справа №176/1699/17
провадження №1-кп/176/10/18
УХВАЛА
12 лютого 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 263 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2017 року за №0000367,-

за участю сторін кримінального провадження: прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,-
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 ставиться за провину скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 263 КК України.

У відповідності до ст. 364 КПК України судом визначено обсяг доказів, що повинні досліджуватись та порядок їх дослідження, а саме допит потерпілого, свідків, дослідження письмових доказів.

Однак, незважаючи на неодноразові виклики, до суду не з`явилася свідок ОСОБА_7 , відомості про належний виклик якої містяться у матеріалах провадження, та не забезпечено привід свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, до суду не з`явився також свідок ОСОБА_10 , СМС-повідомлення про виклик якого не було доставлено.

Під час судового засідання прокурор відмовилась від допиту раніше заявлених свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Водночас наполягала на допиту свідка ОСОБА_9 у зв`язку з чим просила оголосити прерву та застосувати до останього повторний привід. Одночасно заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленні при його обранні не зникли, а саме те, що останній перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення та переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що чинив раніше, перебуваючи у розшуку та вчинивши протягом року 4 кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 , вважав, що допит свідка є непотрібним, оскільки обвинувачений визнає провину. При цьому, заперечував у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявив клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Згідно положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому вирішення даного питання судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Аналізуючи вказану норму Закону, суд приходить до висновку, що запобіжний захід скасовується або змінюється в судовому розгляді, якщо відпадає необхідність у застосуванні запобіжного заходу або в раніше обраному запобіжному заході. При цьому, на більш м`який запобіжний захід змінюється, якщо обвинувачення змінюється на менш тяжке або ступінь вірогідності неналежної поведінки обвинуваченого стає незначним.
Судом встановлено, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що він може переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність.

Приходячи до такого висновку суд враховує вимоги Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно правової позиції викладеної в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.
Із викладеного слідує, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи злочини, які ставляться за провину ОСОБА_4 , те що він раніше намагався переховуватись від слідства, у зв`язку із чим перебував у розшуку, суд вважає, що застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу на теперішній час не гарантує того, що він знову не почне переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд також враховує те, що ОСОБА_4 є особою неодноразово судимою, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, і маючи не погашені та не зняті в установленому законом порядку судимості, на теперішній час знову обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких є тяжким, що може свідчити про схильність даної особи до систематичного вчинення злочинів та вперте не бажання ставати на шлях виправлення, а тому суд вважає, що обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не гарантує того, що він не стане вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на теперішній час, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
На думку суду, менш суворий запобіжний захід на даний час не здатен забезпечити виконання своїх процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_4 . До того ж відсутні відомості, що останній за станом здоров`я не може перебувати в умовах тримання під вартою.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 не зменшились та існують на даний час, а тому суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до 09 квітня 2018 року включно.
Частиною 1 статті 327 КПК України передбачено, що у разі не прибуття за викликом свідка, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладання на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього кодексу.
Відповідно ч. 1 ст. 140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.
Згідно статті 140 КПК України, рішення про здійснення приводу приймається під час судового провадження судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали. Привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.
Враховуючи викладене, те, що до суду не забезпечено привід свідка ОСОБА_9 , на допиті якого наполягає сторона обвинувачення, суд вважає за необхідне задовольни клопотання прокурора застосувавши повторний привід до свідка ОСОБА_9 .

Одночасно, заслухавши думку учасників розгляду щодо не можливості продовження судового засідання за відсутності свідка, допит якого визнано обов`язковим, суд вважає необхідним оголосити перерву в розгляді провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 140, 176-178, 183, 327, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 відмовити

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянину України, строк тримання під вартою до 09 квітня 2018 року року включно.
Застосувати привід для забезпечення участі у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 .

Оголосити перерву в судовому засіданні до 13 години 00 хвилин 21 лютого 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КПК України, виконання ухвали в частині приводу свідків у судове засідання доручити начальникові Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

На підставі ч. 4 ст. 143 КПК України, зобов`язати зазначену посадову особу, у разі неможливості здійснення приводу свідків, повернути копію ухвали до суду з письмовими поясненнями причин її невиконання.

Контроль за виконанням ухвали в частині приводу покласти на керівника Жовтоводської місцевої прокуратури.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження до відома, та направити до Жовтоводської місцевої прокуратури, Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» для належного виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1