Провадження №1-кп/761/641/2017
В И Р О К
Іменем України
27 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 161 001 000 118 24, у якому
гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з повною середньою освітою, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців не має, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-09.08.2006 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 190, ст. 75 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з іспитовим строком 2 роки;

-13.11.2008 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, звільнився 14.10.2011 умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 3 місяці 29 днів, 14.10.2014 знятий з обліку після закінчення строку додаткового покарання;

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
у с т а н о в и в :
ОСОБА_12 вчинив умисний злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту за нижченаведених обставин.

Обвинувачений ОСОБА_12 за усною домовленістю з потерпілим ОСОБА_8 у період з червня по вересень 2016 року на території СТО за адресою м. Київ, вул. Нагірна, 22, здійснював ремонт автомобіля ОСОБА_8 «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

ОСОБА_12 21.09.2016, приблизно о 23.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння вказаним транспортним засобом, маючи вільний доступ до нього, скориставшись отриманими від потерпілого ключами, запустивши двигун автомобіля, залишив територію СТО.

Під час управління вказаним автомобілем обвинувачений вчинив ДТП, яка мала місце поблизу будинку № 68 по вулиці Верхній Вал у м. Києві, у результаті вказаної дорожньо-транспортної події автомобіль потерпілого згорів.

Умисними діями ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_8 завдана майнова шкода на суму 272 888, 20 грн.

Обвинувачений, будучи допитаним під час судового розгляду, своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, суду пояснив, що упродовж червня-вересня 2016 року згідно з домовленістю з власником автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_8 проводив ремонт зазначеного транспортного засобу. Зокрема, підлягав капітальному ремонту двигун автомобіля, який після його демонтажу був відправлений на спеціалізоване підприємство. Після проведеного ремонту двигун був встановлений на автомобіль. Приблизно 11.09.2016 обвинувачений зателефонував потерпілому та повідомив, що автомобіль відремонтовано. ОСОБА_8 , прибувши 15.09.2016 на СТО, виявив, що двигун гріється, тобто його безпечна експлуатація неможлива, через що не став забирати автомобіль і попросив усунути усі неполадки, у тому числі обкатати машину. Оскільки обкатка передбачає необхідність тривалої роботи двигуна у різних режимах, зазначене він розцінив як дозвіл на керування автомобілем. Ключі потерпілий передав обвинуваченому разом з автомобілем, технічний паспорт на автомобіль потерпілий йому не залишав. Отже, обвинувачений вважав, що мав дозвіл на управління автомобілем, що виключає у його діях склад злочину.

Як додатковий чинник на свій захист ОСОБА_12 просив взяти до уваги, що крім ремонту двигуна, він та його колеги за дозволом ОСОБА_8 провели на автомобілі регулювання розвалу та сходження коліс, що також вимагало виїзду за межі СТО. Ремонтні роботи повністю були завершені 15.09.2016, про що він повідомив потерпілого. У нічний час 21.09.2016, приблизно о 22.30 год. обвинувачений вирішив обкатати «Mitsudishi Pajero», у зв`язку з цим виїхав на ньому з СТО, їздив цілу ніч. Через те, що при цьому був у стані алкогольного сп`яніння, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Своєї вини не визнав, оскільки керував автомобілем з дозволу власника, крім того, ОСОБА_8 пропонував передати йому і технічний паспорт, однак обвинувачений відмовився від цього, а лише сфотографував вказаний документ на свій мобільний телефон. Права керування транспортними засобами обвинувачений не мав тому, що раніше за вироком суду був позбавлений відповідного права та не встиг відновити посвідчення водія. Цивільний позов ОСОБА_12 визнав частково у сумі 272 888, 20 грн., тобто у межах вартості знищеного автомобіля, решту позовних вимог вважав необґрунтованими.

Суд надає критичної оцінки показанням обвинуваченого, вважаючи їх способом уникнення від передбаченої законом відповідальності.

