Справа № 442/5511/17
Провадження № 1-кп/442/103/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000628 від 20.04.2017, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, засудженого вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 28.03.2016 за ч. 1 ст. 301 КК України до штрафу у розмірі 850 грн, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в :
17.04.2017 приблизно о 04 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, вчинив конфлікт зі ОСОБА_4 , під час якого умисно наніс їй один удар головою в область носу, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому носа в дистальній третині з кутовим зміщенням, садна на чолі справа ближче до головки правої брови, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 24.04.2017 № 153 по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, пояснив, що 17.04.2017 приблизно о 03-04 ранку прийшов забрати свої речі одяг. Потерпіла ОСОБА_4 , яка приходиться йому матір`ю, його не пускала. Оскільки ключів в нього не було, то він наліг на двері і вибив їх. Потім він забрав речі. Вдома в цей час, крім матері, були його сестри ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та брати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зазначив, що коли він забирав речі в двох пакетах, то присутні заважали йому піти з квартири, душили. Коли йому налетіли на шию він махнув головою і відчув удар. Після цього він забрав речі, вийшов в коридор і чекав на патруль.
Вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні наступними доказами :
показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила, що з 16 на 17 квітня вночі, о 03 год. 30 хв. ранку вона спала і почула стук у двері. ОСОБА_3 вибив двері, на що вона спитала його, що він робить. Він щось відповів і вдарив її в обличчя, ліктем у ліву скроню. Після цього вона пішла за рушником. Зазначила, що обвинувачений збирався вдарити її стулом, але вийшли його брати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які його тримали до приїзду поліції;
показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила в судовому засіданні, що всі спали, а о 2-3 ночі вона почула шум вибитих дверей. Її мати ОСОБА_4 спитала у обвинуваченого ОСОБА_3 чого він прийшов. Слово за слово і обвинувачений з потерпілою почали сваритися. Після того як вона почула звук удару, то зайшла до них і побачила маму. Побігла будити брата ОСОБА_9 , інший брат ОСОБА_8 вже прокинувся. Після цього хтось з братів забрав стілець у обвинуваченого, а вона побігла викликати поліцію. Зазначила, що брати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 тримали обвинуваченого до приїзду поліції;
показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив в судовому засіданні, що після гуркоту в двері його почала будити сестра ОСОБА_6 . Вийшовши на кухню він там побачив сестру ОСОБА_7 , матір ОСОБА_4 та обвинуваченого. У матері була кров. Сестра ОСОБА_6 сказала, що обвинувачений вдарив маму. ОСОБА_11 з братом ОСОБА_9 тримали обвинуваченого до приїзду поліції;
показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив в судовому засіданні, що він спав і прокинувся від того, що обвинувачений та потерпіла агресивно кричали один на одного. Обвинувачений шукав речі, ходив по кухні, дивився в кімнату. Потерпіла ОСОБА_4 підійшла до нього ззаду, взяла за плече правою рукою і він вдарив її в обличчя. Після цього викликали поліцію;
даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 21.07.2017, відповідно до якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 в кабінеті № 10 СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, де остання остання детально розповіла та відтворила обставини нанесення їй легких тілесних ушкоджень, що мали місце 17.04.2017;
даними, що містяться у Висновку експерта від 19.04.2017 № 153, відповідно до якого у ОСОБА_4 , 50-ти років, виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому спинки носа в дистальній третині з кутовим зміщенням, садна на чолі справа ближче до головки правої брови. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути в термін близько чотирьох діб до моменту огляду, дією тупого предмета можливо в час та при обставинах на які вона вказує, зокрема вони могли виникнути 16.04.2017 і по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою: закритий перелом спинки носа в дистальній третині з кутовим зміщенням за ознакою легкого тілесного ушкодження, що викликає короткочасний розлад здоров`я; садно за ознакою легкого тілесного ушкодження.
Інших доказів, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, стороною обвинувачення суду не надано.
Вищезазначені докази суд вважає належними та допустимими, які в сукупності підтверджують ту обставину, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, у вчиненні якого суд його визнає винним.
Суд не бере до уваги та відкидає доводи обвинуваченого з приводу того, що легкі тілесні ушкодження заподіяні з необережності, оскільки обвинувачений наносячи удар усвідомлював наслідки свого удару та такий удар був спрямований безпосередньо в напрямку потерпілої.
За таких обставин, суд, оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про належність, допустимість та достовірність вказаних вище доказів, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (ч. 2 ст. 125 КК України).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, характеризуючі дані про його особу, сімейний стан, вік обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про його особу, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, суспільно-корисною працею не займається, має малолітню дитину на утримання якої не сплачує аліменти, крім того, суд враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.
Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання є рецидив злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, його наслідки, особу винного та його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією статі, за якою визнав його винуватим, покарання у виді арешту, який в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України.
З огляду на те, що обвинуваченого ОСОБА_3 засуджено за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 28.03.2016 до штрафу в розмірі 850 грн, в ході виконання якого ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.12.2016 було замінено призначене ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн 00 к. покаранням у виді громадських робіт строком 50 годин за місцем його проживання.
В силу положень ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
ОСОБА_3 вважається засудженим до основного покарання у вигляді штрафу, а тому на підставі ст. 71 КК України покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва повинно виконуватись самостійно.
Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувались.
Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд
з а с у д и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за який призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків призначити покарання, визначене за даним вироком та за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 28.03.2016, який виконувати самостійно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1