АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2209/17 Номер провадження 11-кп/786/892/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286; з.н.т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000727 від 23.02.2017 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури, що приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 липня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Малин Житомирської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, інваліда II групи, одруженого, працюючого ТОВ «ВКФ Укртехносервіс» заступником директора , невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури, що приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 липня 2017 року, яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання

вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами;

цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної і відшкодування моральної шкоди задоволено частково;

стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 910, 64 грн.;

стягнуто з обвинуваченого на користь держави відповідно до вимог ст. 124 ч.2 КПК України судові витрати, пов`язані з проведенням по справі автотехнічної експертизи в сумі 703,68 грн.;

Згідно вироку суду ОСОБА_6 , 06 лютого 2017 року приблизно о 11 годині 00 хвилин, в світлий час доби, похмуру погоду, по мокрому асфальтобетонному покриттю лівої смуги проспекту Свободи м. Кременчука , який має по три смуги руху в кожному напрямку, зі сторони вул. Гвардійської в напрямку до вул. Вадима Пугачова м. Кременчука, керуючи автомобілем «CITROEN - С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинився на вимогу червоного сигналу світлофора перед регульованим пішохідним переходом, що розташований навпроти будинку №152.

Після ввімкнення жовтого сигналу світлофора водій ОСОБА_6 , не переконавшись, що його рух буде безпечним, розпочавши рух на забороняючий сигнал світлофору, рухаючись у вказаному напрямку, у даній дорожній обстановці, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переходу справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля «CITROEN - С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та яку водій ОСОБА_6 об`єктивно був спроможний виявити, не зменшивши швидкість та не зупинивши свій транспортний засіб, порушивши вимоги п.п. 8.7.3 ґ), 10.1 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:

- 8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення:

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

-10.1 «Перед початком руху, перестроюванням: та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», виїхав на пішохідний перехід та допустив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_7 .

В результаті наїзду потерпіла ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 185 від 02.03.2017 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців на лівій руці, закритого скалкового перелому лівої ключиці, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_6 в принесеній апеляції просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкістю злочину та особі обвинуваченого через суворість та призначити покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляцію обґрунтовує тим, що покарання у виді 300 неоподаткованим мінімумів доходів громадян занадто суворе, так як місцевим судом не враховано в повній мірі те, що він вину у вчиненому визнав повністю, до скоєного відноситься негативно, відшкодував потерпілій 10 тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкістю злочину та особі обвинуваченого через м`якість, а також через істотні порушення кримінального процесуального законодавства та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 300 неоподаткованих доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На переконання апеляції вказує, що суд першої інстанції , приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, зокрема незастосування додаткової міри покарання, окрім іншого, посилався на індивідуальний план реабілітації інваліда , де зазначено обмеження щодо пересування 1 ступеню. Проте, прокурор наголошує на тому, що даний доказ є неналежним і недопустимим , оскільки стороною захисту він на досудовому розслідуванні не відкривався , був наданий через канцелярію суду в той час як суд вже перебував в нарадчій кімнаті, відновлення судового слідства судом було здійснено без належних на те підстав, що все в цілому свідчить про порушення процесуального порядку отримання цих доказів та, відповідно, необхідність визнання їх неналежними та недопустимими.

Також, в обґрунтування апеляції прокурор надає копію витягу з ЄРДР № 0001240 від 12.07.2017 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, наголошуючи на схильності обвинуваченого до порушень законодавства в сфері керування транспортними засобами.

Потерпіла в поданій апеляції також прохає скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання в межах установлених санкцією відповідних статей особливої частини КК, що передбачають відповідальність за вчинений злочин, а також в повному обсязі задовольнити її цивільний позов.

Апеляцію обґрунтовує тим, що обвинуваченому необхідно призначити додаткову міру покарання, оскільки він неодноразово вчиняв порушення під час керування транспортним засобом. Його злочинними діями їй була завдана матеріальна шкода у більшому розмірі ніж ним відшкодовано, а саме: ремонт телефону, окулярів, що були пошкоджені під час ДТП. Крім того, в результаті спричинених їй тілесних ушкоджень вона була позбавлена можливості самостійно себе обслуговувати та потребувала сторонньої платної допомоги, а також вести господарство, вирощувати городину, щоб покращити своє матеріальне становище, тому вважає, що потребує повного відшкодування моральної шкоди згідно з заявленим нею цивільним позовом.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 , які просили задовольнити подану обвинуваченим апеляцію та відмовити у задоволенні апеляції прокурора та потерпілої, а також звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році», прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту та наполягав на задоволенні апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині встановлення винуватості в інкримінованому злочині та призначенні покарання в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так , висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме: в порушенні правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом , що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційному порядку не оспорюються. При цьому, докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються не досліджувалися та судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України .

Основне покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 5 100 грн. судом обрано у відповідності до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч.1ст.286 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого , який позитивно характеризується за місцем проживання , є інвалідом ІІ групи, раніше не судимий, частково відшкодував матеріальну та моральну шкоди, правильно враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, позицію потерпілої.

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Правильно судом вирішено питання і щодо додаткового покарання , яке

суд з урахуванням усіх обставин вирішив не призначати , а тому доводи прокурора та потерпілої ОСОБА_7 щодо безпідставного не призначення додаткового покарання колегія суддів вважає такими , що не заслуговують на увагу.

Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає право суду залежно від обставин, що мають значення, як призначити, так і не призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Вирішуючи питання щодо непризначення додаткового покарання суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого , а особливо щодо його стану здоров`я та всі інші обставини в сукупності , які дали йому підстави не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи, наведені в апеляції прокурора колегія суддів вважає непереконливими і такими , що спростовуються зазначеними вище висновками суду першої інстанції із якими погоджується і колегія суддів. При цьому, варто зазначити , що суд першої інстанції піддав досить ретельному аналізу дані про особу обвинуваченого та усі обставини , які свідчать як на його користь так і проти. Правильно , на думку колегії суддів , суд першої інстанції також відкинув доводи щодо продовження з боку обвинуваченого порушень ПДР.

Не є переконливими та не заслуговують на увагу також і доводи апеляції обвинуваченого щодо суворості призначеного основного покарання з наведених вище підстав. При цьому , варто зазначити , що обвинуваченим вже сплачена на момент апеляційного розгляду сума штрафу , яка встановлена судом першої інстанції.

Разом з тим, доводи апеляції потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди є слушними, тому підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував зазначені вище вимоги ст. 23 ЦК України щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, а саме глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, яка тривалий час після ДТП потребувала оплатного догляду, втратила можливість вести звичний для неї спосіб життя та можливість працювати з метою покращення матеріального становища, а тому, приймаючи до уваги встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та викладені вище вимоги законодавства України з цього приводу, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір відшкодування потерпілій ОСОБА_7 моральної шкоди до 20 000,00 грн.,

З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_7 підлягає зміні , а апеляція потерпілої частковому задоволенню.

Що стосується клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», то воно підлягає задоволенню. Матеріалами провадження встановлено , що обвинувачений є інвалідом 2 групи і тому на нього розповсюджуються положення п. «г» ст.1 зазначеного Закону. Обставини , які б перешкоджали застосуванню акту амністії , колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вказане вище, керуючись ст. ст. 376 , 405, 407, 419 КПК України, п.»г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» , колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області , -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення ;

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково;

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчукуа від 31 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди змінити;

Збільшити розмір моральної шкоди , що підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 до 20 000 грн. ;

Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного вироком суду покарання;

В іншій частині вирок суду залишити без змін;

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

____________ _________________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4