Справа № 199/5247/17
ВИРОК
іменем України
2018 року березня місяця 02 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №000522 від 13.02.2017, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянина України, працюючого Директором ТОВ ВКП «Біт», є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у квартирі АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Так, як стверджується в обвинувальному акті ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України за наступних обставин.
ОСОБА_3 09.01.2017 року близько о 13 годині 00 хвилин знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_7 у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, стоячи до потерпілого ОСОБА_7 обличчям, який в цей час також стояв обличчям до ОСОБА_3 , останній своєю лівою рукою схопив ОСОБА_7 за одягнену на ньому куртку та, одразу після чого, своєю правою рукою, стиснутою в кулак наніс потерпілому приблизно 3 удари в область грудної клітини. Одразу після чого, ОСОБА_3 , утримуючи лівою рукою ОСОБА_7 за куртку, потягнув останнього та почав штовхати, в результаті чого потерпілий впав на землю на спину. Після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа підійшла до потерпілого ОСОБА_7 та обома руками утримувала останнього за плечі, не даючи можливості йому підвестись. В свою чергу, ОСОБА_3 , присівши зверху до ОСОБА_7 , тримаючи лівою рукою останнього за праве плече, передпліччя та шию, своєю правою рукою, стиснутою в кулак, завдав не менше 10-ти ударів по обличчю та тулубу потерпілого, в результаті чого заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого уламкового перелому стінок лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої очниці в область виличної кістки з розходженням швів, уламкового перелому кісток носу, гемосинусу ліворуч, 4-х синців на повіках обох очей, на спинці носу, в виличній області ліворуч в область носо-губної складки ліворуч з переходом на кут роту, щічну та нижньощелепну ділянку ліворуч та крововилив на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч, що за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.

Згідно висновків обвинувального акту, своїми умисними діями ОСОБА_3 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину не визнав повністю і суду пояснив, що він на автомобілі 09.01.2017 в денний час заїхав разом із братом забрати дружину з роботи. Коли заїхав до подвір`я спортивної школи, за адресою: вул. Білостоцького, буд. 4А в м. Дніпро, то йому назустріч їхав автомобіль «TOYOTA Прадо», який міг його об`їхати, але ніхто не поступався. Він повинен був уступити дорогу, але йому важко було здати задом, оскільки було слизько. Із автомобіля вийшов ОСОБА_7 , якого він знав, як тренера. Почали розмовляти спочатку спокійно, а потім на підвищених тонах, між ними виникла словесна перепалка. ОСОБА_7 сказав, що ОСОБА_9 йде від його дружини до нього, на що він сказав ОСОБА_7 , що той «Подлец», що так не добре робити. ОСОБА_7 вдарив його у бік, підсковзнувся і вони обхопивши один одного впали у сніг. Він ОСОБА_7 через необережність, попав головою (лобом) у обличчя, оскільки той нападав, а він був зверху нього. Їх розтягнув його брат, а із машини ОСОБА_7 вибігла ОСОБА_10 . Після інциденту в нього був сильний забій ребра і розбита губа, був синяк. У ОСОБА_7 не було переломів щелепи та носа, оскільки йому відомо, що значать ці пошкодження, тим паче, що ОСОБА_7 підтримує фізичну форму, він колишній 10-борець і перебуває у більш підготовленій спортивній формі аніж він, тому можливо ОСОБА_7 ніякої операції і не робили.

Конфлікт був через ОСОБА_11 , яка проживала у їх сім`ї 10 років і яку тренувала по легкій атлетиці його дружина, однак ОСОБА_12 прийшла і сповістила дружину, що йде до тренера ОСОБА_7 , через що дружина була дуже засмучена, у неї була істерика. ОСОБА_7 приходив на тренування ОСОБА_13 і вирішив забрати готового майстра спорту.

Потім всі роз`їхалися. Він відвіз брата і повернувся близько 13-00 години за дружиною, яку часто привозить на роботу і забирає. Із ОСОБА_7 він близько не знайомий, знає, що він тренер, як і його дружина. ОСОБА_7 він не переслідував і йому він не погрожував. Через тілесні ушкодження, що йому наніс ОСОБА_7 він звернувся із відповідною заявою до АНД РО і до СМЕ, але на якій стадії розслідування кримінальна справа, де він є потерпілим від дій ОСОБА_7 йому не відомо. Позов не визнає у повному обсязі.

