Справа № 368/1104/17
провадження № 1-кс/368/291/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2017 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на відмову вносити відомості в ЄРДР, -
ВСТАНОВИВ :
До Кагарлицького районного суду Київської області із скаргою звернувся ОСОБА_4 , в якій просить суд зобов`язати Кагарлицьку місцеву прокуратуру внести відомості до ЄРДР на підставі заяви про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування, мотивуючи свою скаргу наступним.
Предмет оскарження: відписка (додаток 1) керівника Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 21.08.2017 № 36-61-17 про відмову вносити відомості заяви про кримінальне правопорушення в ЄРДР.
Обґрунтування (стислий виклад): відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК: «Право і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення», тобто закон (а не особиста думка прокурора), ще 21.08.2017 р. встановив для нього статус учасника кримінального провадження в якості потерпілого, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.1 КПК: «Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України», а згідно ч. 1 ст.5 КПК: «Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення».
Окрім цього, він поставив підпис на процесуальному документі, яким в належний спосіб доніс до відома прокурора розуміння змісту ст. 383 ККУ, а це у контексті ст. 2 КПК означає, що завданням прокурора є захист його від кримінального правопорушення, а крім того охорона його прав, свобод і законних інтересів.
З іншої сторони до нього повинна бути застосована належна правова процедура, якою оскаржувана відписка не являється апріорі, тобто він усвідомлює, що статус потерпілого може (в теорії) змінити на підозрюваного і обвинуваченого у цій самій справі, коли начальник слідчого управління ОСОБА_6 натомість може стати потерпілим вже від моїх дій, у світлі смислового навантаження ст.383 ККУ.
Висновки прокурора: юридична підстава: «Згідно з ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом».
Фактичні аргументи: «Системний аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення».
«Незважаючи на те, що у поданій Вами заяві зазначається про можливе вчинення кримінального правопорушення, вказане звернення за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить фактичного існування даних, які б вказували на наявність у діях будь-яких осіб ознак кримінальних правопорушень, передбачених відповідними статтями Особливої частини Кримінального кодексу України».
Ч. 1 ст.2 ККУ дає лише загальні визначення поняттю кримінального правопорушення. Сам Кодекс визначає перелік кримінально-карних діянь, а не процесуальний порядок кримінального провадження, тобто вчинення будь-якої дії у кримінальному провадженні регулюється виключно КПК (ч. 1 ст. 1,ч.1 ст. 5).
Зміст ч. 1 ст. 214 КПК спростовує нездорове припущення прокурора щодо заяв про злочин, які підлягають внесенню в ЄРДР, тобто всі заяви про злочин підлягають внесенню в ЄРДР.
Прокурор упустив ч. 2 ст. 2 ККУ, у якій записано таке: «Особо вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду» (це саме і багато іншого вбачається із змісту ст.17 КПК), коли презумпцію невинуватості гарантує і ст. 62 Конституції, тобто будь-які факти чи докази у заяві про злочин в принципі не можуть бути «об`єктивними даними, які дійсно свідчать про ознаки злочину», а тому повинні доводитись (спростовуватись) у законний спосіб, а саме - виключно на стадії досудового розслідування.
Так, відсутність складу злочину та навіть відсутність складу події кримінального правопорушення може встановлюватись лише згідно КПК: (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284) та по завершенню досудового розслідування (п. 1 ч. 2 ст. 283), а крім того оформлюватись мотивованою постановою (ч.ч. 3, 4 ст. 284) і більше того, згадане підлягає доказуванню в рамках кримінального провадження (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91), де обов`язок доказувати покладається власне на слідчого і прокурора (ч. 1 ст. 92).
Разом з тим заява є тим джерелом, яке згідно ч. 1 ст. 214 КПК лише може (а не зобов`язане) свідчити про вчинення кримінального правопорушення, коли ч. З ст. 214 КПК прямо забороняє прокурору доходити будь-яких висновків до внесення відомостей в ЄРДР, коли ст. 383 ККУ застерігає вже заявника від завідомо неправдивої заяви чи повідомлення про злочин.
Окрім цього заява про кримінальне правопорушення розглядалась прокурором в порядку звернення громадян у час, коли однойменний закон (ст. 12) прямо забороняє таке робити: «Дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним... законодавством».
Таким чином прокурор дискримінує ряд прав, передбачених КПК: на захист від злочину (ст. 2), на статус потерпілого (ч. 2 ст. 55), права потерпілого (ст. 56), наприклад право, оскаржувати будь-які дії, заявляти клопотання і відводи, брати безпосередню участь у всіх слідчих та розшукових діях, допитах... і навіть підтримувати обвинувачення в суді, якщо прокурор (з єдино можливої причини) відмовився підтримувати державне обвинувачення.
Отже юридична підстава, а тим більше приведені доводи прокурора нікчемні, як і оскаржувана відписка (додаток 1), позаяк не просто суперечать закону, з якої сторони до цього не підійти, а й взагалі нівелюють дію КК та КПК, до того ж його місце за таких обставин на лаві підсудних, а не у статусі процесуального державного обвинувача вирішувати долі людей.
Відповідно до п.5 ст.121 Конституції: «Прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами».
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції: «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй».
Відповідно до ч. 1 ст.7 КПК: «Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: «1) верховенство права (згідно
ч.І ст. 8 КПК: «Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави»), ст. 3 Конституції, дає цьому більш ширше і буквальне для сприйняття визначення: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави».
Скаржник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, так як він не може з`явитися по поважній причині.
Прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 просила скаргу ОСОБА_4 не задовольняти, оскільки відомості вказані в скарзі не мають ніякого складу злочину, в тому числі і ч. 3 ст. 161 КК України.
Повне фіксування судового розгляду скарги здійснюється у разі наявності клопотання про таке фіксування. За відсутності відповідного клопотання фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснюється, оскільки клопотань від учасників процесу щодо фіксування технічними засобами розгляду вказаного клопотання не надходило, тому фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , вивчивши надані докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, виходячи з наступних підстав.
Загальні положення досудового розслідування визначені главою 19 КПК України.
Згідно зі ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Приписи ч. 1 ст. 214 КПК та пункт 2.2 Інструкції про організацію взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 року, зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Згідно із ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України та пп. 4 п. 2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
При цьому слід зазначити, що саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально - караного діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомленні, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обовязкові обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела, і отже зі змісту ст. 214 КПК України заява про кримінальне правопорушення повинна містити саме такі відомості.
Також, відповідно до ст. 214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи досліджені в судовому засіданні матеріали, заява від 21.08.2017 року не містить фактичних даних про вчинення кримінального правопорушення, обставини, на які в своїй заяві посилається скаржник, відповідно до ст. 11 КК України не можуть трактуватися як злочин, а тому відсутні підстави для реєстрації її заяви у ЄРДР, у зв`язку з чим, приходжу до висновку про відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст.. 214, 303, 304, 305, 306, 307 КПК України (в редакції 2012 року), слідчий суддя, -
у х в а л и в:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на відмову вносити відомості в ЄРДР - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя : ОСОБА_1