Провадження №1-кс/712/5079/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Черкаси 11 вересня 2017 року

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:

Слідчий Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.
Клопотання мотивоване тим, що до Черкаського відділу поліції надійшла заява від ОСОБА_4 з приводу того, що батько ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів квартирою, котра розташована за адресою: АДРЕСА_1 (ЄО № 32279 від 22.09.2017).
Під час досудового розслідування встановлено, що 01 лютого 2001 року в Республіці Вірменії була складена дарча ОСОБА_8 на ОСОБА_4 , відносно дарування 20 тис. доларів США останньому, для покупки або будування житла, так як ОСОБА_4 на той момент був неповнолітній, право розпорядитися грошовими коштами перейшло його батькові ОСОБА_5 . Останній 7 травня 2001 року отримав вищевказані грошові кошти, та уклав договір в участі у дольовому фінансуванні будівництва приміщення кв. АДРЕСА_2 , відповідно до якого вартість квартири склала 81000 грн. Після закінчення будівництва ОСОБА_5 оформив право власності на придбану квартиру на себе. Після чого передав вищевказану квартиру під заставу в один з банків. На даний час державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на квартиру. Згідно заяви ОСОБА_4 на даний момент квартира АДРЕСА_2 виставлена на продаж за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_5 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 91846537 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_5 .
Постановою від 13.07.2017 року квартиру АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0005170, оскільки вона є предметом, на заволодіння яким був спрямований умисел при вчиненні кримінального правопорушення.
01.08.2017 року у вказаному кримінальному провадженні призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішеня якої поставлене питання про встановлення ринкової вартості вказаного житла, з метою визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В зв`язку з зазначеним необхідно накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 102,7 кв.м., житлова 59,6 кв.м.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_4 просив задовольнити клопотання та накласти арешт на квартиру.

Підозрюваний ОСОБА_5 покладався на розсуд суду.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону № 1019-VIII від 18.02.2016 (далі КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "ОСОБА_1 проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання 07 вересня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Враховуючи те, що правомірність перебування зазначеної квартири у власності ОСОБА_5 досліджується в рамках кримінального провадження №0005170 та її відчуження може негативно вплинути на хід досудового розслідування, порушити права добросовісних набувачів та утруднити подальше поновлення прав законного володільця цієї нерухомості, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Накласти арешт на нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_5 , а саме: на квартиру розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , загальна площа 102,7 кв.м.

Заборонити органам, що здійснюють продаж, реєстрацію та перереєстрацію нерухомого майна права власності вчиняти будь які дії з продажу, реєстрації та перереєстрації права власності на квартиру розташовану за адресою : АДРЕСА_1 .
Виконання даної ухвали покласти на прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 або за її дорученням на слідчого у кримінальному провадженні або відповідний оперативний підрозділ.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту

її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1