АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2017 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно вилучене під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в національній валюті в загальній кількості 150 569 гривень; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 2 230 доларів США; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 50 Євро; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 100 Швейцарських франків; конверти з банківськими картами «ПриватБанк» золота картка у кількості 5 штук; пусті конверти «ПриватБанк» у кількості 53 штуки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2017 року.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно подано на розгляд слідчого судді з порушенням процесуальних строків, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, а також стороною обвинувачення не ставилось питання про поновлення цих строків, а відтак слідчий суддя повинен був відмовити у задоволенні клопотання. Крім того, посилання слідчого судді на те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України є необґрунтованим.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то враховуючи, що розгляд клопотання проводився без повідомлення власника майна, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, про існування ухвали слідчого судді апелянту стало відомо 29 серпня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 30 серпня 2017 року, п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС перебувають матеріали кримінального провадження №0000024, відомості про яке 22.02.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

26.07.2017 року прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту намайно вилучене під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в національній валюті в загальній кількості 150 569 гривень; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 2 230 доларів США; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 50 Євро; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 100 Швейцарських франків; конверти з банківськими картами «ПриватБанк» золота картка у кількості 5 штук; пусті конверти «ПриватБанк» у кількості 53 штуки, яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року задоволено частково.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення сторони обвинувачення та прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України і містить відповідні правові підстави для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначене в клопотанні прокурора майно, вилучене під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в національній валюті в загальній кількості 150 569 гривень; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 2 230 доларів США; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 50 Євро; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 100 Швейцарських франків; конверти з банківськими картами «ПриватБанк» золота картка у кількості 5 штук; пусті конверти «ПриватБанк» у кількості 53 штуки, не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами провадження.

Посилання представника власника майна про недотримання стороною обвинувачення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, внесенням на розгляд слідчого судді клопотання про арешт тимчасово вилученого майна з порушенням визначених законом процесуальних строків, як вважає колегія суддів є необгрунтованими, оскільки ч. 2 ст. 412 КПК України визначено вичерпний перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, а тому зазначені підстави, згідно чинного кримінального процесуального закону, не є безумовними підставами для скасування рішення суду.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно вилучене під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в національній валюті в загальній кількості 150 569 гривень; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 2 230 доларів США; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 50 Євро; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 100 Швейцарських франків; конверти з банківськими картами «ПриватБанк» золота картка у кількості 5 штук; пусті конверти «ПриватБанк» у кількості 53 штуки, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2017 року, якою частково задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно вилучене під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в національній валюті в загальній кількості 150 569 гривень; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 2 230 доларів США; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 50 Євро; грошові кошти в іноземній валюті в загальній кількості 100 Швейцарських франків; конверти з банківськими картами «ПриватБанк» золота картка у кількості 5 штук; пусті конверти «ПриватБанк» у кількості 53 штуки залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4586/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1