Справа № 214/2833/17
1-кп/214/611/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9
розглянувши у судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000343 від 25.02.2017 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
встановив:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на два місяці, оскільки він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, зможе впливати на свідків та потерпілих в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та не має міцних соціальних зв`язків.

Потерпілий підтримав думку прокурора, просив суд продовжити дію запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Обвинувачений та його захисники, кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора та вважають що ризики, перелічені прокурором є недоведеними. Крім того, захисники обвинуваченого вказали, що їх підзахисний має міцні соціальні зв`язки мати та брата, з якими спільно проживав, офіційно працював охоронцем готелю «Дружба» та раніше не судимий. При цьому захисники зазначили, що тяжкість злочину в якому обвинувачується ОСОБА_8 та тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним, не є підставою для продовження тримання під вартою останнього. Посилаючись на зазначене, захисники просили змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт за місцем реєстрації, із застосуванням засобів електронного контролю.
Вислухавши думки учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність та доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на шістдесят днів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Аналізуючи вимоги норм викладених в ст.199 КПК України, суд приходить до висновку, що вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження прокурор повинен довести суду, на який безпосередньо покладено обов`язок вирішення цього питання, що заявлений раніше ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, при цьому навести обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При не доведенні прокурором вказаних обставин суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою.
Ухвалою суду від 15 листопада 2017 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строком на два місяці, тобто до 14 січня 2018 року.
При цьому встановлено, що складність справи, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, не дають можливості закінчити його розгляду на час вирішення питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
В свою чергу встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, покарання за якою передбачено позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Внаслідок навмисного позбавлення життя ОСОБА_10 , у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , спричинена майнова та моральна шкода потерпілому ОСОБА_9 , брату загиблого.
У ст. 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачається право людини на життя, яке, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Андронікоу та Константіноу проти Кіпру», «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, що визначено ст.2 КПК України.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення законодавець визначив в КПК України види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом, оскільки є найбільш суворим та застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Отже, враховуючи всі встановлені вище обставини, а також положення норм закону, колегія суддів вважає, що заявлені раніше прокурором та встановлені судом ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та можливість незаконного впливу на свідків, не зменшилися.
Виходячи з встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування, суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що прокурором доведені обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а отже наявні підстави та доцільність продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою строком на шістдесят днів.
Приходячи до такого висновку, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
Разом з тим, приймаючи вказане вище рішення, хоча колегією суддів і враховані посилання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на наявність у останнього постійного місця проживання, соціальних зв`язків та позитивної репутації, однак вони не спростовують наявності ризиків за встановлених вище обставин.
Керуючись ст.ст. 110, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ухвалив:

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, тобто до 16 лютого 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1

судді
ОСОБА_3
ОСОБА_2