Також наведені обвинуваченим на свій захист доводи спростовуються іншими, дослідженими судом доказами.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.09.2016 та фототаблиці до нього автомобіль «Mitsudishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться на зустрічній смузі по вул. Набережно-Хрещатицька у м. Києві, повністю пошкоджений внаслідок дії високих температур.

Як встановлено висновком судового експерта Київського міського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_13 від 25.10.2016 № 19/111/12-587 ринкова вартість ідентичного непошкодженого автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» станом на 22.09.2016 становила 272 888, 20 грн.

Даними тесту, проведеного за допомогою пристрою «Драгер», зафіксовано, що ОСОБА_12 22.09.2016 о 03:09 год. перебував у стані сп`яніння, рівень алкоголю становив 2,01 проміле.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи допитаним судом, показав, що, дійсно, домовився з обвинуваченим про ремонт його (потерпілого) транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», який потребував ремонту двигуна. У зв`язку з цим 10.06.2016 він залишив вказаний автомобіль на СТО, де працював ОСОБА_12 . Згідно з усним договором однією з умов було те, що автомобіль за межі станції технічного обслуговування виїжджати не повинен, права керування автомобілем потерпілий нікому не передавав. Ключ від машини він залишив на станції, технічний паспорт увесь час, поки тривали ремонтні роботи, залишався у потерпілого. Можливість своєї пропозиції про передавання вказаного документу іншим особам, у т.ч. ОСОБА_12 категорично заперечив. Основний ремонт проводився до 05-08 вересня 2016 року, однак не вистачало деяких деталей, тому ОСОБА_12 пообіцяв, що 15.09.2016 можна буде автомобіль забрати остаточно. Процедури перевірки якості ремонту потерпілий з обвинуваченим не обговорювали, згоди на регулювання розвалу-сходження коліс потерпілий не надавав. Керуючись своїм досвідом водія, потерпілий стверджував, що для обкатки двигуна автомобіль має проїхати близько тисячі кілометрів, тому про необхідність проведення обкатки машини після її ремонту мова не йшла. Коли 15.09.2016 потерпілий прийшов забирати автомобіль, він виявив, що під час роботи двигун гріється, що говорило про певну несправність, тобто неповно проведений ремонт. Через це машину він забирати не став, додатково попросив ОСОБА_12 усунути цей недолік. Потерпілий стверджував, що у стані, у якому на 15.09.2016 перебував автомобіль, їздити на ньому було не можна, оскільки існував ризик серйозної поломки двигуна.

Розмір цивільного позову ОСОБА_8 обґрунтував тим, що, крім вартості знищеного автомобіля - 272 888, 20 грн., до позовних вимог ним включена сума 47 тис. грн., яку він попередньо сплатив ОСОБА_12 за ремонт, а також 25 тис. грн. моральної шкоди, яка полягає у його переживаннях, емоційному дискомфорті, порушенні звичного ритму життя через втрату автомобіля.

Як показав суду свідок ОСОБА_14 , він є фактичним володільцем СТО, де обвинувачений проводив ремонт автомобілів. Свідку відомо, що ОСОБА_12 здійснював ремонт «Mitsubishi Pajero», власником якого був ОСОБА_8 . Останній давав дозвіл на виїзд за межі СТО, оскільки необхідно було відрегулювати розвал-сходження, вказані послуги надаються на іншій СТО, однак техпаспорту на автомобіль потерпілий ні свідку, ні обвинуваченому не залишав. Потерпілого перед виїздом машини на регулювання розвалу-сходження до відома не ставили, оскільки припускали, що останній про це мав би знати. Під час виїзду автомобілем керував ОСОБА_14 . Взагалі за межі СТО на машині ОСОБА_8 виїжджали 2-3 рази, на думку свідка, обкатка мала відбуватися у межах розумного. Однак 21.09.2016 обкатка не проводилася, чому ОСОБА_12 взяв автомобіль тієї ночі, свідку невідомо, того дня робочий час закінчився, необхідності виїзду у нічний період не було.

