УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/1144/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченої: ОСОБА_7

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Радомишль, Житомирської області, проживаючу в АДРЕСА_1 , раніше судиму,
-за ч. 2 ст. 389 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на неї обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації.
в с т а н о в и л а:
Як встановив суд першої інстанції.
Вироком Радомишльського районного суду від 28.01.2016 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт на строк 80 годин. Після вступу вироку Радомишльського районного суду Житомирської області в законну силу, його копію було направлено на виконання в Радомишльський районний сектор кримінально-виконавчої інспекції УДПС України в Житомирській області, де засуджена ОСОБА_7 була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання, визначеними ст. 37 КВК України, зокрема, що вона має додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитись до праці, працювати на визначеному для неї об`єкті і відпрацьовувати установлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до інспекції, а також була попереджена про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання.
Засуджена ОСОБА_7 була направлена на відпрацювання громадських робіт до приватного підприємства «Житлоремсервіс-9» м. Радомишль. Відпрацювала 11, 12 та 14 березня, а з 15 березня, без дозволу інспекції, змінила місце проживання і не з`являлася на відпрацювання громадських робіт, тобто не виконувала встановлені обов`язки, порушила порядок та умови відбування покарання, чим порушила вимоги ст. 40 КВК України та ухилилася від відбування покарання.
Своїми умисними діями, що виразились в ухиленні від відбування громадських робіт, особою, засудженою до цього покарання, ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду щодо неї в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.
Вказує, що ОСОБА_7 ухилилась від призначеного покарання за вироком Радомишльського районного суду від 28.01.2016 р. у виді 80 годин громадських робіт та вчинила новий злочин.
На його думку, покарання, призначене обвинуваченій за попереднім вироком не досягло своєї мети по виправленню ОСОБА_7 та запобігання вчинення нею нових злочинів.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити їй покарання за ч. 2 ст. 389 КК України 2 (два) місяці арешту.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченої ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними і апелянтом не оспорюються.
Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання ОСОБА_7 вищевказані вимоги кримінального закону було дотримано.
Так, судом ураховано те, що ОСОБА_7 вчинила злочин невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, а саме її молодий вік, посередню характеристику за місцем проживання, не перебування на спеціалізованих обліках у лікаря нарколога та психіатра, відбуття нею до початку судового розгляду призначеного їй покарання у виді громадських робіт, наявність пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію державного обвинувача, який просив звільнити обвинувачену від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Також, суд врахував те, що ОСОБА_7 раніше судима.
За таких обставин, коли судом першої інстанції при вирішені питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 75 КК України було обґрунтовано, з врахуванням вимог ст. 65 КК України, прийнято рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, а визначених законом перешкод для застосування такого звільнення прокурором не наведено та в суді апеляційної інстанції не встановлено, підстав вважати, що судом невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність не має.
Не знаходить колегія суддів і підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно (очевидно) несправедливим через його м`якість.
На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування судового рішення колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: