Ухвала
Іменем України
05 лютого 2018 р.

м. Київ
Справа № 520/12400/13-к

Провадження № 51-2943ск18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2016 року та вирок Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2018 року,

встановив:
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2016 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років з позбавленням права займати матеріально відповідальні посади на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати матеріально відповідальні посади на строк 3 роки.
На підставі статей 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на неї обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2018 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання - скасовано та ухвалено новий вирок. ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 4 ст. 191 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати посади з матеріальною відповідальністю на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати посади, з матеріальною відповідальністю на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 у строк призначеного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 жовтня 2013 по 05 листопада 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 ,звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить вироки скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарги подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, що подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, і які, на її думку, були допущенні судом при винесенні судового рішення, і навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Всупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник ОСОБА_4 у поданій касаційній скарзі, ставлячи питання про необхідність скасування касаційним судом як вироків місцевого та апеляційного суду, зазначає істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущених, на його думку, тільки судом першої інстанції При цьому доводів на обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду, які були б безумовною підставою для скасування цього рішення касаційним судом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 412414, 420 цього Кодексу, захисник у скарзі не навів, враховуючи позицію сторони захисту під час апеляційного перегляду справи щодо законності та вмотивованості вироку місцевого суду та необхідності залишення апеляційним судом його без змін.
У той же час, ст. 436 КПК України визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, вказаною нормою процесуального закону визначено, що суд касаційної інстанції має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Вимога касаційної скарги захисника ОСОБА_4 в частині направлення справи до суду першої інстанції не відповідає змісту положень вищевказаної статті.
Крім того, слід зазначити і про те, щоза змістом касаційна скарга захисника містить суперечності. Так, не погоджуючись з постановленими у кримінальному провадженні вироками суду першої та апеляційної інстанції, в мотивувальній частині скарги зазначено про необхідність скасування вироку та ухвали апеляційного суду. У той час, як вбачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, рішення у формі ухвали щодо ОСОБА_5 апеляційним судом не постановлялося.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд,
постановив:
Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3