Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 19 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2012 року за ч. 2 ст. 289, ч. 3
ст. 185, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року звільненого від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки;
за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням
з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
За вищевказаним вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 12 лютого 2015 року приблизно о 23.30 год. біля будинку АДРЕСА_2 повторно за попередньою змовою групою осіб (спільно з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), виставивши заднє ліве скло в автомобілі марки ВАЗ-2108 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і проникнувши до його салону, таємно викрав належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 5000 грн.
15 лютого 2015 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_7 поблизу гаражу, розташованого в гаражному кооперативі «Садстанція»
на просп. Б. Хмельницького в м. Мелітополі, повторно за попередньою змовою групою осіб (спільно з двома особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) відкрили замок вхідних воріт і проникли до вищевказаного гаражу (сховища), звідки таємно викрали належне ОСОБА_9 майно та гроші на загальну суму 9650 грн.
16 лютого 2015 року приблизно о 22.30 год. ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_3 повторно за попередньою змовою групою осіб (спільно з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) відкрили замок вхідних воріт до металевого гаражу
№ НОМЕР_2 біля вищевказаного будинку, після чого проникли до зазначеного гаражу, який є сховищем, де з автомобіля марки ВАЗ-2101 (державний номерний знак НОМЕР_3 ) таємно викрали належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 2250 грн.
02 березня 2015 року приблизно о 02.00 год. ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_4 повторно за попередньою змовою групою осіб (спільно з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), розбивши скло водійських дверей автомобіля DAEWOO-Lanos (державний номер знак НОМЕР_4 ), таємно викрали належне ОСОБА_11 майно на загальну суму 5000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого
2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Не погоджуючись із постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, прокурор звернувся до касаційного суду зі скаргою, в якій, пославшись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого в частині звільнення ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК, просив скасувати вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 вересня 2016 року скасував вищевказану ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Однією з підстав для скасування рішення було те, що цей суд не дав належної оцінки доводам прокурора про м`якість призначеного покарання, зокрема безпідставного застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК.
У результаті нового розгляду кримінального провадження, Апеляційний суд Запорізької області задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок районного суду від 16 жовтня 2015 року та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк
3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_7 суд визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок залишив без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду і призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. На думку засудженого, суд не врахував повною мірою всіх наявних у провадженні пом`якшуючих обставин, даних про його особу й безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив покарання, що є явно несправедливим через суворість.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який просив касаційну скаргу задовольнити, пояснення прокурора, який вважав, що вирок апеляційного суду є законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.
При перевірці законності й обґрунтованості судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій касаційний суд керується приписами
Відповідно до вимог ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, відповідно до вимог
ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржується.
Доводи засудженого ОСОБА_7 , наведені ним у касаційній скарзі, про можливість призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що в результаті нового розгляду кримінального провадження апеляційний суд правильно визнав призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого, і навів у вироку належно обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.
Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд при призначенні засудженому покарання з реальним його відбуванням указав, що суд першої інстанції достатньою мірою не врахував характеру та ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, кількості епізодів його злочинної діяльності й того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, однак на шлях виправлення не став і через сім місяців після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив ряд злочинів проти власності.
Вирішуючи питання про розмір призначеного покарання, апеляційний суд урахував позитивну характеристику ОСОБА_7 , його сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди потерпілим. Урахував апеляційний суд і думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив не позбавляти волі ОСОБА_7 .
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, особи засудженого розмір визначеного апеляційним судом ОСОБА_7 покарання (в мінімальних межах, передбачених санкцією більш тяжкого злочину, вчиненого
ОСОБА_7 ) є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів відповідно до вимог ст. 65 КК, а тому підстав для застосування до засудженого положень ст. 75 КК не вбачає.
На думку колегії суддів, підстави вважати, що призначене
ОСОБА_7 покарання є несправедливим через його суворість, відсутні.
Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не встановила.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада

2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3