АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1506/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
13 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 квітня 2018 року 13 години 00 хвилин, включно, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має двох неповнолітніх дітей 2015, 2017 р.н., не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про те, що матеріали провадження не обґрунтовують наявність у даному кримінальному провадженні підозри, оскільки жоден зі свідків або потерпілих не вказали на ОСОБА_9 як на особу, якою було вчинено інкриміновані злочини. Додає, що під час затримання та обшуків не вилучено жодного предмета, який би був доказом причетності ОСОБА_9 до інкримінованих злочинів.
Також адвокат зазначає, що у матеріалах, якими обґрунтовується клопотання, відсутній протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 , на який посилаються орган досудового розслідування. Крім того, підозрюваний ОСОБА_11 під час застосування запобіжного заходу у судовому засіданні повідомив про тиск на нього співробітниками правоохоронних органів. Додає, що у порушення вимог ст. 196 КПК України, оскаржувана ухвала не містить відомостей про обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як і не містить даних про обставини, які б свідчили про недостатність застосування щодо підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.
Далі захисник стверджує, що у матеріалах відсутні відомості про звернення будь-якої особи із заявою про вчинення на неї тиску ОСОБА_9 , а позиція суду про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку із можливим переховуванням ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та /або слідства, через можливе призначенням покарання у вигляді позбавлення волі, є виключно припущенням та не ґрунтується на будь - яких доказах. Додає, що у порушення ст. 183 КПК України, суд не визначив ОСОБА_9 розмір застави, та не навів обґрунтування такого рішення.
У підсумку автор апеляційної скарги вказує, що судом не надано оцінки даним, які характеризують особу підозрюваного, а саме не враховано міцні соціальні зв`язки ОСОБА_9 , те, що він одружений, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, має постійне місце проживання та незадовільний стан здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
17.02.2018 року ОСОБА_9 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
18.02.2018 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.
19.02.2018 року ОСОБА_9 повідомлену про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Старший слідчий відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року дане клопотання задоволено та застосовано щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 квітня 2018 року 13 години 00 хвилин, включно.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме передбачених ч. 3 с. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_12 від 17.02.2018 року, протоколі допиту потерпілого ОСОБА_13 від 06.02.2018 року, протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_14 від 07.02.2018 року, протоколі огляду місця події від 07.02.2018 року, рапортах працівників поліції, протоколі огляду місця події від 06.01.2018 року, протоколі огляду місця події від 06.02.2018 року, протоколі огляду місця події (додатковий) від 06.02.2018 року, протоколі огляду місця події від 06.02.2018 року, протоколі огляду місця події від 07.02.2018 року, протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 18.02.2018 року, протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 17.02.2018 року, стенограмі до протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_11 із застосуванням засобів відеофіксації від 17.07.2018 року та інших матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.
Твердження захисника про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та відсутність доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованих злочинів, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень. Крім того, факт заперечення наявності обґрунтованої підозри не є визначеною законом підставою для її спростування. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України та є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст.ст. 22, 26 КПК України).
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 .
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_9 на свободу.
Що стосується тверджень захисника про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, те, що ОСОБА_9 одружений, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, має постійне місце проживання, то дані обставини не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_9 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Доводи сторони захисту стосовно незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_9 заслуговують на увагу, проте не можуть бути підставою для скасування застосованого запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора, а запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки неможливо досягти шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_11 не заслуговують на увагу через наявність даного протоколу у матеріалах справи із стенограмою до нього (а.а.52-53, 54-60).
Що стосується посилань захисника на тиск з боку працівників правоохоронних органів на підозрюваного ОСОБА_11 , то дані обставини не є предметом розгляду при вирішенні питання застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , проте підлягають перевірці на досудовому розслідування в рамках даного кримінального провадження.
Крім того, посилання адвоката на відсутність заяв про вчинення тиску підозрюваним ОСОБА_9 на будь-яку особу, відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону, не є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо останнього заходів забезпечення кримінального провадження, а саме тримання під вартою, з урахуванням обставин справи та доданих до клопотання доказів.
Посилання сторони захисту на помилковість висновків суду в частині необхідності застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу саме через можливе призначення покарання у вигляді позбавлення волі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Що стосується вимог апеляційної скарги в частині безпідставного не визначення слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_9 розміру застави, то колегія суддів визнає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу,має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що ОСОБА_9 підозрюється у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, здійснюваному протягом тривалого часу, вчиненому організованою групою осіб, та у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильством над близьким родичем потерпілого, вчинено з погрозою вбивства, організованою групою, порушень слідчим суддею вимог ст. 183 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_10 та застосовано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 квітня 2018 року 13 години 00 хвилин, включно, залишити без змін,а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4