, на що ОСОБА_7 , не знаючи дійсних спільних намірів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , погодився.
При цьому, ОСОБА_8 досягнув із ОСОБА_7 домовленості про те, що зазначені вище грошові кошти останній передасть ОСОБА_8 , а той в свою чергу, судді Вінницького міського суду Вінницької області перед початком судового розгляду справи за його скаргою, тобто до 10 год. 30 хв. 21.07.2017, з метою отримання гарантій про позитивне рішення на користь потерпілого, хоча наміру передавати будь-кому кошти у сумі 1500 доларів США він не мав.
Окрім того, під час переписок між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які відбулись 20.07.2017 в період часу з 09:17 по 09:58 год. та з 21:25 по 22:17 год. у мобільному додатку «Viber», ОСОБА_4 вказав ОСОБА_8 про необхідність отримання від ОСОБА_7 грошових коштів для передачі в якості неправомірної вигоди судді Вінницького міського суду Вінницької області.
Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , зловживаючи довірою ОСОБА_10 , створили умови, при яких потерпілий був упевненим, що тільки передача ним грошових коштів судді Вінницького міського суду Вінницької області є запорукою прийняття рішення на його користь.
Положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Згідно вимог п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Згідно пункту 2 угоди, що надійшла на розгляд суду, сторони дійшли згоди про беззастережне визнання вини ОСОБА_4 у даному судовому провадженні. Згідно п. 1 вказаної угоди, ОСОБА_4 повністю погодився з формулюванням фактичних обставин вказаних злочинів та їх правову кваліфікацію за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що формулювання обвинувачення ОСОБА_4 містить опис об`єктивних дій, вчинених ним з іншим співучасником злочину ОСОБА_8 , дії якого досліджуються в іншому кримінальному провадженні, із зазначенням його ролі у вчиненні даних злочинів.
Відтак суд вважає, що постановлення вироку на підставі вказаної угоди призведе до фактичного встановлення судом неправомірності дій іншої особи, ОСОБА_8 , та встановить факт доведення обвинувачення, що в будь-якому разі порушить право вказаної особи на справедливий судовий розгляд, який має здійснюватися за її участю, з дотриманням всіх її прав. Зокрема, частина 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або Закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону та не відповідають інтересам суспільства.
Зважаючи на викладене, зазначені обставини в сукупності та кожна окремо є підставою для відмови у затвердженні угоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 65,190,369 КК України, ст.ст. 314, 369, 370, 372, 470, 472, 474, 475 КПК України, суд
Повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку передбаченому ст. 468-475 КПК України.
Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: