АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 658/1121/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/791/33/17
Категорія: ст.119 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі : головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференції м. Херсоні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 вересня 2016 року, ухвалений у кримінальному провадженні №0000033 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман Добропільського району Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК України судимості не має, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання за вказаною нормою кримінального закону у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено вважати перший день фактичного виконання вироку. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Відповідно до вироку ОСОБА_8 08.01.2016 року приблизно о 08.00 год., перебуваючи в приміщенні кімнати відпочинку охоронців фермерського господарства «Алтан-Агро», яке розташоване біля с. Коробки Каховського району Херсонської області, на підґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи зі злочинною необережністю, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків від своїх дій, хоча повинен був їх передбачити, умисно завдав удар долонею правої руки в область потилиці потерпілому ОСОБА_10 , в результаті чого, своїми необачними діями, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки правої потиличної і тім`яної долі головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку в області правої півкулі головного мозку, крововиливу у м`які покрови волосяної частини голови в правій тім`яно-потиличній області, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від вказаних злочинних дій ОСОБА_8 при транспортуванні ОСОБА_10 до Каховської ЦРЛ, внаслідок закритої внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку, яка ускладнилася набряком головного мозку з вклинюванням мозжечку у великий потиличний отвір.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 4 ст. 95 КПК України не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового засідання щодо непричетності його до вчиненого злочину та визнання вини під фізичним та психологічним тиском з боку працівників міліції, розцінивши їх як метод захисту та спосіб уникнути відповідальності, та всупереч вимогам законодавства визнав на користь обвинувачення показання відтворені обвинуваченим на досудовому розслідуванні під час судового експерименту. Крім того, ставить під сумнів добровільність дачі визнавальних показань та слідчого експерименту, оскільки вони суперечать встановленому висновками експертиз механізму та локалізації нанесення ударів, їх кількості та часу заподіяння. Прийнявши до уваги лише відомості слідчого експерименту про вбивство ОСОБА_8 потерпілого, версія про можливе спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень під час падіння взагалі не перевірялася, що вказує неповне та упереджене досудове розслідування.

Вказує, що показання допитаних в судовому засіданні потерпілої та свідків навіть побічно не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вбивства потерпілого. Фактично жоден з перевірених судом першої інстанції та наведений у вироку доказ не підтверджує зазначене обвинувачення, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягає закриттю на підставі ч. 3 п. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Крім того, в порушення вимог ст. 88 КПК України суд першої інстанції вказав в мотивувальній частині вироку те, що ОСОБА_8 був раніше засуджений за вчинення умисного вбивства, що є недопустимим доказом на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника, думку прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без зміни, в дебатах сторони залишились на попередніх позиціях, дослідивши та перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, підписану в Римі 4 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 5 ст. 3 КК України закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться у чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Встановленні судом фактичні обставини вчиненого злочину не узгоджуються із доказами, викладеними у вироку, зокрема, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував що він 08.01.2016 року близько 08.00 год. в приміщенні для відпочинку охоронців ФГ «Алтан-Агро», що біля с. Коробки Каховського району, спілкувався з потерпілим ОСОБА_10 , та через деякий час, після того як останній пішов зі зміни, знайшов його на шляховій дорозі непритомного. Виявивши непритомного ОСОБА_10 , він покликав про допомогу. Заперечував в судовому засіданні неприязні стосунки з потерпілим, та нанесення тому удару долонею в область голови. Також обвинувачений ОСОБА_8 , повідомив в судовому засіданні здійснення на нього тиску працівниками поліції під час досудового розслідування, на час проведення слідчого експерименту.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином показання обвинуваченого про те, що на нього чинився тиск працівниками поліції під час досудового розслідування

Колегією суддів встановлено, що в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 покладено протокол проведення слідчого експерименту від 09.01.2016 року з підозрюваним ОСОБА_8 , висновок судовомедичної експертизи № 3 НК від 01.03.2016 року, та показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та потерпілої ОСОБА_9 , які не були очевидцями при нанесені тілесних ушкоджень померлому ОСОБА_10 .

При цьому, судова колегія вважає, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, суд зробив на підставі недостатніх доказів та досліджуючи докази оцінив їх без дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, та у вироку не навів докладні мотиви чому він їх врахував, згідно ст. 374 КПК України .

Колегія суддів дослідивши в ході апеляційного розгляду протокол слідчого експерименту від 09.01.2016 року з підозрюваним ОСОБА_8 , з якого вбачається, що при здійсненні вказаної процесуальної дії слідчий попередив підозрюваного про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст. 385 КК України і за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, що є взагалі неприпустимим, оскільки диспозиції зазначених статей Закону не передбачають попередження підозрюваного, чим порушив вимоги кримінального законодавства.(а.п.19-20 т.2) У зв`язку з чим зазначений доказ, відповідно до вимог п. 4 ч. 2ст. 87 КПК України є недопустимим доказом.

На підставі вище вказаного протоколу слідчого експерименту від 09.01.2016 року з підозрюваним ОСОБА_8 , який є недопустимим доказом у кримінальному провадженні, судовий експерт зробив висновок № 3 НК від 01.03.2016 року про те, що виникнення тілесних ушкоджень першої групи, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, в проміжок часу з 07.30 год. до 09.00 год. 08.01.2016 року способом і при обставинах викладених в протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 не виключається ( а.п.23-24 т.2).

Зазначений доказ, як похідний від протоколу слідчого експерименту, судова колегія не може визнати належним, та вважає його також недопустимим доказом.

Апеляційним судом допитано потерпілу і свідків які підтвердили, що вони не були свідками вказаної пригоди. Крім того, допитані в суді першої інстанції свідки на допиті яких в судовому засіданні апеляційної інстанції сторона обвинувачення не наполягала, також не були свідками нанесення загиблому тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що виникають сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_8 , у скоєнні вбивства через необережність, а відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу вимог ч.1 п.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку № 5 від 29.06.1990 року з наступними змінами, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Виходячи з вищевикладеного, вирок суду першої інстанції, яким засуджено ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 284 ч. 1 п. 3, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 вересня 2016 року у кримінальному проваджені № 0000033 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати, а провадження у справі за його обвинуваченням за ч.1 ст. 119 КК України закрити, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді: (три підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2