ОСОБА_3 вважав, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях очевидно зацікавленої особи ОСОБА_7 , який обмовляє його з особистих мотивів, тому просив виправдати його.
Всебічно, безпосередньо дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності в межах пред`явленого прокурором обвинувачення, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення виходячи з наступного.
Прокурор, який приймав участь при розгляді кримінального провадження судом, вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, вважав повністю доведеною та підтвердженою доказами, зібраними під час досудового слідства, а саме:
-показами потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює тренером вищої категорії. До нього звернулась ОСОБА_9 і попросила перейти до нього, він згоди їй не дав, оскільки міг уїхати, а ОСОБА_9 він сказав, щоб це питання вона вирішувала із ОСОБА_14 . Після чого ОСОБА_14 і ОСОБА_9 посварилися, оскільки остання прийшла до нього і сказала, що пішла від ОСОБА_14 і написала заяву, що буде тренуватися у нього. 09.01.2017 автомобіль Кемрі підпер йому вихід із території дитячої спортивної школи, заїхавши у ворота і перекривши виїзд. Із ОСОБА_15 вийшло два чоловіка, один з них ОСОБА_3 і ще якийсь чоловік. Підійшли до нього, він відчинив двері свого автомобіля, його ухопили в машині і вдарили під дих, витягли і почали бити, він підсковзнувся і впав. ОСОБА_3 стрибнув на нього зверху, сів йому на ноги і почав бити. На протязі 15-20 хвилин наніс йому близько 10 ударів. Другий чоловік підбіг і тримав за руки, поки ОСОБА_3 бив. Він втратив свідомість на мить. ОСОБА_16 , яка була у його машині, вибігла із машини і бігала біля них, просила його не бити, намагалася відтягти від нього ОСОБА_3 , телефонувала ОСОБА_14 і просила аби та забрала свого чоловіка. Під час цих подій повз них проходив тренер зі своїм учнем та пару спортсменів. ОСОБА_3 зупинив чоловік, який був разом із ОСОБА_3 , він сказав останньому : «Досить». Всі тілесні ушкодження на обличчі він отримав від ОСОБА_3 , інший чоловік, що був із ОСОБА_3 бив його по плечу, а там побої він не знімав. 10.01.2017 він звернувся до СМЕ, побої зовнішньо були легкого ступеню, він пройшов КТ у клініці сімейної медицини, звернувся до щелепно-лицевої хірургії у лікарні ім. Мечникова де його обстежили і призначили термінову операцію. Після подій 09.01.2017 йому погрожував ОСОБА_3 , ці погрози він сприймав як реальні, через що винайняв охоронця, помічав, що за ним стежать, але був спокійний, оскільки мав охорону. ОСОБА_9 поїхала у Запоріжжя на збори. А він відпросився у завідуючого відділенням лікарні і поїхав разом із охоронцем до Запоріжжя, оскільки потрібно було скласти план для тренування ОСОБА_9 у м. Запоріжжі. 16.01.2017 його прооперували, був зламаний ніс із зміщенням, уламкові, гематоми, скріпили зміщення верхньої щелепи. Поставили скоби, винт які через 9 днів витягли. Хоча і пройшло 10 місяців після отриманих травм, але верхню щелепу він не відчуває, можливо необхідно буде проводити ще одну операцію. Просив задовольнити цивільний позов, у якому вказані не всі затрати, а лише частина, що підтверджена документально. Крім вказаного, просив задовольнити позов в частині морального відшкодування шкоди, що полягає у зміні звичайного способу життя на протязі тривалого часу та постійному відчуттю болі навіть уві сні;

-показами свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що приблизно о 12.00-13.00 годині 09.01.2017 він біля спортивної школи зустрічався із знайомим, якому передавав замовлення, і став свідком, як чоловік на автомобілі «Тайота Кемрі» чорного кольору перегородив дорогу іншому чоловіку на автомобілі «Прадо» чорного кольору. Обвинувачений вийшов із свого автомобіля і направився до автомобіля потерпілого. Обвинувачений, витягнув потерпілого із « ОСОБА_18 », наніс потерпілому 3-4 удари, вони почали битися, попадали на землю, де обвинувачений ще наніс потерпілому близько 10 ударів. Обвинувачений і потерпілий різної комплекції, обвинувачений здоровий дорослий чоловік, а потерпілий більш худий. Обвинувачений сів зверху на потерпілого і почав сильно бити, а ще один чоловік за руки тримав потерпілого, який прикривався руками. Під час бійки всі перемістилися до автомобіля «Прадо» до пасажирських дверей з боку водія. На місці події він бачив 5 осіб: обвинуваченого і чоловіка, вони вийшли із машини « ОСОБА_19 »; потерпілого і дівчину із темним волоссям, яка вискочила із «Прадо»; і ще одну жінку, із світлим волоссям, яка була без верхнього одягу, тому він припустив, що вона працює в школі. Всі події тривали на протязі 10-15 хвилин. Удари потерпілому, близько 10, наносив обвинувачений однією рукою. Потерпілий був у крові. Як чоловіки розійшлися він не пам`ятає;
-показами свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює тренером-викладачем вищого спортивного майстерства у м. Дніпрі. Обвинувачений та потерпілий йому знайомі. ОСОБА_7 давно працює тренером викладачем з легкої атлетики, але останні 10 років він працював за кордоном. Обвинуваченого він знає візуально як чоловіка ОСОБА_14 .

