справа №619/692/18
провадження №1-кс/619/209/18
УХВАЛА
іменем України
23 лютого 2018 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
захисника підозрюваногоОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000268 від 21.02.2018 щодо:

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Копейськ Челябінської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого середню освіту, раніше судимого 28.10.1998 за ст.153 ч.2, 141 ч.2, 42 КК України до 7 років позбавлення волі; 15.12.2006 Лозівським міжрайонним судом Харківської області за ст. 153 ч.3 КК України до 12 років позбавлення волі, звільненого 13.10.2017, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України,

встановив:
Органом досудового розслідування встановлено, що 21.02.2018 до Дергачівського відділу поліції ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що 21.02.2018 приблизно о 17год.15хв. невстановлений чоловік, перебуваючи на дитячому майданчику, що розташований поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , примусово схопив його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та насильницьки утримуючи, повів його в бік лісосмуги.
До суду надійшло клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілого та вчинення іншого правопорушення. Підозрюваний вчинив злочин середньої тяжкості, за який передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ним умисних злочинів, в тому числі і проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за що був засуджений до покарання у вигляді 12 років позбавлення волі, відбувши яке та звільнившись 13 жовтня 2017 року, знову вчинив злочин відносно малолітньої особи, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення. Крім того, підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має офіційного доходу, не має постійного місця проживання, у зв`язку з чим, застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливе.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, зазначивши, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та існують ризики, які зазначені у п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні підозрюваний свою вину у пред`явленій підозрі визнав повністю, заперечував проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти клопотання, зазначивши, що прокурором не надано доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст..177 КПК України, у зв`язку з чим, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, дійшов наступного висновку.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000268 21.02.2018 до ЄРДР внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_5 затримано 21.02.2018 о 17год.30хв.

22 лютого 2018 року ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, тобто незаконне викрадення малолітньої особи.

Як передбачено ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слідчим суддею враховуються дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, 13.10.2017 звільнився після відбуття покарання та знову вчинив злочин, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість та існування ймовірності продовження ним злочинної діяльності, а також не виключена і можливість його впливу на свідків або переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На високу ймовірність ризику ухилення від розслідування та суду вказує відсутність сталих соціальних зв`язків у підозрюваного, який не працює, неповнолітніх дітей чи інших утриманців не має, не одружений, не має місця реєстрації, проживає у випадкових людей.

Враховуючи викладене, твердження сторони захисту стосовно відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними та такими, що суперечить зібраним органом досудового розслідування матеріалам.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався прокурор у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України обґрунтованою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки зазначені у клопотанні обставини свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а надані докази обґрунтовують ці обставини.

Пунктом 5 частини 2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
При цьому, підозрюваний раніше судимий та санкція статті, за якою підозрюється передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Згідно вимог п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання про застосування запобіжного заходу задовольнити повністю.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)».

Виконання ухвали покласти на начальника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області та начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)».

Про взяття ОСОБА_5 під варту має бути негайно повідомлено його близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб за його вибором в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє по 21 квітня 2018 року включно.

Суддя ОСОБА_1