АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1132/17 Справа № 179/1057/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

керівника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» на ухвалу слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Магдалиніського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року задоволено клопотання слідчого Магдалинівського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та накладено арешт на вилучені в ході обшуку колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» документи, а саме: акт розслідування випадку випадкової смерті електрогазозварювальника ОСОБА_9 , який стався 16.07.2006 року, від 18.07.2006 року в трьох примірниках; повідомлення ОСОБА_10 ; наказ № 62-В від 31.08.2004 року; доручення № 175 від 18.04.2014 року; наказ № 35В від 10.06.2004 року; наказ № 15В від 24.03.2004 року; протокол № 6 від 24.03.2004 року; протокол № 5 від 30.10.2006 року; протокол № 4 від 30.06.2006 року; наказ № 30В від 05.06.2006 року; наказ № 22В від 28.04.2005 року; видаткова накладна № РН-0000104 від 07.08.2017 року; наказ без номеру та повної дати за 2017 рік; наказ без номеру та повної дати за 2017 рік; наказ без номеру та повної дати за 2017 рік; наказ №11В від 20.01.2006 року; інформація щодо газоспоживання станом на 23.01.2006 року з метою заборони користування та розпорядження зазначеними документами КП «Магдалинівський маслозавод».

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що при вирішенні питання про арешт майна, він враховує вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме правову підставу для арешту майна, яке вилучене в ході обшуку, а також доведеність слідчим можливості використання майна як доказу у кримінальному проваджені, оскільки арешт майна накладається для збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту цих документів для власника майна. Таким чином арешт майна не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності КП «Магдалинівський маслозавод», або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах «Магдалинівського маслозаводу» просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Магдалинівського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна, мотивуючи тим, що на підставі ухвали слідчого судді вилучено оригінали деяких установчих, реєстраційних, організаційно-управлінських, виробничо-господарських та бухгалтерських документів, а також жорсткий диск з частиною USB кабелю, мережевий кабель чорного кольору з двома роз`ємами, а також системний блок чорно-сірого кольору «Delux, які жодним чином не стосуються можливих кримінальних правопорушень, по яких проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, та відповідно вони не є і не можуть бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні, так як вказані вище документи та речі не були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, не зберігали на собі його сліди та не містили інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Стверджує, що арешт на належні КП «Магладинівський маслозавод» організаційно-управлінські, виробничо-господарські та бухгалтерські документи накладено необґрунтовано, за повної відсутності достатніх на це правових підстав, за наслідком неповного та поверхневого з`ясування слідчим суддею обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення клопотання слідчого про накладення арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення керівника КП «Магладинівський маслозавод» ОСОБА_6 та представника даного підприємства адвоката ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляцію та просили її задовольнити, пояснення слідчого, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Приймаючи рішення про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, слідчий суддя повинен керуватись вимогами ст. ст. 170-173 КПК, тобто перевірити: наявність підстав для арешту; обґрунтованість клопотання про необхідність арешту майна; чи встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; чи відносяться особи, на майно яких накладається арешт, до підозрюваних, обвинувачених, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого; чи внесені дані у відношенні відповідних осіб в ЄРДР; чи надана правова кваліфікація кримінально-караним діянням службових осіб відповідного підприємства.

Визнавши вищезазначене клопотання слідчого обґрунтованим, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що арешт вищевказаного майна є необхідним з метою встановлення відомостей про обставини вчинення зазначених кримінальних правопорушень, а також для збереження доказів у даному кримінальному провадженні.

З вказаними висновками колегія суддів погоджується та вважає, що, приймаючи рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя діяв в межах чинного законодавства, керуючись статтями 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, та прийняв в даному випадку законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 2 ст. 214 КПК - досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона, як арешт майна, застосовується до вичерпного кола суб`єктів, визначеного ст. 170 КПК. Відповідно до вказаної норми, така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру.

Крім того, слідчий суддя або суд під час судового провадження за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, може накласти арешт на майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Сукупність даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального та судового провадження, свідчить про те, що слідчим суддею були в повному обсязі дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173, 214 КПК при розгляді цього клопотання слідчого.

З огляду на викладене, з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого СВ Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погоджується, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для його задоволення.

Посилання ж апелянта на те, що в ухвалі слідчого судді не наведено сукупності підстав чи розумних підозр, виходячи з яких суддя міг вважати, що дане вилучене майно є доказом злочину, є також неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування, й на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу. Приймаючи до уваги, що наявність чи відсутність здатності вилученого майна слугувати в якості доказів вчинених кримінальних правопорушень можна встановити саме під час проведення досудового розслідування, з метою забезпечення та збереження вказаного майна і виникла необхідність в накладенні арешту на нього, тож апеляційні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Що ж стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є їх особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні СВ Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування об`єднаного за постановою прокурора від 26.10.2016 року матеріали кримінального провадження за №0000937, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 356, ч.1 ст. 355, ч.1 ст. 382 та ч.1 ст. 190 КК України.