Так, в січні 2017 приблизно 7-10 числа, точної дати він не пам`ятає, за тиждень до виїзду на збори, він проводив тренування на території спортивної школи 3-го олімпійського резерву. Вікна із цієї школи виходять прямо на шкільний двір на стадіон. Він побачив, що там трапилась бійка, на цьому стадіоні. Він її практично бачив від початку до кінця. ОСОБА_7 виїжджав на своїй машині Тойота Ленд Крузер чорного кольору з території школи. Коли він почав виїжджати, на територію школи заїхала машина Тойота Кемрі також чорного кольору. Вони зупинились навпроти один одного і через деякий час вийшов ОСОБА_7 . Потім він побачив, що вийшов водій ОСОБА_15 і вони стали один напроти одного, десь приблизно між машинами на однаковій відстані. Вони декілька секунд, можливо 10-20, про щось розмовляли, а потім розвернулись і пішли в сторону Тойтота Ленд Крузер. ОСОБА_7 йшов першим, ОСОБА_3 йшов за ним. Вони зайшли за ОСОБА_21 , стали один напроти іншого обличчям. Таким чином, ОСОБА_22 стояв до нього спиною, ОСОБА_3 стояв до нього обличчям. Вони секунд 30, можливо хвилину, про щось розмовляли. Після чого він побачив, що ОСОБА_7 першим здійснив різкий рух правою чи лівою рукою, намагався вдарити ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_3 якось вперед наклонився та обхватив ОСОБА_7 , і вони разом впали на сніг, після чого там реально зав`язалась бійка. Вони намагались наносити один одному удари, лежачи на снігу. Це відбувалось можливо секунд 30. В цей час він побачив, що із ОСОБА_19 вийшов пасажир чоловік та бігом направився до них, обхватив ОСОБА_3 , який був зверху ОСОБА_7 , та підняв його, поставивши на ноги. Практично одночасно із цим із машини Тойота ОСОБА_22 вийшла дівчина - спортсменка ОСОБА_23 , підійшла до них, вони вже стояли на ногах. В цей час із спортивного залу в спортивній формі вибігла ОСОБА_24 тренер із легкої атлетики. Чоловіку, який піднімав, ОСОБА_3 помахав рукою «уходь вже», як би інцидент вже вичерпаний. Чоловік пішов назад до машини ОСОБА_19 . ОСОБА_14 також пішла в спортивний зал. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_3 направились в бік Тойота Кемрі удвох, стали посередині, про щось розмовляли, хвилин 5-10. Конфліктна ситуація виникла через спортсменку ОСОБА_11 , яку 10 років тренувала ОСОБА_14 , але ОСОБА_7 явно провокував, йшов на цей конфлікт, для того, щоб переманити собі чужого спортсмена.

Оскільки він є тренером національної збірної команди України та з 11 по 26 січня 2017 року у них були учбово-тренувальні збори в м. Запоріжжі, вони туди заїхали командою 11 січня 2017 року. Проживали у готелі «Хортиця». Приблизно через 1 чи 2 дні, на своєму автомобілі Тойота Ленд Крузер приїхав ОСОБА_7 з охоронцем. Він проживав там же в готелі «Хортиця», проводив тренування дворазові в манежі. ОСОБА_7 постійно був у темних окулярах, харчувався із усіма в одному кафе в цьому ж готелі, сидів за сусіднім столиком. Уїхав із Запоріжжя ОСОБА_7 у неділю. Ймовірно йому не проводили хірургічного втручання, оскільки якби операція була, то ОСОБА_7 не зміг би бути присутнім на учбово тренувальних зборах та проводити зайняття 2 рази в день, показувати вправи, бар`єрний біг та інше, що він активно робив під час тренувань;

