№ 1-кс/756/38/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2018 року

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши у кримінальному провадженні № 0001292 від 22.01.2013 року за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001292 від 22.01.2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

У клопотанні вказується, що в ході досудового розслідування встановлено, що 26.01.1991 року невстановлена слідством особа в невстановлений слідством час підробила підпис ОСОБА_5 в заяві на ім`я голови виконкому Мінської районної ради народних депутатів, на підставі якої було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів справи, в ній міститься копія заяви на ім`я голови виконкому Мінської районної ради народних депутатів від 26.06.1991 р., де в графі «подпись» навпроти запису « ОСОБА_5 », відповідно до висновку спеціаліста № 882 та висновку судово-почеркознавчої експертизи №7021/10-11 за матеріалами кримінальної справи № 05-16418, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 .

Встановлено, що 06.07.2001 р. за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Згідно договору дарування частини квартири від 23.09.2004 р. ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Договір дарування було укладено громадянкою ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_6 , на підставі довіреності, посвідченої 24.09.2001 р. нотаріусом штату Каліфорнія Фаіною Лерман та легалізованої 04.12.2001 р.

Встановлено, що 21.12.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу частки квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 - продавцем та ОСОБА_9 - покупцем.

В зв`язку з тим, що один з власників вищевказаної квартири оспорює набуття права власності на дане майно, а також Слідчим відділом СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування за фактом підробки підпису ОСОБА_5 в заяві на ім`я голови виконкому Мінської районної ради народних депутатів, на підставі якої було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , старший слідчий вказує, що виникла необхідність накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30 кв.м., з метою запобігання незаконного відчуження та заволодіння квартирою невстановленими особами.

У судовому засіданні старший слідчий підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення старшого слідчого, дослідивши матеріали, встановив наступне.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 22.01.2013 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (кримінальне провадження № 0001292).

Відповідно до змісту диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України зазначена норма передбачає відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
14.12.2017 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно.

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Однак, клопотання та долучені матеріали не містять конкретної інформації про те, з якою метою необхідно накласти арешт на майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30 кв.м.
Так, 26.01.1991 року невстановлена слідством особа в невстановлений слідством час підробила підпис ОСОБА_5 в заяві на ім`я голови виконкому Мінської районної ради народних депутатів, на підставі якої було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та в результаті чого в подальшому 22.01.2013 року було внесено відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, де предметом злочину дійсно є офіційний документ.

В той же час старший слідчий просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30 кв.м., яка можливо могла б бути предметом іншого складу злочину. Однак, наразі, конкретне нерухоме майно, як предмет, виходить за межі кримінального провадження № 0001292 від 22.01.2013 року за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України.

На підставі викладеного, приходжу до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про арешт майна та вважаю, що орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, необґрунтовано звернувся з клопотанням про арешт квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 56,5 кв.м.
Так, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), однак зважаючи на вищевикладене старшим слідчим ні в клопотанні, ні безпосередньо в судовому засіданні не доведено можливості використання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 56,5 кв.м.як доказу у кримінальному провадженні № 0001292 від 22.01.2013 року за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України. Слідчий не навів обґрунтувань того, як він може використовувати конкретну квартиру, яка належить на праві власності певній особі, як речовий доказ у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 358 КК України де відсутній підозрюваний та письмове повідомлення про підозру нікому не вручалося.

Слідчий суддя дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні за ч.1 ст. 358 КК України вищезазначена квартира не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Накладати арешт на квартиру з метою забезпечення спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), як це передбачено ч.2 ст. 170 КПК України, також не має підстав у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 358 КК України, та про це і не йде мова у клопотанні слідчого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 170-173, 309 КПК України, враховуючи ч. 1 ст. 358 КК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погодженого процесуальним керівником у провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1