Як вбачається з наданих матеріалів, зібрані в ході досудового розслідування обставини свідчать про те, що у кримінальному провадженні № 0000937 за ч. 1 ст. 358 КК України було встановлено, що 20.08.2013 році, в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, невстановлена особа колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод», ідентифікаційний код юридичної особи 2423932, керівником якого являється ОСОБА_6 , підробила видатковий касовий ордер про те, що нібито ОСОБА_11 отримала аванс в сумі 22000 грн., в рахунок орендної платні за належну останній земельну ділянку, яка перебуває в оренді в КП «Магдалинівський маслозавод», про те як насправді ОСОБА_11 згідно даного видаткового касового ордері отримала 2000 грн.

У кримінальному провадженні № 0000938 зач. 1 ст. 358 КК України було встановлено, що 20.08.2013 року в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області невстановлена особа колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод», ідентифікаційний код юридичної особи 2423932, керівником якого являється ОСОБА_6 , підробила видатковий касовий ордер про те, що нібито ОСОБА_12 отримав аванс в сумі 22000 грн. в рахунок орендної платні за належну останньому земельну ділянку, яка перебуває в оренді в КП

«Магдалинівський маслозавод», про те як насправді ОСОБА_12 згідно даного видаткового касового ордері отримав 2000 грн.
У кримінальному провадженні № 0000379 за ч. 1 ст. 358 КК України було встановлено, що 23.09.2013 року в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області невстановлена особа колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод», ідентифікаційний код юридичної особи 2423932, керівником якого являється ОСОБА_6 , підробила підпис ОСОБА_13 , тим самим здійснила укладання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_13 та КП «Магдалинівський маслозавод», чого ОСОБА_13 не виконував.

У кримінальному провадженні № 0000445 за ст. 356 КК України було встановлено, що приблизно в 2014 році, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області невстановлена особа колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод», ідентифікаційний код юридичної особи 24239332, керівником якого являється ОСОБА_6 , самовільно, без відповідних на те документів, використовує належну ОСОБА_14 земельну ділянку.

У кримінальному провадженні № 0000714 за ч. 1 ст. 355 КК України було встановлено, що 16.11.2015 року в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області директор колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод», ідентифікаційний код юридичної особи 24239332, ОСОБА_6 , перебуваючи на робочому місці, примушував до виконання цивільно-правових зобов`язань підлеглих працівників, а саме ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що виражалось у виплаті грошових коштів за неіснуючий борг - розтрату матеріальних цінностей.

У кримінальному провадженні № 0000228 за ч. 1 ст. 382 КК України було встановлено, що починаючи з 22.12.2015 року в с. Новопетрівка Магдалинівського району Дніпропетровської області директор колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод»,

ідентифікаційний код юридичної особи 24239332, ОСОБА_6 не виконує рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, а саме не повертає ОСОБА_18 земельну ділянку (пай), розташовану на території Новопетрівської сільської ради, так як даним рішенням суду право власності ОСОБА_6 на дану земельну ділянку скасовано.

У кримінальному провадженні № 0000488 за ч. 1 ст. 190 КК України було встановлено, що починаючи в 2010 році в с. Дудківка Магдалинівського району Дніпропетровської області посадові особи товариства з обмеженою відповідальністю сільгосппідприємство «Дудківка», ідентифікаційний код юридичної особи 30756081, керівником якого являється ОСОБА_6 , без відома ОСОБА_19 , в порушення встановленого порядку

використання земельних ділянок використовують належну ОСОБА_19 земельну ділянку не у відповідності до угоди про оренду даної земельної ділянки.

16.08.2017 року на підставі ухвали слідчого судді від 17.07.2017 року проведено обшук в будівлях, спорудах та відокремлених підрозділах колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» та вилучено оригінали вищевказаних документів.

Колегія суддів враховуючи, що з наданих матеріалів вбачається наявність достатніх підстав вважати, що арештоване на підставі оскаржуваної ухвали суду майно має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме, встановлення обставин кримінальних правопорушень, встановлення слідів вчинення злочинів, що підлягає перевірці у межах досудового розслідування, та з метою недопущення зникнення, втрати або вилучення з вищезазначеного майна слідів кримінального правопорушення, які мають доказове значення по справі, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказане майно, тож доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Посилання апелянтів на відсутність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями колегія суддів вважає передчасними, оскільки на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що є достатньо підстав вважати, що майно, на яке накладено оскаржуваною ухвалою арешт, має важливе значення для встановлення обставин в даному кримінальному провадженні та є ключовим доказом, який допоможе встановити джерело їх походження, а отже вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке є законним та обґрунтованим, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Магдалинівського відділення поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Магдалинівського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_20 , у кримінальному провадженні № 0000937 про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3