гСправа № 358/175/17 Провадження № 1-кп/358/37/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2017 року

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження №1-кп/358/37/17 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іванівка, Богуславського району Київської області, громадянки України, українки, маючої повну вищу освіту, неодруженої, непрацюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
20 листопада 2016 року приблизно в 00 годин 10 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні кафе «Ромашка», розташованому за адресою: пров. Набережний, 10 с. Іванівка Богуславського району Київської області, підійшла до барної стійки, де в той час знаходилася ОСОБА_6 , яка допомагала в роботі бармену ОСОБА_8 . В подальшому між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , нанесла їй удар кулаком своєї правої руки по обличчю, після чого штовхнула її у ділянку правого плеча та схопила руками останню за волосся, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синців нижнього повіка правого ока, правого плеча, ділянки травматичного видалення волосся потиличної ділянки голови, які згідно висновку судово-медичного експерта № 77 від 22.11.2016, відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і пояснила суду, що 19 листопада 2016 року вона у нічний час перебувала в приміщенні кафе «Ромашка» в с. Іванівка Богуславського району Київської області, де проводила свій час відпочинку. Спиртних напоїв в той вечір вона не вживала. Близько опівночі вона підійшла до барної стійки, щоб поговорити з барменом ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_6 , яка виконувала обов`язки бармена та перебувала в стані алкогольного сп`яніння, спровокувала сварку, а потім бійку. Мети заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій ОСОБА_6 у неї не було. Тілесні ушкодження заподіяла останній захищаючись, оскільки потерпіла ОСОБА_6 після словесної перепалки перша нанесла удар рукою в обличчя, а потім відкривачкою нанесла удар в спину і при цьому порізала її куртку. Також обвинувачена стверджує, що під час конфлікту вона лише схватила ОСОБА_6 за волосся і не наносила умисно ударів по обличчю та по полечу. Згідно висновку судово-медичного експерта вона отримала тілесні ушкодження у вигляді саден і по її заяві 08.12.2016 року слідчим слідчого відділення Богуславського відділення поліції відкрито відносно ОСОБА_6 кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України. Вказані обставини з достовірністю свідчать про те, що вона захищалась від неправомірних дій потерпілої, схопила останню за волосся на голові і не наносила при цьому ударів по тілу потерпілої. Такі дії вчинені в стані необхідної оборони, що не тягне за собою кримінальної відповідальності, а тому вона просить виправдати її по пред`явленому обвинуваченню.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_4 не визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, її вина у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів досліджених та перевірених в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 19 листопада 2016 року вона у нічний час перебувала в приміщенні кафе «Ромашка» в с. Іванівка Богуславського району Київської області, де працювала офіціантом-барменом. В той день у неї був вихідний, але вона допомагала бармену ОСОБА_8 . Близько опівночі за барну стійку в приміщенні кафе зайшла ОСОБА_4 . Вона зробила останній зауваження і попросила вийти із-за барної стійки. ОСОБА_4 відійшла, а потім через декілька хвилин повернулася та нанесла їй удар кулаком своєї руки в ділянку носа та штовхнула в праве плече. ОСОБА_8 в цей час виключив музику та повідомив, що кафе зачиняється. ОСОБА_4 не заспокоїлась і схватила її за волосся та нанесла удар коліном в ділянку грудей. Після цього вони утримуючи один одного за волосся вийшли на вулицю, де їх розборонили. На місце події було викликано слідчо-оперативну групу, після чого вона звернулася із заявою до Богуславського відділення поліції про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він на час конфлікту, що стався між обвинуваченою та потерпілою працював барменом в кафе «Ромашка» в с. Іванівка Богуславського району Київської області. 19 листопада 2016 року в вечірній час він перебував на робочому місці. В кафе були відвідувачі, в тому числі бармен ОСОБА_6 , в якої був вихідний, але вона допомагала йому та була за барною стійкою. 20 листопада 2016 року близько 00 години 10 хвилин за барну стійку зайшла ОСОБА_4 і хотіла взяти його руку. В цей час ОСОБА_6 різко сказала, що за барну стійку заходити не можна та вдарила по руці ОСОБА_4 , відштовхнувши останню. ОСОБА_4 на такі дії відреагувала агресивно та вдарила ОСОБА_6 рукою в обличчя. Він відразу розборонив їх та хотів заспокоїти ОСОБА_4 , але коли відійшов в сторону, то дівчата знову зчепилися, взявши руками одна одну за волосся на голові. Потім вони вийшли на вулицю, де їх розборонили, а потім викликали працівників поліції.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 19 листопада 2016 року вона у нічний час перебувала в приміщенні кафе «Ромашка» в с. Іванівка Богуславського району Київської області разом із ОСОБА_6 . Свідок стверджує, що потерпіла спиртних напоїв при ній не вживала, а також вона не бачила, як розпочався конфлікт між обвинуваченою та потерпілою. Звернула увагу тоді, коли почула крики та побачила, як дівчата тягали одна одну за волосся на голові. Їх намагалися розборонити, але вони вийшли на вулицю, де ще тримали одна одну за волосся.

Згідно висновку експерта № 77 від 22 листопада 2016 року у потерпілої ОСОБА_6 при проведенні експертизи були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців нижнього повіка правого ока, правого плеча, ділянки травматичного видалення волосся потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості і могли утворитися в строк, на який вказує потерпіла.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_10 пояснив суду, що характер та локалізація ушкоджень у вигляді синців нижнього повіка правого ока, правого плеча, ділянки травматичного видалення волосся потиличної ділянки голови, які були виявлені при огляді потерпілої ОСОБА_6 , могли утворитися при обставинах, на які вказує потерпіла.

Оцінюючи докази досліджені та перевірені в судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку, що показання потерпілої ОСОБА_6 про обставини спричинення їй легких тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_4 є об`єктивними і достовірними, оскільки узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , висновком судово-медичної експертизи та показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_10 і тому суд приймає їх до уваги.

Суд не знаходить підстав для визнання дій обвинуваченої ОСОБА_4 такими, що підпадають під ознаки необхідної оборони, оскільки стан необхідної оборони утворює лише таке посягання, яке досягає ступеня суспільної небезпечності, що притаманна саме злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України таким є посягання, яке заподіює істотну шкоду фізичній особі, суспільству або державі.

Конфлікт між потерпілою та обвинуваченою, який був спровокований потерпілою ОСОБА_6 , що підтвердив свідок ОСОБА_8 , перейшов у обоюдну бійку, під час якої ОСОБА_4 умисно нанесла легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , що підтверджено висновком судово-медичної експертизи.

Обвинувачена ОСОБА_4 не надала доказів, що від дій потерпілої на початку конфлікту обвинуваченій були спричинені тілесні ушкодження на руках, що могло б свідчити, що відносно ОСОБА_4 було вчинене суспільно небезпечне посягання, та про наявність права на необхідну оборону.

Суд при оцінці доказів, які були надані стороною обвинувачення, прийшов до висновку, що факт перебування обвинуваченої ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, не доведений стороною обвинувачення достатніми та допустимими доказами, які відповідно до положень кримінального процесуального кодексу України, можуть бути встановлені шляхом освідування особи в порядку ст. 241 КПК України, або шляхом проведення судово- наркологічної експертизи, в порядку ст. ст. 242,243 КПК України.

Натомість, слідчий органу досудового розслідування, який прибув на місце події 20.11.2016 року в с. Іванівка Богуславського району Київської області, провів огляд місця події та отримавши заяву від потерпілої ОСОБА_6 , не вніс відразу відомості до ЄРДР та не розпочав розслідування, не вчинив дій направлених на встановлення факту перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння.

Зовнішній вигляд особи та ознаки алкогольного сп`яніння не можуть бути підставою для висновку про стан алкогольного сп`яніння, а тому із обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_4 , необхідно виключити вказівку про те, що вона вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння, і не вважати такий стан як обставину, що обтяжує покарання.

Суд не погоджується із позицією сторони захисту щодо визнання недопустимим доказу, а саме висновку судово-медичної експертизи з мотивів, що при призначенні експертизи були порушені права підозрюваної ОСОБА_4 на захист, в тому числі право на відвід експерту, а також що слідчий не вжив заходів для забезпечення присутності підозрюваної під час призначення та проведення експертизи, не роз`яснив положення ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» і це унеможливило підозрювану ОСОБА_4 бути присутньою при призначенні та проведенні експертизи, ставити на вирішення експерта питання, висловлювати свої зауваження.

