Кримінальне провадження № 1-кп/760/1088/17

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі колегії:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 ОСОБА_10
розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2017 року за №0000353 відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ржищів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.364 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України,з вищою освітою, не судимого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
09.06.2017 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000353 від 26.05.2017 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України з угодами про визнання винуватості, укладеними між прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та ОСОБА_12 від 01.06.2017 року, а також між прокурором ОСОБА_6 та ОСОБА_11 від 31.05.2017 року.

17.11.2017 року прокурором та обвинуваченими суду надані доповнення до угод про визнання винуватості від 01.06.2017 року та 31.05.2017 року.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та угоди про визнання винуватості з доповненнями, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.
Відповідно до ч.4 п.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена щодо особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності НАБУ за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчинені злочину, віднесеного до підслідності НАБУ, якщо інформація, щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України - суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468- 475 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, захисники та обвинувачені просили затвердити угоди про визнання винуватості, посилаючись на добровільність їх укладення, без застосування насильства, примусу, погроз, їх укладення не було наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті,що передбачені в угоді.
Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Зі змісту вказаних угод вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зобов`язались беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадження, у зв`язку з чим, сторони прийшли до згоди про призначення:
- ОСОБА_9 покарання за ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.5, 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно- розпорядчими або адміністративно- господарськими функціями строком на 1 рік 6 місяців, без конфіскації майна, за ч.2 ст.364 КК України з урахуванням ст. 5 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно- розпорядчими або адміністративно- господарськими функціями строком на 1 рік зі штрафом у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно- розпорядчими або адміністративно- господарськими функціями строком на 1 рік 6 місяців, зі штрафом у розмірі 8500 гривень, без конфіскації майна;
- ОСОБА_11 за ч.2 ст.364 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно- розпорядчими або адміністративно- господарськими функціями строком на 1 рік зі штрафом у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
Домовленості щодо призначення покарання повинні узгоджуватися із загальними засадами призначення покарання, встановленими законом України про кримінальну відповідальність, відповідати положенням ст. 65 КК України.
Зі змісту статей 471, 472 КПК вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Аналіз статей 65і 75 КК України свідчить, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК).
Згідно вимог ч. 1 ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання тощо.
Відповідно з вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами Кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Проте, як встановлено в судовому засіданні, умовами угоди, укладеної між прокурором та підозрюваним ОСОБА_9 вказані вимоги ч.1 ст.69 КК України не враховані, не зазначено, які саме обставини на думку сторін, свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким та тяжким.
При узгодженні покарання відносно ОСОБА_11 також не врахована тяжкість вчиненого злочину, внаслідок якого заподіяні тяжкі наслідки, обставини при яких його вчинено.
Узгоджене сторонами угод покарання відносно ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69, 75 КК України, ОСОБА_11 із застосуванням ст. 75 КК України, без застосування додаткового покарання, на переконання колегії не відповідає тяжкості вчинених злочинів та суспільному інтересу, що свідчить про неможливість призначення судом покарання, про яке домовилися сторони угоди, тобто за своїм розміром не відповідає характеру та тяжкості вчиненого діяння, а також не відповідає інтересам суспільства.
Крім того, в угодах про визнання винуватості, в обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням заподіяна шкода ДП « УПП УЗ» у розмірі 13 652 265,02 гривень, що вказує на наявність потерпілої особи в даному кримінальному провадженні в особі ДП « УПП УЗ». Тож укладення угоди про визнання винуватості, в такому випадку, суперечить вимогам ч.4 ст.469 КПК України.
Суд також звертає увагу на те, що в угодах про визнання винуватості не застосовано статтю 76 КК України, не узгоджені обов`язки, які повинні бути покладені на обвинувачених при звільненні їх від відбування покарання з випробовуванням.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та Кримінального закону України, а відтак, судова колегія прийшла до висновку про відмову у затвердженні угод про визнання винуватості та повернення обвинувального акта для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 474 КПК України, судова колегія,
У Х В А Л И Л А:
У затвердженні угоди про визнання винуватості від 01.06.2017 року укладеної між прокурором 5-го відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_11 з доповненнями до угоди від 17.11.2017 року, а також угоди про визнання винуватості від 31.05.2017 року укладеної між прокурором 5-го відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_9 з доповненнями до угоди від 15.11.2017 року- відмовити.
Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 від 26.05.2017 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст.27 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України - повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:

Судді: