В И Р О К
іменем України
Справа №377/473/17
Провадження №1-кп/377/43/17
05 жовтня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не одруженого, освіта повна загальна середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04.11.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, -
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, за наступних обставин.
ОСОБА_6 , будучи судимим в листопаді 2015 року Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.1 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку на один рік, на шлях виховання та перевиховання не став, а маючи не зняту і не погашену у порядку, встановленому законом судимість, вчинив крадіжку чужого майна, поєднану з проникненням у сховище.
Так, 12 червня 2017 року, близько 14 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «СОЮЗ ТТ-010», який належить ТОВ «Альянс Маркет», та розташований за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, буд. № 5, переслідуючи корисливу мету, вирішив викрасти майно відвідувачів, яке знаходилось в камерах зберігання особистих речей відвідувачів магазину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до стійки камер схову, які знаходяться в приміщенні супермаркету «СОЮЗ ТТ-010», де шляхом підбору ключа відкрив камеру зберігання особистих речей відвідувачів під номером 43, звідки таємно, викрав майно, яке належало ОСОБА_7 , а саме: поліетиленовий пакет, в якому знаходилась картопля вагою 2 кг., вартістю 20 гривень; моркву вагою 0,7 кг., вартістю 4 гривні; черешня вагою 0,5 кг., вартістю 20 гривень; жіночу сумочку, в якій знаходились парасолька, вартістю 310 гривень, мобільний телефон марки Samsung GT-C3322, вартістю 450 гривень, зі встановленими в нього сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» (Україна), вартістю 25 гривень, та сім-карткою оператора мобільного зв`язку (Росія), вартістю 50 гривень, і грошові кошти в сумі 2500 російських рублів, що згідно офіційного курсу гривні станом на 12 червня 2017 року становить 1145 гривень, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1999 гривень.
В подальшому ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у сховище, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю і показав, що 12 червня 2017 року він зі знайомим ходив на базар для того, щоб знайти там роботу. Не знайшовши роботу, вони направилися до магазину «Союз», щоб купити хліба. В той час, як знайомий пішов до магазину, він залишився стояти біля входу в магазин та побачив, що в магазин заходить жінка з пакетом в руках. Йому було видно, що в пакеті знаходилися продукти харчування. Він почав спостерігати за жінкою, щоб побачити, в яку камеру схову вона покладе пакет з продуктами харчування, щоб потім його викрасти. Після того, як жінка поклала пакет в камеру схову, він підійшов до цієї камери схову та за допомогою ключа від іншої камери схову відкрив її. З камери схову він забрав пакет з продуктами харчування, в якому знаходились: картопля, морква, черешні, а також забрав сумку. Вийшовши на вулицю, він відкрив сумку, забрав з неї капюшон, парасольку, мобільний телефон та поклав до пакету, а сумку, в якій можливо знаходилися 2500 російських рублів, викинув. З мобільного телефону дістав сім-карту та викинув, а телефон продав на базарі за 30 гривень. За ці кошти він купив спиртні напої. На наступний день його затримали працівники поліції, він зразу визнав вину та сприяв розкриттю злочину. Заподіяну шкоду потерпілій відшкодував, в скоєному щиро розкаюється.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила проводити судове засідання за її відсутності. Претензій до обвинуваченого не має. Враховуючи, що за відсутності потерпілої можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, то вирішено питання про проведення судового розгляду без потерпілої.
Згідно розписки потерпілої ОСОБА_7 , вона отримала мобільний телефон «Samsung», 2 кг картоплі, 0,7 кг моркви, парасольку, капюшон, 4 ключі від квартири. Матеріальна шкода їй відшкодована, Претензій матеріального характеру вона не має( а.п. 59).
Відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 22 червня 2017 року мобільний телефон марки «Samsung GT-C3322», картопля, морква, капюшон, парасолька, комплект 4-х ключів, диск з відеозаписом камери відеоспостереження магазину «СОЮЗ ТТ-010», на якому зафіксовану час вчинення ОСОБА_6 крадіжки, оглянуті та визнані речовими доказами. Речові докази: мобільний телефон марки Samsung GT-C3322, картопля, морква, капюшон, парасолька, комплект 4-х ключів передані на зберігання власнику ОСОБА_7 .. Речовий доказ: диск з відеозаписом камери відеоспостереження магазину «СОЮЗ ТТ-010», на якому зафіксовану час вчинення ОСОБА_6 крадіжки, зберігається в матеріалах кримінального провадження(а.п. 57-58).
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2015 року, який набрав законної сили 05.12.2015 року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строк один рік (а.п. 51-52).

Як вбачається з повідомлення в.о. начальника Деснянського районного сектору Чернігівського міського відділу з питань пробації № 2820 від 21.08.2017 року, 04.11.2016 року у ОСОБА_6 закінчився іспитовий строк, проте клопотання до суду направлено не було, оскільки під час іспитового строку ним було скоєно новий злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України(а.п. 49).