Матеріалами кримінального провадження ( а.с. 142-145) підтверджується, що ОСОБА_4 була повідомлена про підозру 19 січня 2017 року і саме з цієї дати ОСОБА_4 набула статус підозрюваної (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Постанова про призначення судово-медичної експертизи винесена слідчим 21 листопада 2016 року ( а.с. 124).

21 січня 2017 року ОСОБА_4 після набуття статусу підозрюваної та її захисник були повідомлені слідчим про призначення експертизи (а.с. 127).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Як убачається із матеріалів справи, слідчий обов`язок такий виконав та 21 листопада 2016 року призначив судово-медичну експертизу, яка була проведена 22 листопада 2016 року, та була одним із доказів, що надавали можливість слідчому повідомити про підозру ОСОБА_4 .

Таким чином, аналізуючи послідовність дій органу досудового розслідування, суд не вбачає порушень права на захист підозрюваної ОСОБА_4 під час призначення та проведення судово-медичної експертизи.

Щодо обгрунтованості висновку експерта №77 від 22.11.2016 року, суд зазначає, що зазначений висновок не викликає у суду сумнівів, є об`єктивним та достовірним, оскільки складений уповноваженим на проведення експертизи судово-медичним експертом та відповідає положенням п. 3.1 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, яким визначено, що результати судово-медичної експертизи оформляються документом, який має назву висновок експерта. Структура цього документа визначається правилами проведення окремих видів експертиз, що затверджені наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року.

Відповідно до правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, п. 4.1 судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

4.2. Судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження - надалі акт).

4.9. При експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта (акті) повинні бути відображені:

4.9.1. Характер ушкоджень з медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості;

4.9.2. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження;

4.9.3. Механізм виникнення ушкоджень;

4.9.4. Давність (термін) спричинення ушкоджень;

4.9.5. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки - небезпека для життя, розлад здоров`я, стійка втрата загальної працездатності тощо.

Як убачається із висновку експерта №77 від 22.11.2016 року судово-медичний експерт ОСОБА_10 дотримався вимог зазначених нормативних актів, а тому висновок експерта приймається судом до уваги.

Щодо визнання недопустимим доказу, а саме протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 (а.с. 128-129), суд погоджується із позицією сторони захисту та визнає цей доказ недопустимим, оскільки матеріали кримінального провадження, та реєстр матеріалів кримінального провадження, який додано до обвинувального акту, не містять відомостей, що даний доказ був відкритий стороні захисту, а тому згідно ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в протоколі слідчого експерименту, як докази.

Відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

В протоколі про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування до його завершення від 31.01.2017 року ( а.с. 156) відсутні відомості, що сторона захисту ознайомилась із протоколом проведення слідчого експерименту.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченої ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 125 ч.1 КК України, оскільки вона 20 листопада 2016 року під час сварки із ОСОБА_6 умисно заподіяла останній легкі тілесні ушкодження, а саме: синці нижнього повіка правого ока, правого плеча, ділянки травматичного видалення волосся потиличної ділянки голови.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкість вчиненого злочину, дані про її особу.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд не вбачає.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої яка позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судима, суд приходить до переконання, що обвинуваченій ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в виді штрафу, що передбачено санкцією ст. 125 ч.1 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ( п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тобто, з вищевикладеного слідує, що саме ОСОБА_4 , яка є винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, внаслідок якого потерпілій ОСОБА_6 спричинено моральну шкоду, повинна відшкодувати позивачці заподіяну шкоду.

Позивачкою ОСОБА_6 доведено в судовому засіданні, що їй заподіяна моральна шкода, оскільки вона без сумніву перенесла моральні страждання внаслідок заподіяння їй обвинуваченою легких тілесних ушкоджень. Однак розмір моральної шкоди визначений позивачкою згідно п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України в сумі 20000 гривень не відповідає ступеню та характеру моральних страждань, перенесених нею. Суд з урахуванням перенесених позивачкою моральних страждань визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 гривень.

Судові витрати понесені позивачкою ОСОБА_6 на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 5000 гривень згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із обвинуваченої ОСОБА_4 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 500 гривень, оскільки позов задоволено на 10%.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2000 гривень за заподіяну злочином моральну шкоду та 500 гривень судових витрат понесених на оплату правничої допомоги адвоката, всього 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту проголошення вироку, через Богуславський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий суддя ОСОБА_1