ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/6643/2017
УХВАЛА
26 липня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання, внесене під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000702 від 17.10.2016 клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, працюючого оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, раніше не судимого, із вищою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що ОСОБА_5 з 25.01.2016 до 09.12.2016 працював, згідно з наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 25.01.2016 № 20 о/с на посаді оперуповноваженого Самарського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» № 580 VIII від 02.07.2015 (закон у редакції, що діяла до 05.10.2016) (надалі Закону України «Про Національну поліцію»), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

- здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

- виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Таким чином, ОСОБА_5 , займаючи посаду оперуповноваженого Самарського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції, постійно здійснював функції представника влади, та в силу ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

Крім того, з урахуванням ст.ст. 23, 62 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23.12.1993 (закон в редакції станом на 29.07.2016), ОСОБА_5 , будучи з 25.01.2016 до 09.12.2016 оперуповноваженим Самарського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції, тобто поліцейським, являвся працівником правоохоронного органу.

Отже, оперуповноважений Самарського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ОСОБА_5 , будучи представником влади та працівником правоохоронного органу, маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи в органах внутрішніх справ України, свідомо і цілеспрямовано використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, вчинив кримінальне правопорушення в сфері службової діяльності за наступних обставин.

Відповідно до ст. 3 та 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97 ВР від 17 липня 1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (ст. 28 Конституції України).

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (ч. 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію»).

В свою чергу, відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, зокрема, зобов`язаний:

- неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

- поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський захід це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним (ч. 2). Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь які інші заходи, ніж визначені законами України (ч. 3). Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам (ч. 4).

Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати заходи примусу фізичний вплив (силу).

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників (ч. 2 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим (ч. 1 ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення (ч. 3 ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом (ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію»).

Таким чином, нехтуючи вищезазначеними нормами діючого законодавства, а також нівелюючи основні засади державної служби в Україні, конституційні права та свободи громадян, лейтенант поліції ОСОБА_5 , являючись працівником правоохоронного органу та будучи наділеним владними повноваженнями в межах своєї компетенції проводити оперативно-розшукову діяльність на території, яка обслуговується, забезпечувати дотримання прав та свобод людини та громадянина, тощо, вчинив злочини у сфері службової діяльності за наступних обставин.

У провадженні слідчого відділення Самарського відділу поліції Дніпропетровського (Дніпровського) відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0000946 від 10.08.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки майна належного ОСОБА_7 з приміщення майстерні, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000946 слідчим слідчого відділення Самарського відділу поліції Дніпропетровського (Дніпровського) відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, 10.08.2016 в порядку ст. 40 КПК України начальнику Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, а саме на встановлення особи, яка скоїла крадіжку меблевої фурнітури належної ФОП « ОСОБА_8 » за адресою: АДРЕСА_2 , в разі встановлення останнього, згідно з чинним кримінально-процесуальним кодексом України, запросити до СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчих (розшукових) дій, вразі необхідності, провести інші слідчі (розшукові) дії, необхідні для повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

10.08.2016 вказане доручення для виконання отримав оперуповноважений Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_5 .

У цей же період, точний час слідством не встановлено, до оперуповноваженого ОСОБА_5 звернувся оперуповноважений УКР ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 , який є сином заявника у кримінальному провадженні №0000946 ОСОБА_7 , та запропонував свою допомогу у виконанні доручення слідчого, щодо встановлення особи, яка скоїла крадіжку меблевої фурнітури у ФОП « ОСОБА_8 », на що ОСОБА_5 погодився.

ОСОБА_5 було відомо, що відповідно до доручення слідчого від 10.08.2016 він в разі встановлення особи, яка скоїла крадіжку майна ФОП « ОСОБА_8 », повинен згідно до вимог КПК України запросити вказану особу до СВ Самарського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області для проведення необхідних слідчих дій.

Однак ОСОБА_5 , в період часу з 10.08.2016 по 11.08.2016, бажаючи використати своє службове становище у власних інтересах та особистих інтересах ОСОБА_9 , вступив з останнім у злочинну змову на перевищення влади, а саме прибути за місцем мешкання ОСОБА_10 та із застосуванням до нього психічного та фізичного насилля, явно виходячи за межі повноважень зазначених в дорученні слідчого, змусити ОСОБА_10 виконати вимоги ОСОБА_9 по відшкодуванню збитків, спричинених крадіжкою майна у ОСОБА_7

11.08.2016 виконуючи умови раніше досягнутої між ними домовленості, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 прибули за місцем мешкання ОСОБА_10 у двір будинку АДРЕСА_3 .

Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 дочекавшись, коли 11.08.2016 близько о 12.30 год. ОСОБА_10 вийшов на подвір`я, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на перевищення влади, будучи службовою особою правоохоронного органу, діючи умисно, застосовуючи фізичну силу, принижуючи гідність особи в присутності його жінки, малолітнього сина та інших свідків, не представившись та не попередивши ОСОБА_10 про намір застосувати фізичну силу відносно нього, діючи із застосуванням недозволених методів слідства з використанням фізичного насильства, разом, порушуючи вимоги ст.ст. 29, 30, 43, 44 ЗУ «Про Національну поліцію» та ст. 135 КПК України, повалили ОСОБА_10 на землю та заламали руки за спину, супроводжуючи це болісними для потерпілого діями, чим явно вийшли за межі наданих ним прав та повноважень, що містилися у дорученні слідчого від 10.08.2016.

Після чого, піднявши ОСОБА_10 з землі, утримуючи його руки за спиною, повели до автомобілю, який на той момент використовували з метою доставлення його до Самарського ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області.

10.08.2016 о 12.45 годині ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 доставили ОСОБА_10 до адміністративної будівлі Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, де ОСОБА_9 продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії направлені на перевищення влади, явно виходячи за межі наданих прав та повноважень, діючи в своїх особистих інтересах, з метою змусити ОСОБА_10 виконати вимоги свого батька ОСОБА_7 , та відшкодувати завдані збитки, застосовуючи психічне насильство, яке виражалося в висловлюванні погроз притягнення до кримінальної відповідальності, почав вимагати від потерпілого відшкодувати збитки завдані крадіжкою у ФОП ОСОБА_7 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців обох верхніх кінцівок, садна правої верхньої кінцівки, клінічно встановленого діагнозу «надрив капсули лівого плечового суглобу», які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 4121-е від 04.11.2016, додаткової судово-медичної експертизи № 120-е від 17.01.2017 за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України.

24 липня 2017 року за даним фактом ОСОБА_5 було повідомлено про підозру.

В клопотанні ставиться питання про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання у зв`язку з тим, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав на його задоволенні наполягав, посилаючись на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження №0000702, суд, враховуючи необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Як вбачається із наданих суду матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п.п.1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи обставини, передбачені статтею 178 КПК України, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру та також враховуючи ту обставину, що застосування іншого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 є недоцільним, суд вважає необхідним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Крім того, обираючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, суд вважає необхідним покласти на нього низку процесуальних обов`язків.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 154-157 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_5 зобов`язання виконувати обов`язки у вигляді:

1) Прибувати до слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та суду за першою вимогою;

2) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього судом обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо застосування відносно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, є 25 вересня 2017 року.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1