Згідно повідомлення про підозру від 14 червня 2017 року ОСОБА_6 слідчим СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області повідомлено про підозру у вчиненні 19 вересня 2016 року злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України(а.п. 69-71).

Із змісту довідки про судимість видно, що 07.11.2016 року до суду направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, а 21 червня 2017 року до суду направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України(а.п. 46-48).

Відповідно до листа голови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2017 року ухвалою суду від 06.09.2017 року об`єднано в одне кримінальне провадження кримінальне провадження за № 740/3452/17 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та кримінальне провадження за № 740/4099/17 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і призначено до судового розгляду на 03 листопада 2017 року(а.п. 144).

Переконавшись у добровільності повного визнання обвинуваченим своєї винуватості та правильному розумінні його суті, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та необхідність призначення йому покарання. Разом з тим, кваліфікуюча ознака повторність, яка зазначена у формулюванні обвинувачення, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
За змістом п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.06.2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.
Враховуючи, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, знаходиться в Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області, то Славутицький міський суд позбавлений можливості надати кримінально-правову оцінку вказаному злочину.
Як вбачається із змісту листа голови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2017 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, не розглянуто і вирок щодо нього у цьому кримінальному провадженні не ухвалено.

За змістом ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що кваліфікуюча ознака повторність підлягає виключенню з обвинувачення.
Призначаючи покарання обвинуваченому відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, яке буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину.

При цьому суд не погоджується з доводами захисника про визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, тяжке матеріальне становище обвинуваченого, та вважає, що вчинення злочину обвинуваченим, перебуваючи в тяжкому матеріальному становищі, яке викликане тим, що він, будучи особою працездатного віку, не працює та немає легального ходу, характеризує його з негативної сторони.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд бере до уваги, що він вчинив тяжкий злочини, раніше судимий, на шлях виправлення не став та відповідних висновків не зробив, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується формально позитивно, офіційного місця роботи немає, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря - нарколога та лікаря-психіатра ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі.
Суд вважає неможливим застосування ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому за вчинення інкримінованого злочину, та призначення покарання іншого, більш м`якого виду, не зазначеного в санкції частини 3 статті 185 КК України, у виді обмеження волі, про що просив захисник, виходячи з наступного.

Із змісту ч.1 ст.69 КК України вбачається, що підставою для призначення іншого покарання, більш м`якого виду, не зазначеного в санкції частині статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, є наявність не тільки кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а і особа винного.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 не працює, легального доходу немає, раніше судимий, проте відповідних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а вчинив злочин проти власності, його поведінка після вчинення злочину є негативною, оскільки переховувався від суду, притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.309 КК України, під час іспитового строку, то суд вважає, що ці дані про особу винного підтверджують його суспільну небезпеку і не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, та унеможливлюють застосування до нього ч.1 ст.69 КК України і призначення покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, більш м`якого виду, ніж передбачене в санкції ч.3 ст.185 КК України.
Зазначені обставини свідчать про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання, тому суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України.
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування останнього. Якщо таке рішення не ухвалювалося, суд при розгляді справи про новий злочин не вправі призначати покарання за сукупністю вироків.
Враховуючи, що обвинуваченим було вчинено злочин після закінчення іспитового строку, але рішення щодо нього про звільнення від призначеного покарання не ухвалювалося, то суд призначає покарання лише за цей злочин.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Документально підтверджених судових витрат немає.

Речові докази за правилами ст. 100 КПК України:

- мобільний телефон марки Samsung GT-C3322,картопля, морква, капюшон, парасолька, комплект 4-х ключів, які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , необхідно залишити власнику - потерпілій ОСОБА_7 ;

- диск з відеозаписом камери відеоспостереження магазину «СОЮЗ ТТ-010», на якому зафіксовану час вчинення крадіжки ОСОБА_6 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження, необхідно залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Беручи до уваги, що до набрання вироком законної сили зберігаються ризики, а саме: вчинення нового злочину та переховування від суду, для запобігання яких обвинуваченому було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то застосований до нього запобіжний захід необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-375 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Строк відбування покарання обчислювати з 05 жовтня 2017 року, зарахувавши до нього час тримання під вартою під час судового розгляду з 27 вересня 2017 року по 05 жовтня 2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили з утриманням в Чернігівському слідчому ізоляторі.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung GT-C3322», картопля, морква, капюшон, парасолька, комплект 4-х ключів залишити власнику потерпілій ОСОБА_7 , диск з відеозаписом камери відеоспостереження магазину «СОЮЗ ТТ-010», на якому зафіксовану час вчинення ОСОБА_6 крадіжку, залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду сторонами можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_8