Справа № 464/3176/14-к
пр.№ 1-кп/464/19/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.09.2017 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, судимого:

05.03.2002 Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст. 309 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі;

17.11.2004 Сихівським районним судом м. Львова за ч.3 ст. 185, ст. 395 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

24.12.2008 Сихівським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі;

23.02.2012 Бродівським районним судом Львівської області за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 185, ст. 395 КК України до двох років одного місяця позбавлення волі, покарання відбуте,

зареєстрований АДРЕСА_1 ,

проживаючий АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 01 січня 2014 року біля 08.00 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , де орендував кімнату, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, отримавши від потерпілого ОСОБА_8 , який також орендував кімнату у вказаній квартирі, нетбук марки «Самсунг», вартістю 3300 грн., незаконно привласнив такий, повідомивши потерпілому, що нетбук викрадено, та в подальшому продав вказаний нетбук невідомій особі, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 3300 грн.

Крім цього, ОСОБА_3 04 січня 2014 р. біля 16.00 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , де орендував кімнату, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , а саме: холодильник марки «Норд» моделі «ДХ 271-080», вартість якого становить 1200 грн., який у подальшому продав, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вищевказану суму коштів.

Крім цього, ОСОБА_3 05 лютого 2014 року біля 23.20 год., знаходячись по вул. Хоткевича, 10 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом розбиття вікна в автомобілі «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_1 , з салону таємно викрав автореєстратор «Quintezz», в якому знаходилася карта пам`яті на 2Gb, зарядний пристрій «Quintezz», MP4-плеєр, автомобільний розгалужувач USB, що належать потерпілому ОСОБА_10 , загальна вартість яких становить 425 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду.

Крім цього, ОСОБА_3 10 лютого 2014 р. о 17.20 год., знаходячись у приміщенні торгового центру «Метро», що на вул. Дж.Вашингтона, 8г у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав з відкритої вітрини пляшку віскі «Bushmills», ємністю 0,7 л, вартістю 174,90 грн., та намагався пронести через турнікети, що знаходяться на виході з приміщення торгового центру, однак, злочинний намір до кінця не довів, оскільки був затриманий працівниками охорони.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, а саме за епізодами крадіжок, шахрайства відносно потерпілого ОСОБА_8 , закінченого замаху на крадіжку. Показав, що 01.01.2014 отримав від потерпілого ОСОБА_8 нетбук марки «Самсунг», який продав, а потерпілому сказав, що нетбук викрадено. Також підтвердив, що 4 січня 2014 р. шляхом вільного доступу викрав холодильник у власниці квартири ОСОБА_9 , який продав. Крім цього, вказав, що 05 лютого 2014 року, знаходячись по вул. Хоткевича, 10 у м. Львові розбив вікно в автомобілі «Opel Vivaro», з якого викрав автореєстратор «Quintezz». Визнав, що 10 лютого 2014 р. викрав з відкритої вітрини ТЦ „Метро пляшку віскі, однак на виході з магазину був затриманий працівниками охорони. У вчинених злочинах кається, просить врахувати його незадовільний стан здоров`я. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 визнав частково: розмір відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, моральної на суму 500 грн.

Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальних актах, беручи до уваги, що не оспорюються фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю та об`єктивно доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно.

Крім того, дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) у потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , повторно.

Крім того, дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна ТзОВ «Метро кеш енд кері Україна» (крадіжку), повторно.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується за ч.2 ст.190 КК України по наступних епізодах.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 07 лютого 2014 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, в ході телефонної розмови переконав потерпілу ОСОБА_11 , що її син потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, та збив людину, і необхідні кошти для закриття справи в міліції. В подальшому того ж дня біля 02.30 год. прибув до помешкання ОСОБА_11 на АДРЕСА_4 , де, представившись працівником міліції, заволодів шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_11 у розмірі 1000 грн., з метою вирішення неіснуючої проблеми, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму коштів.

Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 07 лютого 2014 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, виконуючи узгоджений попередньо план, в ході чого невстановлена слідству особа шляхом обману під час телефонної розмови переконала потерпілу ОСОБА_12 , що її син потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та збив людину, а також у тому, що сину необхідні кошти для відшкодування шкоди. В подальшому ОСОБА_3 того ж дня біля 04.40 год., виконуючи попередньо узгоджений план, прибув за місцем проживання ОСОБА_12 на АДРЕСА_5 та, представившись працівником міліції, що по телефону в цей час підтвердила потерпілій вищевказана невстановлена слідством особа, заволодів шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_12 у розмірі 2600 доларів США, для вирішення неіснуючої проблеми, що згідно з курсом валют НБУ станом на 7 лютого 2014 року становило 22438 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму коштів.

Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 15 лютого 2014 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, в ході телефонної розмови шляхом обману переконав потерпілого ОСОБА_5 , що є працівником міліції, який затримав сина потерпілого ОСОБА_13 за побиття людини, і необхідні кошти для лікування потерпілого. В подальшому ОСОБА_3 того ж дня о 23.30 год. прибув на перехрестя вулиць Зеленої та Ш.Руставелі у м. Львові, де попередньо призначив зустріч, та представившись сину потерпілого свідку ОСОБА_14 працівником міліції, заволодів з метою вирішення неіснуючої проблеми грошовими коштами ОСОБА_14 у розмірі 2000 доларів США, що згідно з курсом валют НБУ становило 17260 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму коштів.

Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 04 травня 2014 року близько 00.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, в ході телефонної розмови переконав потерпілу ОСОБА_15 , що це її син, який потрапив у міліцію за вчинення бійки і йому потрібні грошові кошти. Після цього, ОСОБА_3 викликав таксі за місцем проживання ОСОБА_15 , що за адресою: АДРЕСА_6 і переконав її передати гроші водію таксі. В подальшому, ОСОБА_15 передала водію вищевказаного таксі грошові кошти у сумі 1000 доларів США, що згідно з курсом валют НБУ від 04.05.2014 становить 11401,58 грн. Після цього, ОСОБА_3 по мобільному телефону сказав водію таксі їхати за адресою: АДРЕСА_7 , де він переконав свою співмешканку ОСОБА_16 , яка не усвідомлювала, що своїми діями сприяє вчиненню кримінального правопорушення, забрати гроші у водія таксі, що вона і зробила та передала вказані кошти ОСОБА_3 . Своїми злочинними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 11401,58 гривень.

Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 07 травня 2014 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, в ході телефонної розмови шляхом обману переконав потерпілу ОСОБА_17 що чоловік її онуки ОСОБА_18 попав у дорожньо-транспортну пригоду та пошкодив окрім свого ще два автомобілі та для вирішення питання потрібні грошові кошти. В подальшому ОСОБА_3 того ж дня о 14.30 год. прибув за місцем проживання ОСОБА_17 , що на АДРЕСА_8 , та сказавши, що прийшов за грошима, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_17 у розмірі 10000 гривень з метою вирішення неіснуючої проблеми, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму коштів.

Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, 17 травня 2014 року спільно з невстановленою слідством особою, умисно виконуючи узгоджений попередньо між собою план, в ході виконання якого невстановлена слідством особа шляхом обману в ході телефонної розмови переконала ОСОБА_19 , що це її онук ОСОБА_20 , якого затримали працівники за побиття людини, і йому потрібно гроші для закриття справи. В подальшому ОСОБА_3 , виконуючи попередньо узгоджений план о 10.30 год. 17.05.2014 прибув за місцем проживання ОСОБА_19 що по АДРЕСА_9 та представившись працівником міліції шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_19 у розмірі 10 000 гривень, з метою вирішення неіснуючої проблеми.

Також ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, діючи за попередньою змовою із невстановленою особою, 18 червня 2014 року близько 13:50 год., з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, в ході телефонної розмови переконав потерпілу ОСОБА_6 , що це її двоюрідний брат ОСОБА_18 , який потрапив у ДТП і йому потрібні гроші в сумі 2000 євро, на що ОСОБА_6 повідомила, що може позичити лише 2000 доларів США. Після цього, ОСОБА_3 в ході телефонної розмови з ОСОБА_6 , видаючи себе за її двоюрідного брата ОСОБА_18 , повідомив першій, що за грошима приїде його знайомий на ім`я ОСОБА_21 . В подальшому, невстановлена особа, діючи з корисливою метою в змові з ОСОБА_3 , 18.06.2014 близько 14.10 год., знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_10 , заволоділа шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 2 000 доларів США, що згідно курсу валют НБУ від 18.06.2014 становить 23 655,19 гривень, чим спричинила останній шкоду на вказану суму. Своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 23 655,19 гривень.

Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 27 серпня 2014 року біля 06.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, в ході телефонної розмови, представившись працівником міліції на ім`я ОСОБА_22 , переконав потерпілу ОСОБА_23 , що її син потрапив у ДТП і йому потрібні грошові кошти в сумі 3000 доларів США на оплату операції дитини, яку збив під час ДТП, на що потерпіла ОСОБА_23 повідомила, що на даний час такої суми коштів не має та може дати 1000 євро та 13000 гривень. Після цього, сказав, щоб ОСОБА_23 приготувала кошти та за такими приїде кур`єр на ім`я ОСОБА_21 . В подальшому ОСОБА_3 того ж дня близько 06.10 год., знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_11 , представившись ОСОБА_23 кур`єром на ім`я ОСОБА_21 , шляхом обману заволодів грошовими коштами останньої у сумі 13000 гривень та 1000 євро, що згідно з курсом валют НБУ станом на 27 серпня 2014 становило 18324,97 грн., а всього на загальну суму 31 324,97 грн., чим спричинив ОСОБА_23 матеріальну шкоду на вищевказану суму коштів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 категорично заперечив причетність до епізодів шахрайства відносно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , просить виправдати.

Суд, розглянувши в судовому засіданні матеріали даного кримінального провадження на засадах змагальності сторін обвинувачення і захисту, вважає, що винність ОСОБА_3 в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за цими епізодами не встановлена сукупністю доказів, які були досліджені і перевірені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Згідно ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою. Суди при розгляді кримінальних проваджень не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Так, сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень за даними епізодами покликається на показання потерпілих, свідків, протоколи пред`явлення особи до впізнання.

Під час судового розгляду кримінального провадження були допитані потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 .
Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що в ніч з 14 лютого на 15 лютого 2014 року йому зателефонувала незнайома особа і повідомила, що його старший син ОСОБА_24 затриманий за побиття якогось хлопця та знаходиться у відділенні міліції. Вказав, що він погодився компенсувати потерпілому на лікування за не притягнення його старшого сина до кримінальної відповідальності. Тому він прибув з грошима на АДРЕСА_12 з молодшим сином і залишався очікувати поблизу райвідділу. В цей час його молодший син ОСОБА_14 попрямував передавати гроші чоловіку, який під`їхав на таксі на вул.Ш.Руставелі. Зазначив, що протягом всього часу очікування на вулиці він постійно розмовляв з невідомим по телефону, не міг нікому передзвонити. Коли розмова закінчилась він від своєї дружини, дізнався, що відсутні будь-які проблеми у старшого сина і зрозумів, що їх ошукали. Ствердити, що в телефонному режимі він спілкувався з ОСОБА_3 не зміг, водія таксі і особі, якому його син передавав гроші він не бачив. Цивільний позов підтримав повністю.

Допитана потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що при телефонному спілкуванні вона була впевнена, що з нею розмовляє її двоюрідний брат з проханням позичити йому гроші. Вказала, що гроші вона передавала не ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що його батько залишився очікувати біля Личаківського райвідділу міліції, а він попрямував на вул.Ш.Руставелі для передачі коштів. До нього під`їхало таксі червоного кольору, він передав гроші особисто ОСОБА_3 , який не розмовляв по телефону. Вказав, що впізнав ОСОБА_3 . Пояснив, що перед впізнанням в приміщенні райвідділу працівники міліції показували йому фотокартку ОСОБА_3 , а також інформували його про те, що затриманий причетний до вчинення злочину відносно його батька. Разом з тим, показання цього свідка, за відсутності інших доказів, породжує обґрунтовані сумніви у причетності обвинуваченого до інкримінованого епізоду.
Свідок ОСОБА_16 показала суду, що 07 травня 2014 року вона разом з обвинуваченим була затримана працівниками міліції, доставлена в райвідділ, наполягає, що не отримувала ні від кого гроші, в тому числі від свідка ОСОБА_25 .
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 за викликом суду не з`явились, показань суду не надали. Оцінюючи та аналізуючи докази в їх сукупності, встановлено, що жоден з потерпілих не бачив ОСОБА_3 і кошти йому особисто не передавали.
Суд звертає особливу увагу на один із конституційних принципів, закладених в ст. 62 Конституції України, щодо прав, свобод та обов`язків людини і громадянина, де визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, тому що доведення вини - це завдання сторони обвинувачення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно із ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Досліджуючи письмові докази: протоколи пред`явлення для впізнання ОСОБА_14 від 17.09.2014 (т.4 а.с.31), пред`явлення для впізнання ОСОБА_11 (т.4 а.с.13), пред`явлення для впізнання ОСОБА_17 (т.4 а.с.48), суд визнає їх недопустимими, оскільки отримані з порушенням ст.228 КПК України, з порушенням права на захист ОСОБА_3 .
Крім того, ОСОБА_3 не міг вчиняти кримінальне правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_17 07.05.2014 в проміжок часу з 13 до 16 год., оскільки судом встановлено, що в цей час ОСОБА_3 знаходився в приміщенні Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області.
Окрім допиту обвинуваченого, потерпілих та свідків, суд з`ясував обставини та перевірив їх іншими доказами, а саме досліджував наступні докази: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2014 (т.3 а.с.4), протокол пред`явлення особи для впізнання від 07.05.2014 (т.3 а.с. 50-52), протокол пред`явлення особи для впізнання від 07.05.2014 (т.3 а.с.53-55), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.06.2014 (т.3 а.с.63-65), протокол пред`явлення особи для впізнання від 08.09.2014 (т.3 а.с.80-83), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.08.2014 (т.3 а.с.89), протокол пред`явлення особи для впізнання від 08.09.2014 (т.3 а.с.103-106), протокол затримання особи від 08.09.2014 (т.3 а.с.112-114), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2014 (т.4 а.с. 3), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.02.2014 (т.4 а.с.25), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2014 (т.4 а.с.42), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2014 (т.4 а.с.60), протокол пред`явлення особи для впізнання та фотознімками від 18.09.2014 (т.4 а.с. 66-70), протокол затримання особи від 17.09.2014 (т.4 а.с.75-77).

Даючи оцінку вказаним доказам сторони обвинувачення, суд дійшов висновку, що доказового підґрунття, достатнього для можливості ствердження, що ОСОБА_3 винен у вчиненні згаданих інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, досліджені докази не мають. Інших доказів винуватості не встановлено органом досудового слідства та стороною обвинувачення суду не надано. Враховуючи обов`язок суду тлумачити усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку про відсутність достатніх і достовірних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 даних злочинів за попередньою змовою групою осіб.

Отже, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за згаданими епізодами шахрайствавідносно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 не знайшла свого підтвердження.
Виходячи із наданих сторонами доказів, в силу презумпції невинуватості, закріпленій в Конституції України, всі сумніви по кримінальному провадженню і, відповідно, сумніви стосовно допустимості та належності до використання фактичних даних в доказуванні, повинні трактуватись і розглядатись на користь обвинуваченого.
Таким чином, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності, враховуючи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України, які йому інкримінується.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відтак, за відсутності доказів винуватості обвинуваченого за ч.2 ст.190 КК України ОСОБА_3 по епізодам шахрайства відносно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , слід виправдати.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які віднесені до середньої тяжкості, його щире каяття у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України (епізод щодо шахрайства відносно потерпілого ОСОБА_8 ), що є обставиною, що пом`якшує покарання за вчинення вказаних злочинів, особу підсудного, який не працює, формально позитивно характеризується за місцем проживання, жодних осіб на утриманні не має, має судимості, в ході судового розгляду перебував в розшуку, хворіє хронічними захворюваннями, про що свідчать долучені чисельні медичні документи. Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання, оскільки він є інвалідом третьої групи, вчинив кримінальні правопорушення середньої тяжкості, з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

З матеріалів кримінального провадження, а саме: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №334758 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» в установленому порядку визнаний інвалідом третьої групи, вчинив 01.01.2014, 04.01.2014, 05.02.2014 та 10.02.2014 кримінальні правопорушення, які не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 Закону України «Про амністію у 2016 році», передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Цивільні позови ОСОБА_14 , ОСОБА_8 слід залишити без розгляду, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково, стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1979 грн., моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Питання речових доказів вирішити згідно ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання:

-за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України один рік позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 190 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_3 призначити остаточне покарання три роки позбавлення волі.

ОСОБА_3 за ч.2 ст. 190 КК України за епізодами заволодіння шляхом обману майном потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 виправдати.

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1979 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн., а всього 2479 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Речові докази у справі, а саме:

- автореєстратор «Quintezz», в якому знаходиться карта пам`яті на 2Gb, зарядний пристрій «Quintezz», MP4 плеєр, автомобільний розгалужувач USB, що передані на зберігання потерпілому повернути ОСОБА_10 (т.1 а.с.81);

- металевий гайковий ключ, що переданий зберігання до камери схову речових доказів Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області знищити (т.1 а.с. 91);

- холодильник марки „Норд, переданий потерпілій повернути ОСОБА_9 (т.2 а.с.56);

- пляшку віскі „Bushmills, ємністю 0,7 л, передану на зберігання потерпілому повернути ТзОВ „Метро Кеш Енд Кері Україна (т.2 а.с. 93);

- диск з відеозаписом з ТЦ „Метро, що долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити при справі (т.2 а.с. 95).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення товарознавчих експертиз у розмірі 684,60 грн.

Апеляційна скарга на вирок подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1