Справа № 635/8335/16-к
Провадження № 1-кп/635/245/2018
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2018 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому розгляді у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003102 від 31.07.2016р., за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

за участю:

сторони обвинувачення:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

сторони захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачений впливає на свідка ОСОБА_8 та на інших фігурантів подій, які були присутні при обставинах ДТП. Також, потерпіла вважає, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, оскільки не виконав ухвалу слідчого судді від 24.11.2016р. і не здав на зберігання у відповідний орган закордонний паспорт, інші документи, які дають право на виїзд, в`їзд до України. Тому, існує наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання потерпілої, вважав, що у суду є підстави для застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання потерпілої, оскільки остання не має право ставити перед судом питання про обрання, зміну запобіжного заходу обвинуваченому. Відповідно до вимог ЦПК України зазначені питання може ставити перед судом тільки прокурор. Тому, підстав для задоволення клопотання потерпілої у суду не має.

Обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні вважали, що потерпіла не обґрунтувала зазначені у клопотанні ризики, які дають підстави для обрання відносно ОСОБА_3 такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання суд приходить до наступного.

Статтями 8, 29 Конституції України, як нормами прямої дії, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановленому законом.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього кодексу.

При цьому, з клопотанням про застосування або зміну запобіжного заходу, як приведено в статті 184 КПК України, може звернутися слідчий чи прокурор.
При системному аналізі норм глави 18 розділу ІІ КПК України, не вбачається потерпілого як суб`єкта, що може звернутися до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таке клопотання може подати сторона обвинувачення у відповідності до вимог ст. 177, 183, 184, 200 КПК України.
Разом з тим, обґрунтування на які посилається потерпіла у своєму клопотанні містять лише припущення про наявність визначених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, тоді як в силу норм ч. 1 ст. 184 КПК України, до якої відсилає ст. 200 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу має містити виклад обставин, на підставі яких слідчий чи прокурор дійшли висновку про наявність ризиків, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Натомість, будь-яких доказів, якими б було підтверджено існування перелічених ризиків в частині 1 статті 177 КПК України, потерпілою суду не надано.

Більш того, клопотання потерпілої ОСОБА_5 подане з порушенням норм розділу ІІ КПК України, а саме: з наданого до суду клопотання не вбачається, що було дотримано положення ст. 200 КПК України, де передбачено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надана обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду.
Тоді як, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується виключно у випадках доведеності, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризиками, передбаченим ст.177 КПК України.
При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Таким чином, згідно норм КПК України потерпілий не наділений правом звернутися до суду з клопотанням про обрання чи зміну запобіжного заходу. Тоді як, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується виключно у випадках доведеності, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризиками, передбаченим ст.177 КПК України.
З огляду наведеного суд, вважає що клопотання потерпілої ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1