печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4303/18-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий військової прокуратури Київського гарнізону майор юстиції ОСОБА_6 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000238 від 18.11.2017 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. З ст. 410 КК України,за погодженням прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Клопотання підтримано прокурором ОСОБА_3 та обгрунтовано наступним. Військовою прокуратурою Київського гарнізону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000238 від 18.11.2017 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 410 КК України.

Встановлено, що 01.02.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 під час мобілізації призвано на військову службу на особливий період та направлено для її подальшого проходження до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) від 12.03.2015 № 58 молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду радіотелеграфіста відділення управління командира дивізіону взводу управління командира дивізіону.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) від 25.05.2015 № 26 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення управління командира дивізіону взводу управління командира дивізіону самохідно- артилерійського дивізіону.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) від 19.03.2016 № 29-РС молодшого сержанта ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом та з ним укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу строком на 6 місяців.

19.09.2016 Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) з молодшим сержантом ОСОБА_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу строком на 3 роки.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, іншх державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення в Україні часткової мобілізації.

Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.

Збройні Сили України приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 113-УІІІ від 15.01.2015, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно з ст. 11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося. Крім цього, питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.

Так, Вищий адміністративний суд України у постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) виходячи з системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Таким чином, з 18.03.2014 і по теперішній час в Україні діє особливий період. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Міністерство оборони України є суб`єктом боротьби з тероризмом.

Положеннями ст. 13 цього ж Закону визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-ХІУ, військовим майном є державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до підпункту 2 п. 50 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 первинне військове звання молодшого лейтенанта присвоюється особам сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, мають вищу освіту, пройшли (у разі потреби) курс військової підготовки за напрямом, що відповідає профілю службової діяльності, у тому числі тим, які проходять службу у військовому резерві, з одночасним прийняттям на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначенням на посади з урахуванням потреби в офіцерах такої спеціальності.

Відповідно до п. 2 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно з п. 1.2 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 під № 638/15329, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

Відповідно до ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_8 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Незважаючи на викладене, у невстановлений в ході досудового розслідування час у молодшого сержанта ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення за рахунок військового майна.

Так, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається, зокрема, від посади та військового звання, а первинне військове звання молодшого лейтенанта присвоюється особам, які, серед іншого, мають вищу освіту, реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок військового майна отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи завідомо підроблений офіційний документ, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, - диплом спеціаліста серії НОМЕР_5 від 30.06.1997 та додатка до нього, видані Херсонським державним технічним університетом, хоча в указаному вищому навчальному закладі ніколи не навчався. 03.10.2016 приблизно о 09 год. 00 хв. ОСОБА_4 засвідчив копію вказаного диплому у приватного нотаріуса ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . Продовжуючи свою злочинну діяльність, у першій декаді жовтня 2016 року, він, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою призначення на вищу посаду, отримання первинного офіцерського звання «молодший лейтенант» та грошового забезпечення осіб офіцерського складу, в умовах особливого періоду подав до відділення персоналу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , нотаріально засвідчену копію завідомо підробленого диплому спеціаліста серії НОМЕР_5 від 30.06.1997 та додатка до нього, видані Херсонським державним технічним університетом, хоча в указаному вищому навчальному закладі ніколи не навчався, тим самим використавши завідомо підроблений документ, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків та ввівши в оману керівництво вказаної військової частини та Міністерство оборони України щодо наявності у нього вищої освіти.

На підставі наданих копій завідомо підроблених документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, керівництвом Міністерства оборони України, будучи введеним в оману, видано наказ від

№ 1170 про прийняття його, ОСОБА_4 , на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, присвоєння йому первинного офіцерського звання «молодший лейтенант» та призначення на посаду начальника зв`язку - командира взводу управління командира дивізіону самохідно-артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ).

У результаті призначення на вказану посаду та присвоєння військового звання «молодший лейтенант» він, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з тих же мотивів та метою, протягом січня-грудня 2017 року незаконно отримав на розрахунковий рахунок № НОМЕР_6 , відкритий у банку ПАТ КБ «ПриватБанк», грошове забезпечення у сумі 15688,74 грн., яким заволодів шляхом шахрайства та у подальшому розпорядився на власний розсуд, у результаті чого державі в особі військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) завдано збитків на вказану суму.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець сел. Комсомольське Павловського району Алтайського краю РРФСР, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , громадянин України.

