Постанова

Іменем України
15 березня 2018 року

м. Київ
справа № 233/3750/16
провадження №51-1052 км 18

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 , котрий брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000627, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 95 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4 000 грн. витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь потерпілої ОСОБА_8 13 221,70 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 661,08 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 24 травня 2016 року о 08.15 год., керуючи автомобілем «ЗАЗ SENS», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Правобережній у м. Костянтинівці Донецької області поблизу магазину «Вокзальний», розташованого на вул. Правобережній, 83, у порушення вимог пунктів 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не поступився дорогою пішоходам, які знаходились на пішохідному переході, у результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїжджу частину по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень у виді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, які є небезпечними для життя.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить судові рішення змінити та на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що є пенсіонером, хворіє, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, заходи адміністративного впливу до нього не застосовувались, за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнав, розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, частково відшкодував завдану потерпілій шкоду, а тому своє виправлення вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд доводів апеляційної скарги обвинуваченого належним чином не перевірив, вичерпних відповідей на них не дав та не зазначив в ухвалі підстав, з яких визнав вказані доводи необґрунтованими, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 не підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК касаційний суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 ККу касаційних скаргах не оспорюються.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів справи, вказаних вимог закону суд дотримався. Так, обираючи ОСОБА_6 покарання, суд повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, що згідно ст. 12 КК є тяжким, та дані про особу винного, котрий до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, визнав вину, розкаявся у вчиненому, частково відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, а тому призначив йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми, та застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Разом з цим, зваживши на те, що у результаті грубого порушення винним правил дорожнього руху потерпілій ОСОБА_8 , яка переходила дорогу по пішохідному переходу, було спричинено тяжких тілесних ушкоджень у виді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, що призвело до її інвалідності, і сама потерпіла наполягала на призначенні винному покарання у виді позбавлення волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.
З урахуванням того, що з загального розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди, оціненої вироком суду в 100 000 грн., ОСОБА_6 добровільно відшкодував лише 4 500 грн., підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, про що останній ставить питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Перевіривши вирок за апеляцією засудженого, апеляційний суд викладені у ній доводи в частині незастосування положень ст. 75 КК і суворості призначеного покарання обґрунтовано визнав неспроможними та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень не встановлено.
За таких обставин, касаційні скарги засудженого та прокурора не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3