Допитаний судом свідок ОСОБА_15 пояснив, що разом із своїм рідним братом ОСОБА_12 працював на СТО. Потерпілий ОСОБА_8 після 15.09.2016 просив обвинуваченого обкатати автомобіль, щоб привести у стан, у якому цей автомобіль міг би експлуатуватися. Крім того, обвинувачений отримав від потерпілого дозвіл на виїзд автомобіля за межі СТО для проведення регулювання розвалу-сходження коліс та його обкатки. Місце, де можна було провести обкатку машини, не обговорювалося. Того вечора, коли обвинувачений розбив автомобіль, робота на станції закінчилась близько 18.00 год. і вони разом з братом випили пива, потім прийшов ОСОБА_16 і вони втрьох пішли на стадіон, де почали пити коньяк. У якийсь момент обвинувачений зник і свідок почав його шукати, повернувшись на СТО, ОСОБА_15 побачив, що автомобіль «Mitsubishi Pajero» відсутній. За станом на 21.09.2016 машина була повністю відремонтована.

Гр. ОСОБА_17 , надаючи показання свідка, пояснив, що він 15.09.2016 у день свого народження прийшов на СТО, де працював його знайомий ОСОБА_12 . У зв`язку з цим він був очевидцем того, як потерпілий ОСОБА_8 розмовляв про щось з обвинуваченим, при цьому передав останньому ключі від автомобіля. Як зрозумів свідок, машину ОСОБА_12 повернули для обкатки, однак чи дозволяв потерпілий користуватися нею, свідку нічого не відомо. Характеризуючи обвинуваченого, свідок зауважив, що у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 стає неконтрольованим.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що працював на СТО, допомагав ОСОБА_12 у ремонті автомобілів. Йому відомо, що обвинувачений декілька разів виїжджав на «Mitsubishi Pajero»потерпілого, щоб протестувати машину. Свідок 15.09.2016 також перебував на СТО та бачив, як потерпілий завів двигун «Mitsubishi Pajero», а потім, заглушивши його, повернув ключі обвинуваченому та попросив щось доопрацювати, оскільки двигун гріється, пропонував обвинуваченому випробувати машину, щоб остання їздила. Як відомо свідку, за станом приблизно на 16.00 год. 21.09.2016 усі роботи на автомобілі були закінчені, машина не грілася, тобто потреби у виконанні додаткових робіт не було. Обвинувачений того дня телефонував потерпілому та пропонував забрати автомобіль, однак той повідомив, що прийде іншого дня.

Свідок ОСОБА_18 також пояснила, що 15.09.2016 чула розмову між обвинуваченим та потерпілим, при цьому останній давав ОСОБА_12 вказівку обкатати автомобіль і передав обвинуваченому ключі від машини. Однак прямого дозволу на виїзд за межі СТО ОСОБА_8 не давав.

Свідок ОСОБА_19 показав, що у зв`язку з перебуванням на службі на вулиці Верхній Вал у м. Києві, приблизно о 2-й годині ночі 22.09.2016 почув гучний звук, у камеру спостереження побачив, що сталася ДТП - машина в`їхала в стовп. Разом з колегою підбігли до автомобіля, на місці водія побачили чоловіка, який міцно тримався за кермо, відмовлявся виходити з машини, був у стані сильного алкогольного сп`яніння, стояти на ногах не міг. Вони силоміць витягли водія з машини і через дуже короткий час машина вибухнула і загорілась. Водія передали поліції, яка прибула на місце ДТП. Дорожня обстановка, погодні умови на місці ДТП були нескладні.

Аналіз вищезазначених показань свідчить, що висунуте ОСОБА_12 обвинувачення підтверджується дослідженими судом доказами, які узгоджуються між собою як у цілому, так і в окремих деталях.

