19.02.2018
Справа № 642/5901/15к
н/п 1-кс/642/201/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2018 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , представника заявниці адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001822 від 10 липня 2015 року, -

встановив:
07.02.2018 року ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні № 0001822 від 10.07.2015 року , яку потім уточнила та просила зобов"язати старшого слідчого Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_6 повернути майно, яке було вилучене в ході обшуку 03 жовтня 2015 року в межах даного кримінального провадження на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 07.09.2015 року.
В обґрунтування своєї скарги заявник зазначила, що 03.10.2015 року під час проведення обшуку за місцем її проживання за адресою АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова було вилучено майно слідчим ОСОБА_7 , а саме документи фізичної особи-підприємця, компютерна техніка, та грошові кошти в розмірі 20850 євро. Загальний перелік вилученого складається із 136 пунктів. Заявниця вказує, що грошові кошти знаходились у кімнаті її матері в сумі 30 000 євро - в трьох пачках по 10 000 євро, які вона брала під розписку на тимчасове зберігання. В задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року відмовлено, однак майно їй всупереч вимогам ст. 171 КПК України до цього часу не повернуто. Заявниця неодноразово зверталася до слідчого з вимогою повернути їй майно, але їй було відмовлено. Також заявниця вказує, що вона звернулася з заявою про неправомірні дії працівників поліції, та за її заявою внесені відомості до ЄРДР за № 0001002. Заявниця вважає, що слідчий звертаючись до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку у її квартирі ввів в оману суд щодо необхідності проведення обшуку, оскільки до теперішнього часу відсутній у матеріалах кримінального провадження протокол допиту особи, яка нібито повідомила про вчинення нею кримінального правопорушення, а саме громадянина Іспанії ОСОБА_8 . Вважає, що вилучення у неї майна порушує її право на мирне володіння майном та повинно бути повернуто.
У судовому засіданні заявник та її представник адвокат ОСОБА_5 скаргу підтримали, посилаючись на викладені в скарзі обставини.
Слідчий СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, зазначивши, що неодноразово ухвалами слідчого судді відмовлено у поверненні вказаного майна заявнику. Обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді, вилучене під час обшуку майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесена постанова слідчим. В даний час тривають слідчі дії, зроблено міжнародне доручення про допит громадянина Іспанії.
Вислухавши заявника, її представника, слідчого, вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, огляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Статтєю 169 КПК України закріплений вичерпний перелік випадків, коли тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене.

Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадку: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Вимогами ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий, прокурор мають право оглядати та вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, при цьому вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, вважаються тимчасово вилученими.
Судом встановлено, що в провадженні Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0001822 від 10 липня 2015 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій компанії НОРД-СХІД АРГО ХОЛДИНГ ТОВ.
З матеріалів доданих до скарги, вбачається, що громадянин Іспанії ОСОБА_8 звернувся із заявою про заволодіння шахрайським шляхом його грошовими коштами в розмірі 49268, 74 євро.
07 вересня 2015р. ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова було надано дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , де зареєстрована та мешкає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання і вилучення документів про переведення громадянином ОСОБА_8 грошових коштів на рахунок ОСОБА_4 , електронно-обчислювальної техніки, на якій можуть бути відображені взаємовідносини між ОСОБА_4 , фірмою НОРД-СХІД АРГО ХОЛДИНГ ТОВ та громадянином ОСОБА_8 , електронних носіїв (флеш карт), грошових коштів, які були здобуті злочинним шляхом.
03 жовтня 2015 року старшим слідчим СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_7 , було проведено обшук у вищевказаному приміщенні та під час обшуку було вилучено документи, компютерна техніка, та грошові кошти в сумі 20850 євро.
Таким чином, враховуючи встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене в ході обшуку майно, не є тимчасово вилученим, оскільки на його вилучення надавався дозвіл, тому вилучене майно не потребувало арешту.
Як зазначено слідчим, та підтверджено заявницею, ОСОБА_4 неодноразово вже зверталася до слідчого судді з приводу повернення їй вилученого під час обшуку майна, однак їй було відмовлено.
Так, з наданою слідчим ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 року вбачається, що постановою старшого слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_7 від 5 жовтня 2015 року вилучене та перелічене в протоколі обшуку від 3 жовтня 2015 року майно визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.
Крім того, в п.1.2. Узагальнення ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» станом на 12 січня 2017р.) зазначено, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи,які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу,вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, якщо стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор не внесли клопотання в порядку і строки, встановлені ч. 5 ст. 171 КПК, слідчі судді обґрунтовано задовольняють скарги на бездіяльність зазначених субєктів з неповернення відповідного майна.
Водночас результати аналізу судової практики свідчать про те, що володільці вилученого майна або їх представники досить часто у відповідних скаргах порушують питання повернення майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук. Слідчі судді у таких випадках обґрунтовано відмовляють у задоволенні скарг, оскільки вилучення майна, яке відповідає передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК ознакам, у такий спосіб не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст.171 КПК.
Слідчий суддя зазначає, що грошові кошти, документи та комп`ютерна техніка, флеш - карти, про повернення яких заявлено ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено у законний спосіб, в межах кримінального провадження та у відповідності до ухвали слідчого судді про проведення обшуку згідно з вказаним переліком, тому відсутні підстави вважати таке майно тимчасово вилученим майном в розумінні положення ч. 7ст. 236 КПКУкраїни,
Таким чином, у слідчого були відсутні підстави для звернення з клопотанням до слідчого судді про арешт вилученого майна, хоча він і звернувся з ним до суду у встановлений законом строк. Та сам факт звернення слідчого до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно не визначає процесуальний статус цього майна як тимчасово вилучене.
Враховуючи те, що вилучені речі на підставі ухвали слідчого судді прямо передбачені в останній, такі речі не є тимчасово вилученим майно, а є речовими доказами у кримінальному провадженні визнані такими постановою слідчого. Таким чином правові підстави для задоволення скарги і в цій частині відсутні.
При цьому, звертаю увагу, що оскільки наявність у вилучених комп`ютерній техніці, документах, грошових коштах відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчиненого кримінального правопорушення, встановлюються під час кримінального провадження, потребують дослідження у сукупності з іншими доказами, які під час розгляду скарги не проведено в повній мірі, тому як досудове розслідування триває, підстави вважати вилучене майно таким, що не містить ознак, визначених ст. 98 КПК України, відсутні.
Доля речових доказів, як вже зазначалося, підлягає вирішенню у порядку, встановленому ст. 100 КПК України.
З цих же підстав скаржниці вже неодноразово було відмовлено у поверненні вилученого майна ухвалами слідчих суддів.
Посилання скаржниці, що на даний час зявилися нові обставини, а саме наявність відомостей щодо відсутності протоколу допиту громадянина Іспанії ОСОБА_8 у матеріалах кримінального провадження, жодним чином не спростовують процесуального статусу вилучених речей. Оцінка вказаним доводам може бути дана лише при прийнятті остаточного рішення по даному кримінальному провадженню.
Керуючись ст. ст. 303-309, 376 КПК України, -
ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001822 від 10 липня 2015 року відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1