-показами свідка ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 вона знає на протязі 20 років, він у спортивній школі не працює, тривалий час працював у Катарі, повернувся до Дніпра, працювати було ні з ким, тому приглядався до чужих спортсменів, аби переманити. Рима ОСОБА_26 10 років тренувалася у ОСОБА_14 і саме у неї досягла майстра спорту під її керівництвом. З 11.01.2017 у м. Запорожжі проходив збір, тривав 2 тижні. Із самого початку у списках тренерів ОСОБА_7 не було, а стояло прізвище ОСОБА_14 . ОСОБА_7 13.01.2017 приїхав разом із охоронцем. У ОСОБА_7 під оком був синець, він ходив у темних окулярах, харчувався у їдальні разом з усіма. ОСОБА_7 у Запоріжжі під час зборів підходив до неї і говорив, що вона не вміє тренувати, тому повинна свою спортсменку віддати йому. Раніше вона чула як ОСОБА_7 вмішувався в процес тренування ОСОБА_13 і ОСОБА_27 , говорив, що остання не вміє тренувати. Втручався некультурно і некоректно. ОСОБА_16 жила у сім`ї ОСОБА_14 , яка цій дівчині давала більше ані ж своїй рідній дочці;
-показами свідка ОСОБА_28 , який в судовому засіданні пояснив, що 09.01.2017 він разом із тренером ОСОБА_29 і братом їхали у машині до школи. Біля вїзду вони зупинилися і побачили 2 авто: Тойота Кемрі і ОСОБА_30 . Вони мішали проїхати. Біля ОСОБА_31 стояв ОСОБА_7 і показував у напрямку Тойота Кемрі, що стояла у напрямку ДЮСШ 3, а Прадо стояла навпроти Тойота Кемрі. Як йому здалося, ОСОБА_32 не може проїхати. Йому відомо, що ОСОБА_7 приїздив на Тойота Прадо, а ОСОБА_14 на ОСОБА_19 . Вони не зрозуміли у чому річ і зачекали поки автомобіль Тойта Кемрі відїхала, а ОСОБА_33 залишилася на місці. Його тренер пішов до автомобіля Тойта Прадо, поспілкувався, а повернувшись повідомив, що у ОСОБА_7 тілесні ушкодження на обличчі та кров. Особисто він цього не бачив, оскільки сидів за кермом автомобіля. Під час тренування, він побачив, як всі, і в тому числі ОСОБА_14 обговорювали обставини конфлікту через те, що ОСОБА_10 захотіла змінити тренера, це не сподобалось ОСОБА_14 та її чоловіку.
-показами свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що у ОСОБА_14 вона тренувалася тривалий час і вирішила змінити тренера, оскільки була травмована і стояла у відомості на відрахування. Тренера збиралася змінювати або у ОСОБА_34 , або на іншого. Повернувся ОСОБА_7 , а у неї 06.01.2017 сталася суперечка із ОСОБА_14 . Увечері вона зателефонувала державному тренеру із запитанням : «Що робити?». Той порадив змінити тренера. Коли вона спросила у ОСОБА_7 , той відповів, що не може її взяти через від`їзд. ОСОБА_7 раніше допомагав їй. Вона написала заяву на ім`я ОСОБА_35 .
Ті травми, що вона отримала , були від неправильної техніки, або від неправильної методики. Те що їй говорила виконувати ОСОБА_14 їй не підходило. ОСОБА_7 до подій що відбулися, приходив до ОСОБА_14 в тренерську із своєю методикою, хотів розібратися чому вона травмована, потрібно було знайти причину в цьому, але ОСОБА_14 відповіла, що не потребує його допомоги.
Вона мешкає на ж/м Парус і добирається до дому на маршрутках, декілька разів її підвозив ОСОБА_7 09.01.2017 вони сіли до нього у машину, виїжджали із подвір`я спортивної школи, коли їх зупинила машина ОСОБА_3 .
ОСОБА_7 відчинив двері, ступив однією ногою із машини, і ОСОБА_3 лівою рукою витяг із машини, а правою рукою став бити в область грудної клітки. ОСОБА_7 просив поговорити, але ОСОБА_3 сказав, що він так буде розмовляти. ОСОБА_3 почав відводити ОСОБА_7 у бік пасажирської двері машини, і ОСОБА_7 впав, на нього зверху сів ОСОБА_3 і наніс більше 10 ударів у обличчя, при цьому інший чоловік, який був разом із ОСОБА_3 тримав ОСОБА_7 за руки, і не давав йому прикрити руками обличчя, при цьому також наніс ОСОБА_7 пару ударів в область грудної клітини. ОСОБА_7 втратив свідомість. Вона вибігла із машини, почала відтягувати ОСОБА_3 , говорила ,що це її тренер, і що це її рішення. Вона зателефонувала ОСОБА_14 , аби та забрала свого чоловіка. Коли ОСОБА_14 вийшла, то спросила: «Ну що, отримав?». Почалася сварка і крики. Коли приїхав ОСОБА_29 і не зміг заїхати у школу, то бійка перейшла у словесну сварку. ОСОБА_3 сів у машину і уїхав. У ОСОБА_7 обличчя було у крові і посиніло. ОСОБА_29 запропонував допомогу, але той відмовився від допомоги. У вечері вона зателефонував ОСОБА_7 і той відповів, що йому погано і говорити важко. Їй відомо, що ОСОБА_7 звертався до лікарні, на тренування не приходив, а був із охоронцем-водієм на зборах. 13.01.2017 був замазаний тональним кремом, через який проступали синці, увесь час був у темних окулярах, казав, що йому погано і болить обличчя. Із зборів він поїхав 15.01.2017, сказав що йому потрібно до лікарні ім.. Мечникова до відділення челюсно-лицевої хірургії. ОСОБА_7 говорив, що йому погрожували, тому він і вимушений був найняти охоронця. Після операції ОСОБА_7 насилу розмовляв, говорив тихо-тихо;
-показами свідка ОСОБА_36 , який в судовому засіданні пояснив, що у січні 2017 близько 12-00 13-00 години він разом із двома учнями ОСОБА_37 і ОСОБА_38 на територію спортивної школи приїхали на машині. Було холодно, лежав сніг, у школі сніг розчищали. За кермом знаходився ОСОБА_39 . У двір подвір`я школи вони заїхати не змогли, через те, що там стояли дві великі машини «Тойота Кемрі» і « ОСОБА_30 », у зв`язку з цим вони здали машиною назад, оскільки обїхати не можливо було через снігові намети. Машина ОСОБА_3 стояла в напрямку до школи, машина ОСОБА_7 виїжджала, але обїхати машину ОСОБА_3 вона не могла, через снігові намети. Він пішов до ОСОБА_7 дізнатися у чому справи і побачив, що у нього розбите обличчя, ліворуч синяк і розбитий ніс. ОСОБА_7 витирав кров, і сказав, що відбулися « ОСОБА_40 ». В машині у ОСОБА_7 знаходилася ОСОБА_23 . Коли він зайшов до школи, то зрозумів, що конфлікт стався через ОСОБА_11 , через те, що вона тренуючись 10 років у ОСОБА_14 , пішла до ОСОБА_7 . Він спілкувався із ОСОБА_14 і та йому сказала, що її поставили до відома у останню мить і вона зателефонувала « ОСОБА_41 ». Після цих подій, ОСОБА_7 на збори приїхав, а тренувати вийшов десь через два тижня;
-показами свідка ОСОБА_42 , яка в судовому засіданні пояснила, що вікна її квартири виходять на спортивну школу. Коли вона у денний час після новорічних свят, глянула у вікно, побачила 2 автомобіля і двох водіїв чоловіків, які один в одного вчепилися. Вона вирішила, що вони не можуть роз`їхатись, хоча об`їхати можна було, одна колія була. Седан заїжджав, а ОСОБА_43 стояв біля школи. Один чоловік був високий, другий низький. Низький чоловік вдарив один раз і вони обидва впали біля ОСОБА_18 . Із дальньої машини вийшов чоловік, а жінка вийшла із ОСОБА_18 і розчепили їх. Завершення конфлікту вона не бачила;
-показами свідка ОСОБА_44 , який в судовому засіданні пояснив, що у нього був пацієнт на прізвище ОСОБА_7 , який на початку 2017 року знаходився у лікарні ім. Мечникова. Проводилася операція із наступною фіксацією. Стандартний період 10 днів. У щелепно-лицевій хірургії гіпс не застосовується, його використовувати неможливо. Ступінь тяжкості встановлюється експертом, лікарі не оцінюють стан. Історія хвороби ОСОБА_7 знаходиться у лікарні, він її нещодавно піднімав, на руки вона не видається, оскільки являється документом. Будь-яка історія хвороби залишається в архіві і видається лише по запиту лікарів або правоохоронних органів.