Невизнання обвинуваченим своєї вини, на переконання суду, є способом захисту та намаганням ОСОБА_12 зменшити ступінь своєї вини.

Доводам ОСОБА_12 про наявність у нього дозволу потерпілого на користування автомобілем «Mitsubishi Pajero» суд надає критичної оцінки з огляду на таке.

Показаннями свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту підтверджено, що потерпілий ОСОБА_8 , дійсно, висловлював побажання, щоб залишений ним на СТО автомобіль після його ремонту був у стані, який би дозволяв повноцінне користування ним. Суд не виключає, що проведені ремонтні роботи могли вимагати випробування двигуна, у тому числі і у режимі його експлуатації.

У той же час вимоги потерпілого про необхідність проведення якісного ремонту автомобіля і його повернення власнику у справному стані не є прямим дозволом працівникам станції технічного обслуговування вільно, у самостійно обраний ними час, на власний розсуд користуватися цим транспортним засобом.

Добровільне передавання автомобіля його власником для проведення необхідних ремонтних робіт свідчить про певний ступінь довіри власника персоналу СТО, однак ця довіра по суті домовленостей сторін обмежується виключно проведенням обсягу тих робіт, які забезпечать усунення несправностей транспортного засобу.

Суд бере до уваги, що згідно з п. 2.2. Правил дорожнього руху України (затв. Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306) власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Однак при цьому власник зобов`язаний передати такій особі реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Отже, необхідність перевірки якості проведеного ремонту у режимі експлуатації транспортного засобу за межами території місця виконання робіт, на переконання суду, вимагала окремої згоди власника автомобіля.

Таке рішення власника мало супроводжуватися передаванням певній особі реєстраційного документу на транспортний засіб.

Частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, передавання права керування транспортним засобом іншій особі вимагає від власника перевірки, що ця особа має при собі відповідне посвідчення водія та не перебуває у стані сп`яніння.

Однак, як беззаперечно встановлено судом, технічний паспорт на автомобіль «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченому ОСОБА_12 не передавався, також був відсутній будь-який попередній контакт між потерпілим та обвинуваченим, який би дозволяв потерпілому оцінити стан обвинуваченого.
Отже, обвинувачений, виїхавши за межі СТО, діючи всупереч волі власника транспортного засобу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та прагнучи у протиправний спосіб використати автомобіль ОСОБА_8 , що у подальшому призвело до повного знищення майна, таким чином вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України.
Показаннями потерпілого ОСОБА_8 підтверджено, що права користування належним йому транспортним засобом він будь-кому, у т.ч. ОСОБА_12 не надавав.
Судом беруться до уваги обставини, за яких ОСОБА_12 без прямого та однозначного дозволу власника транспортного засобу розпочав поїздку на ньому.

Зокрема, відповідно до показань свідків станом на 21.09.2016 ремонт автомобіля ОСОБА_8 був повністю закінчений, про що сам обвинувачений повідомив потерпілого, запропонувавши забрати машину.
Вказане свідчить, що будь-яких додаткових дій, зокрема, обкатки транспортний засіб не вимагав.
Крім того, заволодіння транспортним засобом відбулося у неробочий, нічний час, ОСОБА_12 при цьому перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.
Зазначене спростовує версію обвинуваченого щодо проведення ним завершальних робіт на вказаному автомобілі.
Статтею 289 КК та пунктом 1 примітки до неї визначено, що незаконним заволодінням транспортним засобом є вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Законодавча конструкція «будь-яким» означає, що перелік способів заволодіння не обмежений, і відсутній спосіб, який би не підпадав під цю конструкцію. Отже, одним із злочинних способів заволодіння транспортним засобом є зловживання довірою.
Така сама правова позиція міститься і в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14, згідно з яким незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинене, зокрема, шляхом обману чи зловживання довірою.
Таким чином, обвинувачений, отримавши у силу домовленостей про виконання ремонтних робіт контроль над транспортним засобом, зловживаючи довірою потерпілого, тобто у злочинний спосіб, протиправно заволодів автомобілем.
Відповідно до ч. 2 ст. 88 КПК України відомості про судимість обвинуваченого можуть бути визнані допустимими, якщо вони доводять, що обвинувачений не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.
Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2008 ОСОБА_12 , 09.06.2008 у нічний час, перебуваючи у стані сп`яніння, закінчивши ремонт автомобіля «БМВ 3201», яким керував за дорученням, вчинив ДТП зі смертельними наслідками.
Таким чином, обвинувачений, діючи за аналогічних обставин, не міг помилитися щодо необхідності мати відповідний дозвіл на право керування транспортним засобом.
Сукупність наведеного свідчить, що вина ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, оскільки ОСОБА_12 незаконно заволодів транспортним засобом, завдавши своїми умисними діями потерпілому великої матеріальної шкоди, тобто реальних матеріальних збитків на суму понад 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_12 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується формально задовільно, раніше засуджувався, відбував покарання у місцях позбавлення волі, за вироком суду позбавлений права керування транспортними засобами.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.

