Постанова
Іменем України

27 лютого 2018 року

м. Київ
Справа №759/8643/16-к
Провадження №51-1031км18

Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004521, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузії, громадянина Грузії, проживаючого без реєстрації у м. Києві, судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 15 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 27 квітня 2016 року у м. Києві за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, повторно, відкрито викрав майно ОСОБА_9 золотий ланцюжок із підвіскою загальною вартістю 20 000 грн, який зірвав із шиї потерпілої.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження у зв`язку тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
1. Судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме в основу вироку було покладено протоколи пред`явлення особи для впізнання від 27 квітня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в той час, як зазначені протоколи були отримані з порушення права на захист ОСОБА_6 , оскільки вказані слідчі дії були проведені без захисника та перекладача, а під час впізнання потерпілій та свідкам було пред`явлено лише осіб слов`янської зовнішності.

2. Судом не вмотивовано судові рішення, а саме не надано оцінки тим обставинам, що:
- потерпіла та свідки вказували на наявність на обличчі у грабіжника якогось шраму, якого у ОСОБА_6 під час впізнання не було;
- згідно з трафіком з`єднань мобільного телефону ОСОБА_6 з прив`язкою до базових станцій убачається, що останній під час пограбування знаходився не на місці події по АДРЕСА_1 , а в іншому місці;
- помилково ідентифіковано особу, яка зафіксована на відеозаписах камер спостереження у ломбардах, як ОСОБА_6 , оскільки ця особа відрізняється від обвинуваченого формою вух, а також відсутністю татуювання на лівій руці;
- безпідставно відкинуто доказ сторони захисту показання свідка ОСОБА_12 ;
- не надано відповіді на вищевказані питання, поставлені стороною захисту в ході судового розгляду провадження судами першої та апеляційної інстанцій, а тому судові рішення є не вмотивованими, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а належні та допустимі докази його винуватості відсутні.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- захисник та засуджений підтримали вимоги поданої касаційної скарги;
- прокурор вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни.
Від інших учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надійшло.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, ґрунтується на сукупності доказів, які належним чином були перевірені судом апеляційної інстанції.
Зокрема, судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що його винуватість підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину. Крім того, при винесенні зазначених судових рішень було враховано, що у судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій потерпіла впевнено вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила грабіж, зірвавши з її шиї золотий ланцюжок, а свідки підтвердили, що саме цю особу намагалась наздогнати раніше незнайома їм ОСОБА_9 .

Судами першої та апеляційної інстанції було зроблено обґрунтований висновок про те, що їх показання узгоджуються з протоколами огляду предметів, тимчасового доступу до речей та документів та іншими доказами.
Що стосується показань свідка ОСОБА_12 , то суд, постановляючи вирок, не узяв їх до уваги як доказ, оскільки останній тривалий час знаходиться в дружніх відносинах з ОСОБА_6 та у зв`язку з цим є зацікавленою особою. Крім того, було враховано, що його показання не узгоджуються з іншими доказами.

Судом першої інстанції також було досліджено відеозаписи з приміщень ломбарду, та враховано, що один із чоловіків, який здавав викрадені речі, худорлявої статури, одягнутий в куртку, штани та кепку темного кольору, у правій руці у нього був годинник із циферблатом білого кольору, тримав в руках предмет, схожий на чотки. За зовнішніми ознаками дана особа схожа на ОСОБА_6 . При цьому, судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали було зазначено, що переконливих даних про те, що на руках цієї особи немає слідів татуювання, дані відеозапису не містять.

Згідно з протоколом затримання ОСОБА_6 , врахованого судом першої інстанції, у нього на час затримання було вилучено годинник із циферблатом білого кольору та чотки, тобто речі, схожі на ті, які були у особи, що перебувала у ломбарді.

Також, при винесенні вироку було враховано, що потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вказали, що на представленому їм відео з приміщень ломбарду зафіксовані саме ті особи, яких вони бачили на місці вчинення злочину.

Вищевказані показання та протоколи, у тому числі протоколи огляду предметів - відеозаписів камер спостереження в ломбардах та протокол тимчасового доступу до речей та документів, ретельно досліджені судом першої інстанції та визнані достатніми та допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_6 обвинувачення. З таким висновком погодився й апеляційний суд, дослідивши в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції за клопотанням учасників матеріали кримінального провадження та, проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

При цьому, судом апеляційної інстанції надано належну оцінку всім доводам апеляційної скарги захисника та зазначено в ухвалі, що дані трафіку з`єднань номера мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 , не можуть бути доказом невинуватості останнього, оскільки не можуть свідчити, що саме ОСОБА_6 використовував даний телефон в місці, визначеному з прив`язкою до базової станції, яка обслуговувала даного абонента.

З урахуванням зазначеного, відсутні обґрунтовані підстави для висновку про те, що судові рішення в цій частині не вмотивовані. У зв`язку з чим, доводи касаційної скарги захисника з вищезазначених підстав не заслуговують на увагу.

Крім цього, обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
З урахуванням зазначеного, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги в частині оцінки доказів, належність і допустимість яких була перевірена судом апеляційної інстанції, а також в частині показаньпотерпілої та свідків, які вказували щодо наявності на обличчі у грабіжника якогось шраму.
Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що з вказаних підстав (щодо показань потерпілої та свідків про шрам) вирок ним не оскаржувався, у зв`язку з чим, з урахуванням положень, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України (щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції) відсутні підстави для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення ч. 2 ст. 419 КПК України щодо не зазначення підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом із тим, під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції колегія суддів визнала слушними доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника, про недопустимість в якості доказів протоколів пред`явлення для впізнання потерпілою ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , з огляду на те, що на час пред`явлення ОСОБА_6 для впізнання 27 квітня 2016 року о 21.53 год. він вже був затриманий і перебував в статусі підозрюваного, при цьому у матеріалах провадження відсутні дані про те, що йому на той час було роз`яснено передбачені кримінальним процесуальним законом права, які він міг реалізувати, в тому числі право мати захисника.

Однак, дійшовши висновку про недопустимість окремих доказів, суд апеляційної інстанції врахував, що, крім зазначених доказів, винуватість обвинуваченого підтверджується іншими доказами, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про його винуватість.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості вказаних доказів були належним чином враховані при винесенні ухвали, проте, зазначені обставини в цілому не вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення, Суд не вбачає підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження з підстав, зазначених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим його касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 3 ст. 369, ст. ст. 376, 412, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п.15 Перехідних положень КПК України, пунктами 4, 6 §3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3