ЄУН № 336/271/18
пр. № 1-кс/336/107/2018
УХВАЛА
Іменем України
31 січня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0003831 від 17.10.2017 року за ст. 187 ч. 4, ст. 289 ч. 3, ст. 28 ч. 3 ст. 353 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_3 , про арешт майна, а саме 1/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_5 , що підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ст. 187 ч.4, ст. 289 ч. 3, ст. 28 ч. 3 ст. 353 ч. 1КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, вказуючи, що арешт майна слід застосувати з метою забезпечення можливості подальшої конфіскації майна.

Слідчий до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Підозрюваний ОСОБА_5 перебуває під вартою, захисник до суду не з`явився, був повідомлений про місце та час розгляду клопотання.

При вирішенні клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 8,9 КПК України до основних з засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Натомість при вивченні клопотання слідчим суддею встановлено, що воно не відповідає вимогам, які встановлені КПК України для такого клопотання.

Так, клопотання не містить зазначення конкретних підстави та мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Так, слідчим у клопотанні вказано, що арешт може бути накладений на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Водночас, з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення позову в ході досудового розслідування до слідчого судді може звернутися цивільний позивач. Слідчому та прокурору з метою забезпечення позову ініціювати такий захід забезпечення КПК України права не надає.

Крім того, з пояснень прокурора вбачається, що на цей час позовів до підозрюваного не заявлено.

Щодо необхідності забезпечення можливості застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, призначення якого дійсно передбачене санкціями статей 289 ч. 3 та 187 ч. 4 КК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Прокурор посилається на те, що підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас слідчим та прокурором не зясовувався індивідуальний ідентифікаційний номер підозрюваного.

Між тим з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка надана до клопотання, вбачається, що за особою на ім`я ОСОБА_5 зареєстровано кілька об`єктів нерухомості.

Вказаних осіб, дати народження яких у довідці відсутні, було б можливо ідентифікувати за наявності відомостей про індивідуальний ідентифікаційний номер підозрюваного ОСОБА_5 , натомість такі відомості слідчим та прокурором не перевірялись та не отримувались.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не доведено того, що 1/5 частка квартири, про арешт якої заявлено клопотання, належить саме ОСОБА_5 , який підозрюється у скоєнні злочинів у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, до клопотання не додано документів на підтвердження того, що слідчий, який звернувся з клопотанням, та прокурором, який його затвердив, визначені у відповідності до положень ст. 37, 39 КПК України слідчим та прокурором у вказаному кримінальному провадженні.

Також до клопотання не надано документів на підтвердження того, що клопотання подане в межах строку досудового розслідування, адже документів, які б підтверджували продовження строку досудового розслідування відсутні.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання не відповідає вимогам КПК України, не обґрунтовано, а слідчий просить накласти арешт на майно, належність якого саме підозрюваному не доведена, у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст. 170-173, 309, 310 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0003831 від 17.10.2017 року за ст. 187 ч. 4, ст. 289 ч. 3, ст. 28 ч. 3 ст. 353 ч. 1 КК України, а саме 1/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1

31.01.18