26.01.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 410 КК України.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджуються: повідомленням ГУ ВКР ДКР СБУ від 17.11.2017 про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, показаннями підозрюваного ОСОБА_4 , показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , довідками Херсонського Національного технічного університету, аудиторським звітом № 234/3/2/аз від 16.01.2018 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В ході досудового розслідування є необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, існує ризик що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та

суду;

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення: враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової служби за контрактом, користуючись налагодженими зв`язками та здобутими знайомствами, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання.

погрози або іншим шляхом щодо знищення, приховання або спотворення документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

Незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні: у зв`язку із тим, що є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які вже були допитані в якості свідків у кримінальному проваджені, так і на тих осіб, які встановлюються, яким відомо або можливо відомо про протиправні дії ОСОБА_4 . Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується: враховуючи, що злочинна діяльність ОСОБА_4 пов`язана із привласненням військового майна, є достатні підстави вважати, що він, не перебуваючи під особистим зобов`язанням, може вчинити аналогічний злочин.

Запобігти зазначеним ризикам можливо шляхом застосування до ОСОБА_4 запобіжного у виді особистого зобов`язання, який є найбільш м`яким із передбачених ст. 176 КПК України, з покладенням на нього ряду конкретних обов`язків, передбачених п. п. 1, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Покладення на ОСОБА_4 обов`язків, вказаних у п. п. 1, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно для виключення можливості його переховування від органів досудового розслідування та суду або перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення поданого клопотання, вказуючи на його безпідставність в частині необхідності визначення запобіжного заходу. Так, підозрюваний повністю визнає свою винуватість, надав відповідні пояснення та сприяє органу досудового розслідування. Окрім цього відшкодував 6 000грн., які були ним незаконно отримані. Підозрюваний одружений, має двох повнолітніх дітей та чотирьох онуків, має постійне місце проживання, крім того є військовослужбовцем та безпосередньо приймає участь в АТО.

Вислухавши прокурора, підозрюваного, його захисника , дослідивши додані до клопотання матеріали, слід дійти наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу підозрюваній особі слід виходити з наступного.

Додані до клопотання матеріали, які зазначені у клопотанні та наведені вище в частині обґрунтування свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень;

При цьому вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя виходить не з точки зору їх доведеності , а з точки зору допустимості прийти до висновку, що підозрювана особа могла вчинити кримінальні правопорушення за викладених обставин.

Зокрема, згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. Отже на досудовому розслідуванні встановлення обґрунтованості підозри оцінюється в сукупності наданих прокурором матеріалів та їх переконливості у тому, що підозрювана особа могла вчинити інкримінований їй злочин.

Звернувшись до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу слідчим у поданому клопотанні, а прокурор під час його розгляду не надали вагомих аргументів та доводів, підтверджених належними доказами про те, що існує реальна загроза вчинення підозрюваним дій визначених ст. 177 КПК України.

Так, виходячи з тих дій які органу досудового розслідування необхідно вчинити вбачається, що на даній стадії фактично зібрані та підлягають оцінюванню письмові докази, покази свідків, вчинення інших процесуальних дій. При цьому слід врахувати особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, продовжує свою службу безпосередньо в зоні АТО, має міцні соціальні зв`язки, повністю усвідомлює свій вчинок, відшкодував частину із вартості заподіяної шкоди та має намір відшкодувати її у повному обсязі.

З урахуванням встановлено, слід визнати те, що окрім обґрунтованості підозри стороною кримінального провадження не було доведено наявності хоча б одного з ризиків, визначених ст. 177 КПК України. В даному випадку посилання на саму лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовується підозрюваний, з урахуванням часу пред`явленої підозри, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.29 Конституції України, ст.ст.177,178,184, 192-194,198 395,532,534 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду у кримінальному провадженні №0000238. Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно та підлягає безумовному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1