У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 171 000 500 045 01 ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієве Донецької області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 27.08.2009 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;
- 02.11.2009 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України, на 3 роки позбавлення волі;
- 05.03.2013 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
- 23.09.2014 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, що звільнений 18.11.2016 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 10 місяців 24 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року остаточно визначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 11.05.2017, близько 15 год. 45 хв., під час невідбутого покарання за злочин проти власності, перебуваючи біля входу до учбового центру Логос за адресою: м. Київ, пр-т Оболонський, 16, побачив велосипед марки ComanchePrairie FS, та в цей час у нього виник умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, він, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи металеві ножиці, які мав при собі, пошкодив металевий трос із замком, яким вказаний велосипед був прикріплений до металевого стовпа.
Заволодівши таким чином велосипедом марки Comanche PrairieFS ОСОБА_6 поїхав на ньому з місця вчинення злочину, завдавши власнику велосипеда ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 3.000 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні № 120 171 000 500 045 01 ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні,в апеляційній скарзі, не оспорюючи встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок скасувати у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через його м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуду частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначити покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор в апеляційній скарзі послався на те, що злочин, який вчинив ОСОБА_6 відноситься, відповідно до положень ст. 12 КК України, до злочинів середньої тяжкості, а тому вимагає відповідного покарання, яке б відповідало вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
При цьому, на переконання прокурора, поза увагою суду першої інстанції залишились дані про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим діяння, особа ОСОБА_6 , що офіційно не працював, не має міцних соціальних зв`язків та повторно вчинив інкримінований йому злочин, що ставить під сумнів бажання останнього стати на шлях виправлення.
Суд першої інстанції, як зазначає прокурор, не у повній мірі врахував і обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що, в свою чергу, призвело до призначення покарання, яке є необґрунтованим та несправедливим внаслідок м`якості та недостатнім для його виправлення, запобігання вчинення аналогічних злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Потерпіла ОСОБА_9 про дату, час і місце розгляду провадження повідомлена належним чином.
Її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення захисника та обвинуваченого, що заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, та заявили клопотання про застосування до ОСОБА_6 акта амністії, дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України у межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, судом першої інстанції не досліджувались в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного та обставину, що пом`якшує його покарання - щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Не послався на них і прокурор в апеляційній скарзі.
Прийняв суд до уваги при призначенні покарання обвинуваченому і його вік, особу ОСОБА_6 , що позитивно характеризується за місцем проживання, має непрацездатну матір та сам страждає на тяжке захворювання.
Правильно суд врахував при призначенні покарання ОСОБА_6 і відсутність збитків у провадженні, у зв`язку з поверненням потерпілій велосипеда.
За наведеним, в сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, яке слід відбувати в умовах ізоляції від суспільства, що прокурором в апеляційній скарзі загалом не заперечується.
Водночас, в апеляційній скарзі не приведено обставин, за яких призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді 1 року позбавлення волі, наряду з іншими більш м`якими видами покарання, регламентованими вказаним законом, на переконання прокурора - є м`яким.
При цьому прокурором в апеляційній скарзі не наведено підстав, чому, на його думку, слід призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі саме на 2 роки.
Не можуть слугувати такими обставинами і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 офіційно не працював та повторно вчинив інкримінований йому злочин, що, як вказав прокурор, ставить під сумнів бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення - оскільки, на переконання колегії суддів, те, що ОСОБА_6 офіційно не працював, не вказує на м`якість призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, а вчинення повторно кримінального правопорушення - знайшло своє відображення в правовій кваліфікації дій обвинуваченого.
При цьому є безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, оскільки їх зміст не розкритий і на противагу чому в матеріалах провадження наявні документи, які підтверджують, що ОСОБА_6 одружений та має непрацездатну маму.
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч. 2 ст. 63 КК України, - яке є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Ґрунтовно до ОСОБА_6 застосовані положення ст. 71 КК України, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення в досліджуваному провадженні під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2014.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Водночас, колегія суддів, дослідивши клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_6 акта амністії, приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 3 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом 07.09.2017 відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
ОСОБА_6 11.05.2017 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, що не є тяжким чи особливо тяжким та не поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, за яким та на підставі положень ст. 71 КК України йому призначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, з яких, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015, станом на 07.09.2017 він відбув більше однієї чверті призначеного покарання.
Оскільки ОСОБА_6 не відноситься до числа осіб, зазначених у ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році, до нього слід застосувати положення ст. 3 вказаного Закону та звільнити від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 - без змін.
На підставі ст. 3 Закону України Про амністію у 2016 році звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання та звільнити ОСОБА_6 з під варти в залі суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3