Ухвала
іменем україни

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
представника потерпілого
та представника цивільного
позивача адвоката ОСОБА_8

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаєва, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу по АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішені питання про процесуальні витрати, речові докази та цивільні позови у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2016 року цей вирок залишено без зміни.

ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що 1 травня 2015 року близько 5 години 27 хвилин, керуючи автомобілем «AUDI R8» та рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості на 33 км + 100 м автодороги Київ-Харків Бориспільського району Київської області в напрямку м. Харків, в порушення п. п. 2.3 «б», 12.6 «г», 12.9 «б» Правил дорожнього руху та не врахувавши дорожні знаки 3.21«В`їзд заборонено», 1.37 «Дорожні роботи», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», допустила зіткнення із всюдиходом колісним «Н-33-НС-1» під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював дорожні роботи.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та не погоджується із застосуванням ст. 75 КК України до призначеного основного покарання. Вважає, що апеляційним судом не спростовано доводів прокурора та не враховано наслідки кримінального правопорушення, думку представника потерпілого, який наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі. Зазначає, апеляційний суд безпідставно залишив вирок щодо ОСОБА_7 без зміни, оскільки призначене засудженій покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки доводи апеляційної скарги прокурора залишено без належного обґрунтування та спростування, не зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді; думки: прокурора, який підтримав касаційні доводи; представника цивільного позивача та потерпілого, який підтримав скаргу прокурора; засудженої та її захисника, які заперечували проти задоволення касаційних доводів; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 286 КК України та призначене основне і додаткове покарання у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, та неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Вказаних вимог закону судом апеляційної інстанції при перегляді вироку в апеляційному порядку дотримано.

З матеріалів провадження убачається, що вирок суду першої інстанції був оскаржений в апеляційному порядку прокурором з підстав неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також, ст. 75 КК України, застосовується в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку надав відповідь на всі доводи апеляції, зазначив, що покарання ОСОБА_7 призначене у відповідності до вищевказаних вимог закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винної, обставин що пом`якшують покарання, та за відсутності таких, що його обтяжують.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, про те, що місцевим судом були враховані всі обставини справи та взято до уваги наслідки від вчиненого.

Зокрема, судом з достатньою повнотою враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого необережного кримінального правопорушення, наслідком якого стало отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, дані про особу винної, яка раніше не судима, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодувала заподіяну шкоду.

Правильно встановлені обставини, що пом`якшують щире каяття, молодий вік винної та перебування під динамічним наглядом лікаря, та не встановлено таких, що його обтяжують.

Взято судом до уваги, що за наслідками вчиненої дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 стала інвалідом ІІ групи, після операційного втручання має у кістках металофіксатори та потребує амбулаторного нагляду у ортопеда травматолога за місцем проживання, потребує ще кількох операцій та довготривалого лікування, має бажання працювати та відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду, що значно знижує суспільну небезпечність її особи обвинуваченої.

З урахуванням всіх зазначених обставин справи, даних про особу винної, думки представника потерпілого про призначення реального покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженої без ізоляції від суспільства, навів у своєму рішенні докладні мотиви його прийняття.

Таким чином, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання та зазначив, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

На думку колегії суддів, звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України.

Апеляційний розгляд проведений з дотримання вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3