Експертизи він не бачив і не знайомився. Любі травми передбачають обмеження, можливі болісні відчуття, обмеження дихання, порушення руху гласного яблука. Чи були ці симптоми у ОСОБА_7 він не знає. Застосовувалися препарати, що обезболюють, їхня вартість йому не відома, коли людини надходить до відділення вони пишуть списки медикаментів. Він точно не може сказати відносно ОСОБА_7 , але там передбачалось одне хірургічне втручання, і на його думку одна операція йому проводилася. Чи відпрошувався у нього ОСОБА_7 він не пам`ятає, можливо він і звертався. Як правило, хворі не потребують в повторних операціях. Видно гематоми на обличчі. Пацієнт може виходити на вулицю і харчуватися в «общепите», якщо людина уїздить, то вони її виписують, а не відпускають, у них відсутнє поняття амбулаторного прийому, їхні хворі знаходяться на стаціонарі;

-показами експерта ОСОБА_45 , завідуючої відділом СМЕ потерпілих, яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_46 , яка складала Висновок експерта №590 е від 28.02.2017, Додатковий висновок експерта №742е від 16.03.2017, Додатковий висновок експерта №743е від 16.03.2017 не працює з вересня 2017 року. Тому вона, перед судовим засіданням, ознайомилась із зазначеними висновками і може зазначити, що у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеню тяжкості. Вона не оцінює факт, за яких обставин ці тілесні ушкодження були спричинені. Оцінювати висновки ОСОБА_47 вона не може. Відповідно до літературних даних всі тілесні ушкодження оцінюються в сукупності та розмежуванню не підлягають. Експерт оцінює наявні тілесні ушкодження, якщо вони не зазначені, то їх і не було. Експерт не оцінює обставини спричинення шкоди. Були проведені додаткові експертизи на підставі проведення слідчих експериментів. У ОСОБА_7 не зламана нижня щелепа, що не надає обмежень для прийому їжі, це може бути болючим, але це все індивідуально. Механізм оцінює у висновках експерт;

-заявою про кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 на ім`я заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_48 від 10.02.2017, в якій останній вказав, що 09.01.2017 йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_49 та його знайомий на підставі неприязного відношення до нього, як до тренера спортсменки ОСОБА_16 ;

-заявою від ОСОБА_7 на ім`я заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_48 від 13.02.2017, в якій останній просив здійснювати досудове розслідування по кримінальному провадженню Соборним відділом поліції;

-висновком судово-медичного експерта № 343 від 06.02.2017, в якому зазначено, що у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження в вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого уламкового перелому стінок лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої очниці в область виличної кістки з розходженням швів, уламкового перелому кісток носу, гемосинусу ліворуч, синців та крововиливу обличчя, які спричинені від дії тупих твердих предметів (предмету), можливо в термін, на який вказує обстежений. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2017, згідно якого ОСОБА_9 у присутності понятих, за загальним виразом обличчя, впізнала особу під № 2, як особу, яка наносила ОСОБА_7 тілесні ушкодження;

-висновком судово-медичного експерта № 590е від 28.02.2017, відповідно до якого, у ОСОБА_50 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого уламкового перелому стінок лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої очниці в область виличної кістки з розходженням швів, уламкового перелому кісток носу, гемосинусу ліворуч, 4-х синців на повіках обох очей, на спинці носу, в виличній області ліворуч в область носо-губної складки ліворуч з переходом на кут роту, щічну та нижньощелепну ділянку ліворуч та крововилив на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитись від дії тупого твердого предмету (предметів). Враховуючи дані медичної документації, дані рентгенологічних обстежень, ступінь ознак загоєння виявлених тілесних ушкоджень (синці багрово-фіолеторого кольору, з чіткими контурами, крововилив багряного кольору), можливо вказати, що вони могли утворитися не задовгого до його огляду та надходження до медичного закладу, тобто можливо і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Конкретно встановити час отримання тілесних ушкоджень (в хвилинах та годинах) не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних даних.