Обставинами, які згідно з ст. 67 КК обтяжують покарання, є рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує обставини скоєння злочину, його характер, ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке віднесено до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого.

За сукупністю наведених обставин вчинення злочину, його ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що лише реальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_12 і зможе позитивно вплинути на його поведінку у майбутньому, тобто запобігти вчиненню ним у подальшому нових злочинів.

Враховуючи, що у діях обвинуваченого не встановлена наявність корисливого мотиву, тоді як згідно з ч. 2 ст. 59 КК конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, суд вважає, що застосування покарання у виді конфіскації майна буде суперечити загальним засадам призначення покарання.

У силу ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вимоги позивача ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_12 щодо відшкодування матеріальної шкоди у сумі 319 888, 20 грн. підтверджуються лише частково.
Так, згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 25.10.2016 № 19/111/12-587 ринкова вартість ідентичного непошкодженого автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» станом на 22.09.2016 становила 272 888, 20 грн., розмір матеріальної шкоди, яка завдана потерпілому внаслідок пошкодження вказаного транспортного засобу, становить 272 888, 20 грн.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням її майна.
Дослідженими судом доказами підтверджується, що потерпілому ОСОБА_8 внаслідок повного знищення його автомобіля завдана моральна шкода, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях, пов`язаних з протиправною поведінкою обвинуваченого.
Враховуючи незворотній характер втрати транспортного засобу, можливу глибину душевних страждань потерпілого, керуючись вимогами розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_8 20 тис. грн., які, на переконання суду, є достатніми для компенсації позивачеві завданих моральних страждань.
Таким чином, цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню.

Під час досудового розслідування понесені процесуальні витрати на проведення судової авто-товарознавчої експертиз на суму 1 650, 75 грн., яку належить стягнути з обвинуваченого.

Речові докази - технічний паспорт автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , ключ від замка запалення, які зберігаються при матеріалах судової справи, після набрання цим вироком законної сили, мають бути повернуті потерпілому.

На підставі викладеного, керуючись ст. 59, 65, ч. 3 ст. 289 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без конфіскації майна.

Строк відбування призначеного покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_12 , тобто з 22 вересня 2016 року.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України (у ред. Закону від 26.11.2015 № 838-VIII) у строк відбування покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_12 у період з 22.09.2016 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 до дня набрання цим вироком законної сили - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази - технічний паспорт автомобіля «Mitsubishi Pajero» (реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , ключ від замка запалення, які зберігаються при матеріалах судової справи, після набрання цим вироком законної сили, повернути потерпілому ОСОБА_8 .
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 272 888 (двісті сімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн. 20 коп. в рахунок компенсації завданої злочином матеріальної шкоди, 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок компенсації моральної шкоди.

Стягнути з засудженого ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи у сумі 1 650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) грн. 75 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1