Ухвала
іменем україни
03 жовтня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
захисникаОСОБА_6 ,
засудженогоОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000033 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року,
в с т а н о в и в:

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КК у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2012 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 травня 2012 року в період часу з 12:30 год. до 13:00 год., перебуваючи разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 на території військової частини № НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 , в ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою вбивства руками здавив шию ОСОБА_8 , спричинивши їй перелом щитовидного хряща, від чого потерпіла померла, а ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.

11 травня 2012 року у нічний час ОСОБА_7 повернувся на місце злочину, перетягнув труп ОСОБА_8 в яму, яка знаходилась поблизу місця вбивства, та приклав уламками шиферу.

15 травня 2012 року у нічний час ОСОБА_7 знову повернувся на місце вчинення злочину, де за допомогою лопати накопав землю в наявні при собі сміттєві пакети та здійснив засипання землею трупа ОСОБА_8 , накривши місце схову уламками шиферу.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На думку захисника, умисел засудженого на вчинення вбивства потерпілої не підтверджується належними доказами по справі, а тому кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК вважає неправильною. Як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону посилається на відсутність в матеріалах кримінального провадження технічних носіїв інформації, на яких зафіксовано судові засідання суду першої інстанції від 01 та 05 серпня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на підтримку касаційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без задоволення апеляції ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковані правильно.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання свідків, дані протоколів слідчих дій, а також висновки судових експертиз.

Вказані докази є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та у своїй сукупності не викликають сумнівів щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Підстав недовіряти цим доказам у суду немає.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Доводи касаційної скарги захисника про недоведеність умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілої під час конфлікту, який між ними виник на території військової частини, є неспроможними.

Так, вибір ОСОБА_7 місця вчинення злочину територія військової частини, що виключає можливість бути поміченим, характер заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень перелом щитовидного хряща, який згідно висновку експерта виник у результаті здавлення шиї руками, а також поведінка засудженого, який після вчинення злочину неодноразово повертався на місце події з метою приховання його слідів, при цьому робив вигляд, що не знає куди зникла його дружина, в своїй сукупності об`єктивно свідчать про спланованість дій засудженого та наявність у нього умислу, спрямованого саме на позбавлення життя потерпілої, а тому кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 115 КК є правильною.

Безпідставними також є і доводи захисника про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону через відсутність в матеріалах кримінального провадження технічних носіїв інформації, на яких зафіксовано судові засідання від 01 та 05 серпня 2014 року.

Так, згідно висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-1кс(15)16, закріплений у ст. 129 Конституції України принцип гласності покладає на суд обов`язок здійснювати повне фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки саме за умови такого фіксування судового процесу гарантується конституційне право кожного на судовий захист, а також забезпечуються законність та інші основні засади судочинства.
Засада щодо гласності судового процесу та його повне фіксування технічними засобами розкривається у ст. 27 КПК і складається із трьох взаємопов`язаних елементів: 1) гласність судового провадження; 2) відкритість судового провадження; 3) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ураховуючи те, що зазначена норма-засада є цілісною, фіксування судового засідання є допоміжним елементом щодо двох інших елементів гласності судового процесу, яка полягає у забезпеченні обізнаності учасників судового провадження щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їхніх копій, а також на отримання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення (ч. 1 ст. 27 КПК), та відкритості судового процесу право кожного бути присутнім під час судового розгляду, за винятком випадків, визначених законом (ч. 2 ст. 27 КПК).

У ч. 4 ст. 107 КПК передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, окрім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).
Водночас ч. 6 ст. 107 КПК встановлено виключення із загального правила обов`язковості фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження.

Зазначеною нормою передбачено, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, але якщо при цьому сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, не тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зміст цієї норми із сполучником «або» вказує на те, що з ряду перелічуваних понять «журнал судового засідання», «технічний носій інформації» для визнання істотності порушення вимог закону достатньо тільки одного з них.
Крім того, у вказаній нормі законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Отже, системно-структурний аналіз зазначених норм КПК свідчить, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити із «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, 01 серпня 2014 року судове засідання не відбулося у зв`язку з хворобою судді, тому відповідно хід такого засідання технічними засобами не фіксувався (т. 1 а.с. 79).

Разом з тим, за наявності журналу судового засідання від 05 серпня 2014 року, під час якого вирішувалось питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації, на якому було б зафіксовано вказане судове засідання (т. 1 а.с. 81-83).

Проте, враховуючи, що в судовому засіданні 05 серпня 2014 року, окрім вирішення в присутності ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 питання про продовження строку тримання під вартою, інших процесуальних дій не здійснювалось, обставини, які згідно ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не досліджувались, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку відсутність фіксування на технічному носії інформації вказаного судового засідання не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення по суті справи, а тому не може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Переглядаючи вирок в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засудженого та захисника доводам, у тому числі і тим, на які захисник ОСОБА_6 послався у касаційній скарзі, й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 , не встановлено.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3