АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1570/17 Справа № 180/669/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000624 за апеляційною скаргою прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Марганець Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого і кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, не надав уваги тяжкості вчиненого злочину, отриманих потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також тому, що ОСОБА_8 є працездатною особою, яка суспільно корисною працею не зайнята, заходи до працевлаштування не вживала, джерела постійних доходів відсутні, стійких соціальних зв`язків не має.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок щодо нього залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Посилається на те, що вирок суду є обґрунтованим та таким, що повністю відповідає вимогам діючого законодавства, а обґрунтування прокурора в апеляційній скарзі не відповідає матеріалам кримінального провадження щодо його особи, який вину у вчиненому злочині визнав, щиро розкаявся, добровільно готовий відшкодувати потерпілому усі заподіяні збитки, а також те, що він є інвалідом 3-ої групи, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні сім`ю, неповнолітню дитину, батьків пенсійного віку.
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, без позбавлення права керувати транспортним засобом, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 38 824 гривні 58 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 20 червня 2015 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався по вул. Кошового в м.Марганець Дніпропетровської області в бік вул. Єдності, де під`їхавши до перехрестя з вул.Єдності, яка є головною по відношенню до вул. Кошового, ОСОБА_8 зупинив керований ним автомобіль, готуючись здійснювати маневр повороту вліво на вул. Єдності в м.Марганець Дніпропетровської області.

В подальшому водій ОСОБА_8 поновив рух керованого ним автомобіля «DAEWOO LANOS», але не прийняв заходів належної уваги, обережності під час здійснення маневру повороту, не передбачив можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, проігнорувавши вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, не надав дорогу мотоциклу «Honda SBR - 600» під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався з боку вул. Київська по проїзній частині вул. Єдності в м.Марганець Дніпропетровської області та мав перевагу в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з ним.

В результаті зіткнення водій мотоцикла ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді сліду садна по передній поверхні в проекції лівого колінного суглобу, закритого осколкового перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

В дорожній обстановці, дії водія автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_8 не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» і п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. При виконанні вимог пункту 16.11 та дорожнього знака 2.1 Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особи обвинуваченого через м`якість колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який визнав свою вину, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не надходило, є інвалідом 3 групи, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив обвинуваченому покарання за скоєний злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу, що є найменш суворим видом покарання, передбаченим санкцією зазначеної статті, з чим погоджується колегія суддів.
Призначене покарання також враховує тяжкість наслідків для потерпілого, що настали, а тому колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання у виді обмеження волі.
Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що обвинувачений є інвалідом 3 групи, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків пенсійного віку, які потребують сторонньої допомоги, тому позбавлення його права керування транспортним засобом призведе до того, що він залишиться без засобів для існування, а тому призначення мінімального виду покарання дозволить продовжувати обвинуваченому відшкодовувати шкоду на користь потерпілого.
Обґрунтовуючи питання щодо незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував те, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та особу винного.
Твердження апеляційної скарги прокурора щодо неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_8 того, що він є працездатною особою, але суспільно-корисною працею не зайнятий, відсутні постійні джерела доходу, не заслуговують на увагу, оскільки під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинувачений є інвалідом 3 групи та має певні обмеження щодо умов та характеру праці.
Також, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснював, що він щиро розкаюється у вчиненому злочині та добровільно готовий відшкодувати потерпілому усі збитки, призначені судом першої інстанції, що позитивно характеризує обвинуваченого після вчинення злочину та свідчить про його бажання відшкодувати завдану злочином шкоду.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку в частині призначеного покарання, про що ставить вимогу в апеляційній скарзі прокурор.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Під час апеляційного перегляду вироку обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Зазначив, що він має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наданими ним доказами, а саме: копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 Серії НОМЕР_2 за №400450 від 10 жовтня 2012 року, та повідомленням з Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року за № 459 про те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання щодо позбавлення прав громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не розглядалось, а тому він має бути звільнений від відбування призначеного судом покарання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» (набрав чинності 07 вересня 2017 року) питання про застосування амністії суд вирішує також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку мають дітей, яким не виповнилось 18 років, щодо яких не позбавлені батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив злочин з необережності 20 червня 2015 року, тобто до набрання сили Законом України «Про амністію у 2016 році», який не є особливо тяжким, він не позбавлений батьківських прав щодо своєї доньки ОСОБА_10 , 2012 року народження, якій на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років.

Обмежень, визначених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування вказаного Закону до ОСОБА_8 , встановлено не було.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 . Закон України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4