АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1673/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 222 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мукачево Закарпатської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, яка у зареєстрованому шлюбі не перебуває, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, 29 липня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 222, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено її покарання за ч. 2 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн., з позбавленням права упродовж 2 років обіймати в державних органах, установах, підприємствах, організаціях посади, пов`язані з розпорядженням матеріальними цінностями та/або фінансовими ресурсами, за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права упродовж 2 (двох) років обіймати у державних органах, установах, підприємствах, організаціях посади, пов`язані з розпорядженням матеріальними цінностями та/або фінансовими ресурсами.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2014 року, визначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права упродовж 2 (двох) років обіймати у державних органах, установах, підприємствах, організаціях посади, пов`язані з розпорядженням матеріальними цінностями та/або фінансовими ресурсами.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнено з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 393 (триста дев`яносто три) грн. 12 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинила кримінальні правопорушення у сфері господарської діяльності, а також проти порядку функціонування підприємств, установ, організацій за нижчевикладених обставин.
У середині грудня 2014 року ОСОБА_8 , перебуваючи поряд з будівлею Південного залізничного вокзалу м. Києва, знайшла та залишила собі паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий 14.08.1997 Кролевецьким РВ УМВС України в Сумській області.

У подальшому - 29.12.2014 у обвинуваченої, яка перебувала за адресою - АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на підроблення офіційного документу - паспорту на ім`я ОСОБА_11 для його наступного використання. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи повторно, ОСОБА_8 змінила зміст паспорту на ім`я ОСОБА_11 шляхом вклеювання до нього на сторінки № 1 та № 3 своїх фотокарток, тим самим підробивши офіційний документ, який видається уповноваженою установою і надає певні права.

Продовжуючи злочинні дії, діючи повторно, маючи негативну кредитну історію, обвинувачена 31.12.2014 під час перебування у приміщенні ТОВ «Партнер-Фінанс» за адресою - м. Київ, вул. Тимошенко, 14-А, з метою отримання кредиту повідомила представникам кредитної спілки завідомо неправдиву інформацію щодо власної особи, надавши підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_11 , серії НОМЕР_1 , виданий 14.08.1997 Кролевецьким РВ УМВС України в Сумській області.

Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року в частині обвинувачення її за ч. 2 ст. 222 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати її в зв`язку з тим, що в її діях відсутній склад злочину, та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року за обвинуваченням її за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - змінити в частині призначеного їй остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права 2 роки обіймати в державних органах, установах, підприємствах, організаціях посади, пов`язані з розпорядженням матеріальними цінностями та/або фінансовими ресурсами, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Звільнити її від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

На обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що звинувачення за ч. 2 ст. 222 КК України є безпідставним так як відсутня об`єктивна сторона, також зазначає, щодо неповноти судового розгляду, під час якого залишились недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, апелянт зазначає, про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так вона, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують її покарання відсутні. Будь якої шкоди злочином нікому не заподіяно. Запобіжний захід до неї не застосовувався. Цивільний позов не заявлений. З моменту вчинення злочинів вже минув тривалий час, а саме майже три роки, будь яких інших нових злочинів вона не вчиняла, має позитивну характеристику, весь час працює на роботі, заробляючи кошти для життя чесною працею.

Також апелянт зазначає, що в оскаржуваному вироку відсутні мотиви щодо неможливості звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 , та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перевірки колегією суддів, доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , щодо безпідставного визнання її винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України так як відсутня об`єктивна сторона, та призначення їй менш суворого покарання за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, встановлено, що викладені у вироку суду фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми.

Так, на підтвердження встановлених судом фактичних обставин, суд першої інстанції послався на ті докази, які були безпосередньо досліджені ним під час судового розгляду, зокрема:
- допитана в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду свою вину за ч. 3, ч. 4 ст. 358, та ч. 2 ст. 222 КК України беззаперечно визнала та пояснила, що за вказаних у цьому вироку обставин вона на смітнику поблизу вокзалу у м. Києві знайшла паспорт на ім`я ОСОБА_11 . Знаходячись у хостелі на вул. Старовокзальній у м. Києві, вклеїла до знайденого паспорту свої фото. На момент вчинення зазначених дій свідомого наміру використовувати підроблений паспорт не мала, однак допускала, що така необхідність може з`явитися. У подальшому - 31.12.2014, у зв`язку із скрутним фінансовим становищем, маючи гостру потребу у грошових коштах, вона звернулась до кредитної спілки для отримання кредиту. Під час з`ясування її даних назвалась ім`ям ОСОБА_11 та надала працівникам кредитної спілки підроблений нею паспорт. Працівники служби безпеки кредитної спілки виявили підробку та повідомили про це правоохоронні органи. У скоєному розкаялась, виявила готовність нести покарання за вчинене, однак просила суворо не карати.

Крім того в основу вироку покладено не тільки визнавальні показання обвинуваченої, а й інші дані, які містять матеріали кримінального провадження і які були досліджені судом під час судового розгляду, з наданням їм правової оцінки.

Зокрема:

- Відповідно до протоколу огляду місця події 31.12.2014 у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою - АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_8 видала два паспорти - на ім`я ОСОБА_8 та на ім`я ОСОБА_11 , останній документ вилучений.

- Постановою від 21.01.2015 паспорт на ім`я ОСОБА_11 визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано покладено в основу вироку, наведені вище докази, які в свою чергу повністю спростовують доводи апеляційної скарги, в частині відсутності об`єктивної сторони злочину передбаченого ч.1 ст.222 КК України, а також, щодо неповноти судового розгляду, під час якого залишились недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні вищевказані докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Така кваліфікація її дій є правильною у відповідності до встановлених фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

А тому відповідно, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності в її діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, оскільки відсутня об`єктивна сторона злочину та неповнота судового розгляду, під час якого залишились недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги, про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх голослівними виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідноз якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено відповідно до вищезазначених вимог, із урахуванням загальних засад призначення покарання.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст.65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, які відносяться до категорії середньої та невеликої тяжкості у відповідності до вимог ст. 12 КК України, конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що дії обвинуваченої носили цілеспрямований характер, здійснювались з метою протиправного отримання кредитних коштів, вчинені через нетривалий час після засудження за аналогічний злочин, дані які характеризують особу обвинуваченої, те що остання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше засуджувалась 29 липня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222; ч. 5 ст. 27, ч. ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України та на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі нас трок 1 рік 6 місяців на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, та знову вчинила злочини у грудні 2014 року в період іспитового строку.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом встановлено, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення злочинів, їх ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченої, суд вважав необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нею нових злочинів застосування до неї покарання у виді обмеження волі у межах санкцій інкримінованих статей Особливої частини Кримінального кодексу України, з чим погоджується і колегія суддів.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також попередження вчинення нею нових злочинів можливо лише з призначенням покарання у виді обмеження волі.

Що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги, що в оскаржуваному вироку відсутні мотиви щодо неможливості звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в разі, якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, котрі обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується, відповідні мотиви про що має бути наведено у вироку.

Як убачається з матеріалів справи на момент вчинення злочинів ОСОБА_8 не обіймала посади у державних органах, установах, підприємствах, організаціях, а тому колегія суддів вважає, що з резолютивної частини вироку суду першої інстанції слід виключити рішення цього суду про призначення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 222 КК України та за сукупністю злочинів та вироків, додаткового покарання у виді позбавлення права упродовж 2 років обіймати у державних органах, установах, підприємствах, організаціях посади, пов`язані з розпорядженням матеріальними цінностями та/або фінансовими ресурсами.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, в частині призначення ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою до покарання : за ч. 2 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн., за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_8 цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2014 року, визначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

В решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 , - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3