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.03.2017, згідно якого ОСОБА_17 у присутності понятих, за загальним виразом обличчя впізнав особу під № 2, як особу, яка 09.01.2017 приблизно о 12-50 годині, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул.. Білостоцького, 4А, вийшла з авто марки «Тайота Кємрі» та нанесла тілесні ушкодження чоловіку, який був за кермом авто марки «Тайота Прадо»;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2017, згідно якого ОСОБА_7 у присутності понятих, за загальним виразом обличчя, впізнав особу під № 1, як особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення;

-протоколом проведення 13.03.2017 слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , стажиста ОСОБА_51 та спеціаліста ОСОБА_47 з фототаблицею до нього, під час проведення якого потерпілий вказав на обставини вчинення відносно нього 09.01.2017 ОСОБА_3 злочину, що полягав у нанесенні йому декількох ударів в область грудної клітини та не менше 10 ударів в область голови, очей, носу, губ, щелепи;
-додатковим висновком експерта № 742е від 16.03.2017, відповідно до якого у ОСОБА_50 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого уламкового перелому стінок лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої очниці в область виличної кістки з розходженням швів, уламкового перелому кісток носу, гемосинусу ліворуч, 4-х синців на повіках обох очей, на спинці носу, в виличній області ліворуч в область носо-губної складки ліворуч з переходом на кут роту, щічну та нижньощелепну ділянку ліворуч та крововилив на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення, на який вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту за його участі від 13.03.2017, тобто можливо утворення виявлених тілесних ушкоджень внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути і руки, стиснені в кулак, які діяли в область обличчя та голови.
-протоколом проведення 13.03.2017 слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 , понятих, стажиста ОСОБА_51 та спеціаліста ОСОБА_47 з фототаблицею до нього, під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_9 вказала на детальні обставини вчинення відносно ОСОБА_7 злочину, що полягав у нанесенні ОСОБА_3 декількох ударів в область грудної клітини та не менше 10 ударів в область голови, очей, носу, губ, щелепи;
-додатковим висновком експерта № 743е від 16.03.2017, відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення, на який вказує свідок ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту за її участю від 13.03.2017, тобто можливо утворення виявлених тілесних ушкоджень внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути і руки, стиснені в кулак, які діяли в область обличчя та голови.
Проаналізувавши перелічені вище докази і їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувального акту.
Ст. 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до вимог ч. 5 даної статті цього Кодексу кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Одним із конституційних принципів, закладених в ст. 62 Конституції України, щодо прав, свобод та обов`язків людини і громадянина, визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, тому що доведення вини це функція прокурора. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також не припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).
Як зазначено в ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
З огляду на вищевказане, досліджені в суді під час судового слідства докази, представлені стороною обвинувачення, щодо винності обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, дають суду зробити висновок щодо їх невідповідності основним процесуальним принципам належності та допустимості доказів.
Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 87 КПК України недопустимими, зокрема, є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.
Судом встановлено, що 10.02.2017 до заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області із заявою про кримінальне правопорушення звернувся ОСОБА_7 та просив розпочати досудове розслідування за фактом умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. У заяві ОСОБА_7 конкретно вказав на ОСОБА_3 , як на особу, що наносила йому тілесні ушкодження.

За змістом ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви ,зобов`язаний внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
Згідно Витягу з кримінального провадження №0000522 від 13.02.2017 до Соборного ВП надійшла заява ОСОБА_7 , який повідомив про те, що 09.01.2017 близько 13.00 невстановлена особа, знаходячись біля СДЮШОР №3, нанесла тілесні ушкодження середньої тяжкості заявнику. Уданому витягу орган досудового розслідування зазначено Соборне ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Як слідчий зазначено ОСОБА_52 , а як прокурори вказані: ОСОБА_4 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 .
Начальником СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_55 13.02.2017 надано доручення слідчому СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_56 про проведення досудового розслідування за заявою ОСОБА_7
13.02.2017 заступником керівника місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області прийнято постанову про визначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_53 , ОСОБА_57 , при цьому керувати старшим групи прокурорів визначено ОСОБА_4 , якій і доручено керувати діями інших прокурорів групи.

