Справа № 572/2828/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2018 року Сарненський районний суд Рівненської області
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 приблизно о 02 годині 14 жовтня 2016 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул.Белгородській м.Сарни Рівненської області, погодившись на пропозицію двох невстановленим досудовим розслідуванням осіб за грошову винагороду у розмірі 500 грн. вчинити підпал магазину «Секонд-Хенд», розташованого по вул.Белгородській м.Сарни Рівненської області, приміщення якого на праві власності належить ФОП ОСОБА_6 , яким вказане приміщення здано в оренду ТзОВ «НІД» - того ж дня о 3 год. 15 хв. прибув до приміщення вказаного вище магазину. За вказаних вище обставин ОСОБА_4 розбив віконне скло та пошкодивши металеву решітку одного із вікон вказаного торгівельного закладу, таємно проник до приміщення магазину, де з метою умисного знищення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою сірників підпалив наявний у торгівельному закладі та призначений до реалізації одяг, який в подальшому спричинив пожежу всього майна та будівлю торгівельного закладу, що призвело його у непридатний для використання за його цільовим призначенням стан. Внаслідок дій обвинуваченого ФОП ОСОБА_6 завдано матеріальних збитків на суму 1 468 185 грн., ТзОВ «НІД» - матеріальних збитків на суму 497 500 грн., тобто, на загальну суму 1 965 685 грн., що є особливо великим розміром.
Такі дії обвинуваченого органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України, як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах.
Крім цього, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 приблизно о 3 год. 14 жовтня 2016 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні магазину «Секонд-Хенд», що по вул.Белгородській м.Сарни Рівненської області, до якого проник для здійснення його підпалу, таємно викрав бувші у використанні шкіряну куртку вартістю 650 грн. та дитячий рюкзак вартістю 240 грн., належні ТзОВ «НІД», чим заподіяв вказаному товариству збитків на загальну суму 890 грн.
Такі дії обвинуваченого кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав, однак, по суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що 14 жовтня 2017 року приїхав до м.Сарни з метою отримати тимчасові заробітки та перебував на вул.Белгородській. Під час вказаних подій до нього підійшли двоє незнайомих чоловіків та запропонували за грошові кошти у сумі 500 грн. здійснити підпал приміщення, в якому реалізовували бувший у використанні одяг. Оскільки вказані особи запевняли обвинуваченого, що за такі дії він жодної відповідальності нести не буде останній погодився на пропозицію незнайомців. Обвинувачений повідомив, що він особисто розбив скло одного із вікон вказаного в обвинувальному акті приміщення, після чого за допомогою одного із незнайомих чоловіків, пошкодив металеві грати на цьому вікні та проник до приміщення, підпаливши частину одягу. Однак, обвинувачений вказав, що він не може підтвердити, що внаслідок його дій було заподіяно шкоду, розмір якої вказано у обвинувальному акті у 1 965 685 грн., зазначивши, що одяг, який реалізовували у вказаному магазині був дуже низької якості. Крім цього, обвинувачений не заперечує, що під час перебування у приміщенні торгівельного закладу по АДРЕСА_2 , куди дістався через вікно з метою підпалу, він для власного використання викрав шкіряну чоловічу куртку та дитячий рюкзак, однак, також заперечив вартість вказаних речей, зазначену в обвинувальному акті, вказавши, що вартість цих речей має бути значно нижчою від вказаної в обвинуваченні.
В ході судового розгляду прокурор просив не досліджувати зібрані у кримінальному провадженні докази на підставі визнання вини обвинуваченим, проводити розгляд провадження у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений не заперечував щодо такого порядку.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Частиною 2 статті 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Прокурор у даному кримінальному провадженні, який, згідно із п.15 ч.2 ст.36 КПК України уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, заявила про застосування у даному кримінальному провадженні ч.3 ст.349 КПК України, якою встановлено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Прокурор наполягала на визначенні саме такого порядку дослідження доказів за наявності в поясненнях обвинуваченого та обвинувальному акті певних суперечностей щодо розміру заподіяної шкоди.
Так, відповідальність за ч.2 ст.194 КК України настає, в тому числі, за умисне знищення чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.
Таким чином, необхідною і безумовною кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст.194 КК України є вартість знищеного майна.
Обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується умисне знищення майна на суму 1 965 685 грн., яка обвинуваченим фактично заперечується.
Вказані вище суперечності стосовно розміру шкоди, завданої діями обвинуваченого, стороною обвинувачення не усунуто. Відповідно до ст.62 Конституції України - усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
З огляду на наведене, враховуючи фактичне заперечення обвинуваченим певних обставин, що впливають на кваліфікацію діяння та враховуючи позицію прокурора щодо не дослідження доказів на спростування показів ОСОБА_4 , суд вважає недоведеною винність останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.
Згідно із вимогами ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Обов`язок доказування наведених вище обставин, згідно із ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора.
Суд за власною ініціативою не може досліджувати будь-які докази, оскільки такі дії суперечать принципу об`єктивності та неупередженості суду, який має лише створювати умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а тому не може ініціювати дослідження доказів, обираючи їх на власний розсуд, оскільки такі дії можуть бути розцінені як упередженість суду.
Таким чином, обвинуваченого ОСОБА_4 слід виправдати, за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, оскільки належних та допустимих доказів на доведення вчинення ним злочину, передбаченого вказаною нормою стороною обвинувачення надано не було.
Також, ОСОБА_4 інкримінується вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме : чоловічої шкіряної куртки та дитячого рюкзака, вартість яких визначено, відповідно, 650 грн. та 240 грн.
В судовому засіданні обвинувачений не заперечував факт викрадення ним вказаних вище речей, належних ТзОВ «НІД» із приміщення магазину «СекондХенд» за обставин, вказаних в обвинувальному акті, однак, вказував, що вартість цих речей не відповідає вказаній в обвинувальному акті, так як ці речі були уживані.
Чинне законодавство розмежовує поняття крадіжки, за яку наступає кримінальна відповідальність та поняття дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, за яке передбачена адміністративна відповідальність. Відмежування злочину від адміністративного правопорушення відбувається виключно на підставі визначення вартості майна.
Таким чином, для кваліфікації дій особи за ч.1 ст.185 КК України стороні обвинувачення слід довести, що вартість викраденого майна є більшою за 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
В даному випадку предметом посягання ОСОБА_4 були речі бувші у використанні, з огляду на що останнім заперечувалась їх вартість, що вказана в обвинувальному акті.
Однак, стороною обвинувачення суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної вартості, через що з урахуванням вимог ст.62 Конституції України обвинуваченого за ч.1 ст.185 КК України слід виправдати.
Потерпілою стороною заявлено цивільні позови про відшкодування шкоди, завданої злочином.
Так, ТзОВ «НІД» заявлено до ОСОБА_4 позов на суму 498 390 грн. В обґрунтування заявлених вимог потерпілою стороною зазначено, що внаслідок винних дій обвинуваченого товариству заподіяно матеріальних збитків на суму 497 500 грн.
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 1 468 185 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином, в обґрунтування чого зазначено, що злочинними діями обвинуваченого потерпілому заподіяно матеріальну шкоду на вказану суму.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, підставою для відшкодування шкоди є наявність винних дій особи, наслідки у виді завданої шкоди та наявність причинного зв`язку між діями особи та шкодою, яка заподіяна.
Однак, як у позові ТзОВ «НІД», так і у позові ОСОБА_6 не зазначено які саме збитки заподіяні внаслідок дій обвинуваченого (тобто, вартість яких саме речей становить суму завданого збитку). Крім цього, потерпілими не надано жодного доказу на підтвердження суми позову. Позовна заява містить виключно формулювання обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, враховуючи ті обставини, що суд дійшов висновку щодо недоведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, з урахуванням ненадання потерпілими доказів на підтвердження розміру завданої шкоди у задоволенні позовних вимог до обвинуваченого, як за позовом ТзОВ «НІД», так і за позовом ОСОБА_6 слід відмовити.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні таємному викраденні чужого майна (крадіжці) та умисному знищенні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах - виправдавши його, за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України.
У задоволенні позовних вимог ТзОВ «НІД» про стягнення з ОСОБА_5 498 390 грн., та позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 1 468 185 грн. завданої матеріальної шкоди відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області ОСОБА_8