Провадження № 11-кп/792/141/18
Справа № 675/2118/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.02.2018 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :
головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника
Ізяславської ВК №31 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні подання начальника Ізяславської виправної колонії №31, яке погоджене комісією при Ізяславській райдержадміністрації, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2016 року за ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1, 70 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судимого:
- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2015 року за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Таке рішення суд мотивував відсутністю підстав для застосування до ОСОБА_7 умовно-достроково звільнення, який не довів того, що чесним ставленням до праці та доброю поведінкою став на шлях виправлення. Зокрема вказує на задовільну його характеристику з січня 2016 року по 13.03.2017 року, відсутність стовідстоткового виробітку праці, почав ставитися до своєї поведінки сумлінно лише з квітня 2017 року, будучи працевлаштованим у колонії та отримуючи платню, добровільно, жодного разу не здійснив виплат на адресу потерпілої для погашення моральної і матеріальної шкоди, раніше був судимий.

Засуджений ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу місцевого суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст.81 КК України. Вказує, що, працюючи на виробництві в повному обсязі виконував завдання, які йому доручались, під час відбування покарання він поводив себе сумлінно, про що свідчить відсутність у нього стягнень за порушення вимог утримання та є одне заохочення. Від сплати завданої потерпілій шкоди він не ухилявся і буде її сплачувати, до цього часу не робив цього, оскільки в Ізяславській ВК №31 відсутні виконавчі листи щодо нього.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого та представника колонії, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В силу положень ч.ч.1 та 2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та лише після фактичного відбуття засудженим строку покарання, визначеного ч.3 цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у підпункті «а» пункту 2 постанови №2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким роз`яснив, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2016 року ОСОБА_7 був засуджений за ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1, 70 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На час звернення із поданням про його умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, відбув ? частини, призначеного йому строку покарання, проте ці матеріали не містять переконливих даних про те, що своєю поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення.

За даними характеристики начальника відділення соціально-психологічної служби, погодженої заступником начальника Ізяславської виправної колонії №31 з соціально-виховної та психологічної роботи від 13.10.2018 року (а.п.2), ОСОБА_7 за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Проте, як вбачається з наданих суду матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Ізяславській виправній колонії №31 з 22.04.2016 року. За даними характеристики, станом на 13.03.2017 року, останній характеризується виключно задовільно, а саме :

з 15.01.2016 року та з 27.03.2016 року він утримувався в Київському СІЗО, характеризувався задовільно, до суспільно-корисної праці не залучався, порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав;

з 03.03.2016 року утримувався в Райківській виправній колонії (№73), характеризувався задовільно, до суспільно-корисної праці не залучався, порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав;

з 22.04.2016 року в Ізяславській ВК №31, комісією колонії 06.05.2016 року розподілений у відділення №4 дільниці ресоціалізації. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з відсутністю бажання працювати. За час відбування покарання порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався. В колективі засуджених дружні стосунки підтримував з різними категоріями засуджених. У ставленні до представників адміністрації колонії ввічливий. Заходи виховного характеру відвідував, реагував на них задовільно.

Відповідно до довідки щодо виконання засудженим ОСОБА_7 норм виробітку та про заробіток на березень 2017 року по серпень 2017 року, останній жодного разу не виконав норм виробітку праці 100 %.

Колегією суддів встановлено, що при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції з`ясував дані, що характеризують його особу, зокрема й ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, а саме поведінку, ставлення до праці та виправлення, обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки, характеризуючі засудженого дані свідчать про те, що він на шлях виправлення не став.

Разом з тим колегія суддів вважає, що наявність в ОСОБА_7 одного заохочення, за весь період відбування покарання, та відсутність стягнень не вказують на його виправлення, як підставу застосування умовно-дострокового звільнення, а тому доводи апелянта, в цій частині, не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4