Справа № 317/235/18
№/п 1-кп/317/143/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000074 від 07.03.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Аягуз Семипалатинська область Казахстан, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого. який проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на посаді кулеметника відділення охорони взводу охорони роти охорони, у військовому званні «солдат», із середньою освітою, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

29 квітня 2014 року на виконання зазначеного Указу та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_4 року призвано на військову службу по мобілізації, та направлено для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_2 .

29 квітня 2014 року наказом №5 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду кулеметника відділення охорони взводу охорони роти охорони, яка тимчасово дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 .

За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

12 січня 2015 року солдату ОСОБА_4 була надана відпустка за сімейними обставинами терміном на 7 (сім) діб, згідно якої солдат ОСОБА_4 20 січня 2015 року повинен був повернутися на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалась на військовому полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_2 .

Однак, 20 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби по мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , не з`явився без поважних причин на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалася за адресою АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами розташування військової частини до 29 січня 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць. 29 січня 2016 року ОСОБА_4 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, 20 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації, в порушення вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не з`явився вчасно на службу до військовоїчастини польова пошта НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалась АДРЕСА_2 , та ухилявся від військової служби до 29 січня 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину свою визнав повністю, пояснив, що за повісткою був мобілізований до Збройних Сил України в квітні 2014 року. Пройшов медичну комісію, визнаний гідним до проходження військової служби та був зарахований на всі види забезпечення. 12 січня 2015 року ОСОБА_4 вибув у відпустку за станом свого здоров*я. За сімейних обставин не повернувся з відпустки, письмово не повідомляв місце свого знаходження та причину не повернення. Провину визнав та розкаявся у скоєному.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім того, ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання за ч.4 ст.407 КК України,яке буде призначено судом, на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим законом він приймав участь в АТО і добре характеризується.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 07.09.2017 року, який набрав чинності, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі підлягають особи які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників. Застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, передбачений ч.4 ст. 407 КК України до набрання чинності Законом України „Про амністію у 2016 році" та є учасником АТО, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби.

Відповідно до ст.85 КК України - на підставі закону про амністію або акта помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Прокурор та захисник обвинуваченного клопотання підтримали та просили задовольнити

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК Українипризначити покарання у вигляді 3 (три) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на один рік.
На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 - звільнити від призначеного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області. шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1