Згідно ч.7 ст.214 КПК України, якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.
Із заяви ОСОБА_7 , на підставі якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000522 внесено відомості про скоєння відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, прокурору та слідчому було достеменно відомо, що місце вчинення кримінального правопорушення, зазначене заявником як територія Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро і не знаходиться під юрисдикцією органу досудового розслідування місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Як передбачено ч. ч. 1-2 ст.218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції,він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
З наведеного суд встановив, що прокурор, передав наявні у нього матеріали органу досудового розслідування для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, без дотримання правил підслідності, в подальшому іншу підслідність кримінального правопорушення з урахуванням приписів ч.1 ст.218 КПК України не визначив,а слідчий почав досудове розслідування кримінального правопорушення,яке не віднесене до його територіальної підслідності.
В порядку ч.5 ст.218 КПК України керівник органу прокуратури вищого рівня (прокурор Дніпропетровської області) підслідність даного кримінального провадження місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області - не визначав.
При затвердженні обвинувального акту, місцем вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення прокурор прямо зазначив район біля будинку № 4 А по вул. Білостоцького в м. Дніпро, що територіально відноситься до юрисдикції Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, ініціював розгляд даного кримінального провадження саме перед Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, що узгоджується з положеннями ст.32 КПК України, яка визначає підсудність кримінального провадження тому суду, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Як передбачено ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист прав і законних інтересів суб`єктів, які потерпіли від кримінального правопорушення, охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження і, насамперед, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а у випадку їх безпідставного порушення - захист шляхом відновлення в правах.
Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 р. зазначив, що основне призначення процесуальних норм-захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.
З наведеного, суд дійшов висновку, що досудове розслідування кримінального провадження відбувалося з порушенням приписів ст.218 КПК України щодо територіальної підслідності, що дає підстави вважати його упередженим, оскільки досудове розслідування здійснювалось без застосування належної правової процедури, яка включає в себе дотримання засад (принципів) кримінального провадження, процесуальних засобів і способів їх реалізації, процесуальних гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження та прийняття законних, обґрунтованих і справедливих рішень.
При судовому розгляді прокурор не надав постанови про визначення підслідності досудового розслідування кримінального провадження за місцевою прокуратурою №2 Дніпропетровської області, яка і відсутня в матеріалах кримінального провадження, які надавались на ознайомлення стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України та не здійснювалось відкриття в суді стороною обвинувачення як додаткового матеріалу, відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України. Посилання прокурора на те, що сторона захисту не ставила питання про визначення підслідності не заслуговують на увагу, враховуючи, що це є обов`язком прокурора, який прямо передбачений КПК України.
Встановивши факт невизначення підслідності порушенням вимог ст. 218 КПК України, з урахуванням ч.6 ст.9 КПК України на думку суду необхідно застосувати концепцію «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 (Gafgen v. Germany) та «Яременко проти України» від 30.04.2015 (Yaremenko v. Ukraine), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті досудового провадження не уповноваженою особою, самі є недопустимими як докази.

Цю концепцію необхідно застосувати і до самої заяви ОСОБА_7 від 10.02.2017 року, яка не вважається поданою, так як ОСОБА_7 не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення. А у своїй заяві від 13.02.2017 на ім`я Заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_7 вказав недостовірні відомості щодо місяця події 09.01.2017, вказавши що подія відбувалася на території Соборного та АНД районів, у той час, як події мали місце біля будинку № 4 А по вул. Білостоцького в м. Дніпро, що територіально відноситься до юрисдикції Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро.
На підтвердженні винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України в судовому засіданні були безпосередньо досліджені надані стороною обвинувачення письмові докази, з яких суд встановив наступне.
Як вбачається із заяви ОСОБА_7 від 10.02.2017 про кримінальне правопорушення, ОСОБА_7 просив розпочати досудове розслідування за фактом нанесення йому 09.01.2017 ОСОБА_58 та невідомою особою, умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. Однак всупереч вимогам ст. 383 КК України, ОСОБА_7 без об`єктивних причин, оскільки заяву він подав особисто,не було попереджено про відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину. З огляду на зазначене, заяву потерпілого, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 (Gafgen v. Germany) та «Яременко проти України» від 30.04.2015 (Yaremenko v. Ukraine), належить визнати недопустимим доказом.
Твердження потерпілого ОСОБА_7 про те, що начебто СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проігнорувало його звернення про кримінальне правопорушення, за час судового розгляду свого підтвердження не знайшло і залишилось документально не підтвердженим., оскільки в матеріалах кримінального провадження дані матеріали відсутні, стороною обвинувачення як додаткові матеріали не відкривались.
Крім того, відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2017, свідок ОСОБА_9 у присутності понятих, за загальним виразом обличчя, впізнала особу під №2, як особу, що наносила ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.03.2017, свідок ОСОБА_17 , у присутності понятих, заявив про впізнання за загальними рисами обличчя під фото №2 особи, що 09.01.2017 вийшла із автомобіля «TOYOTA CAMRY» та нанесла тілесні ушкодження чоловіку, який був за кермом авто марки «TOYOTA Прадо». Відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2017, потерпілий ОСОБА_7 , у присутності понятих, заявив про впізнання за загальними рисами обличчя під фото №1 особи, що вчинила відносно нього кримінальне правопорушення.

Разом з тим, вказані Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_59 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_7 не підтверджують факт нанесення саме ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 оскільки будь яких вказівок на те, що серед наявних ксерокопій фото (оригіналів фото суду не надано взагалі) є фото обвинуваченого суду не надано, містяться лише посилання на «особа під №2 та особа під №1». Крім вказаного, ксерокопії фотознімків що містяться у наданих протоколах не відповідають вимогам ч.7 ст. 228 КПК України, щодо того, що особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Однак органом досудового розслідування ці вимоги порушені, оскільки фото мають різкі відмінності у віці, тому дані протоколи пред`явлення особи для впізнання не доводять вину обвинуваченого і за викладених обставин не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Крім вказаного, виходячи із системного аналізу положень ст. 228 КПК України, проведення даної слідчої дії є незрозумілим, оскільки ОСОБА_9 і потерпілий ОСОБА_7 особисто знайомі із обвинуваченим ОСОБА_3 , а законодавець зазначив про недоцільність пред`являти для впізнання одну особу іншій, якщо: жодна з них не заперечує факту знайомства.

Стаття 240 КПК України регламентує право слідчого, прокурора на проведення слідчого експерименту. Так, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як вбачається із Протоколу проведення слідчого експерименту від 13.03.2017, за участі понятих, потерпілого ОСОБА_7 і його представника ОСОБА_8 , стажиста ОСОБА_51 та спеціаліста ОСОБА_47 , потерпілий вказав на обставини вчинення відносно нього 09.01.2017 ОСОБА_3 злочину, що полягав у нанесенні йому декількох ударів в область грудної клітини та не менше 10 ударів в область голови, очей, носу, губ, щелепи. Даний протокол також судом розцінюється критично, і як доказ не приймається, через порушення проведення слідчого експерименту, оскільки дана слідча дія повинна була проводитися в умовах і обстановці максимально наближених до тих, у яких відбулася подія. Однак, як свідчить фототаблиця до протоколу, стажист, на якому потерпілий ОСОБА_7 відтворював механізм тілесних ушкоджень, лежав на якійсь лаві, у той час як згідно пояснень потерпілого він лежав на землі, коли йому ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження. Крім вказаного, даний протокол в частині кількості ударів, містить виправлення, що не дали змогу суду чітко його прочитати (том №2 а.с.65)

Також слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_60 13.03.2017 за участі понятих, свідка ОСОБА_9 , стажиста ОСОБА_51 та спеціаліста ОСОБА_47 був проведений слідчий експеримент про що складено відповідний протокол, у якому йдеться про те, що свідок ОСОБА_9 , під час проведення даної слідчої дії вказала на детальні обставини вчинення відносно ОСОБА_7 злочину, що полягав у нанесенні ОСОБА_3 декількох ударів в область грудної клітини та не менше 10 ударів в область голови, очей, носу, губ, щелепи. Однак, до вказаного протоколу суд відноситься критично, та не допускає його як доказ, оскільки від здобутий із істотним порушенням вимог КПК України, що полягали у тім, що свідок ОСОБА_61 була присутня під час проведення того ж дня аналогічного слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 , через що вона могла у своїх показах відтворити вже відомі їй події з урахуванням відповідей потерпілого ОСОБА_7 , які йому ставилися під час проведення із ним даної слідчої дії. Крім вказаного, як свідчить фототаблиця до протоколу, стажист, на якому свідок ОСОБА_61 відтворювала механізм тілесних ушкоджень, лежав на якійсь лаві, у той час як згідно пояснень потерпілого він лежав на землі, коли йому ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження. Крім вказаного, даний протокол в частині кількості ударів, містить виправлення, що не дали змогу суду чітко його прочитати (том №2 а.с.76)

Як вказала свідок ОСОБА_9 , вона була присутня під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 , а він під час проведення слідчого експерименту за її участі, також був присутнім, що на думку суду виключає об`єктивність у їх показах, тому інформація, що міститься у протоколах проведення слідчого експерименту від 13.03.2017 за участі потерпілого ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_9 не доводить вину обвинуваченого і за викладених обставин не може бути покладена в основу обвинувального вироку.

Оскільки суд прийшов до висновку про недопустимість як доказів протоколів проведення слідчого експерименту від 13.03.2017 за участі потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 то , як наслідок суд критично оцінює та не приймає як доказ і Додатковий висновок експерта №742е від 16.03.2017 та Додатковий висновком експерта №743е від 16.03.2017, з мотивів того, що під сумніви ставляться висновки експерта щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень за обставин проведених слідчих експериментів, протоколи проведення яких судом визнаються як недопустимі докази.

Матеріали, якими прокурор доводив вину ОСОБА_3 , містять Витяг з кримінального провадження №0000522, відповідно до якого слідчим зазначений слідчий ОСОБА_62 , хоча матеріали того ж кримінального провадження не містять, згідно вимог ст. 39 КПК України, будь-якого процесуального документа, відповідно до якого, керівник органу досудового розслідування визначив би слідчого ОСОБА_62 , як слідчого який здійснюватиме досудове розслідування.
Аналіз показів свідків, фактичних даних, які містяться в документах та у висновках експертиз, свідчить і про наявність сумнівів, що тлумачаться на користь ОСОБА_3 , який протягом всього судового розгляду не визнавав своєї винуваті по пред`явленому обвинуваченню, увесь час наполягаючи, на тому, що досудове розслідування по кримінальному провадженню проводилось упереджено.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок постановляється у випадках, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, те, що збирання доказів здійснюється виключно сторонами кримінального провадження, а не судом, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається саме на прокурора, який в свою чергу не надав належних, допустимих, достовірних доказів, які би підтверджували наявність складу злочину в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тому відносно останнього необхідно ухвалити виправдувальний вирок.
З огляду на приписи ч.3 ст. 129 КПК України цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди належить залишити без розгляду.
Відповідно до ч.2 ст.124,ч.1 ст.126 КПК України,при ухваленні виправдувального вироку судові витрати на проведення судових експертиз з обвинувачених не стягуються.
На підставі ст.368,373,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і виправдати у зв`язку з не доведеністю наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без розгляду
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

02.03.2018