ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого з особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 20 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000001, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, ця постанова винесена без належної перевірки обставин справи та оцінки здобутих доказів, а тому просив це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

Заявник ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в судове засідання не з`явився, однак в своїй заяві просив розгляд скарги проводити за його відсутності та скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000001 від 20 червня 2017 року, оскільки вважає, що вона є незаконною, необґрунтованою та такою, яка повністю дублює попередні постанови слідчих про закриття кримінального провадження, які неодноразово вже були скасовані рішеннями суду, однак відповідальними особами, які здійснюють досудове розслідування даного кримінального провадження ігноруються їх вимоги. Вважає, що дана постанова про закриття кримінального провадження № 0000001 не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим під час проведення досудового слідства, тому вона підлягає скасуванню. Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.
Представник прокуратури Дніпропетровської області, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в судове засідання не з`явився, матеріали кримінального провадження не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного
Як убачається з матеріалів справи, у провадженні слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0000001 від 09 січня 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364,366,375,384 КК України, по якому 20 червня 2017 року слідчий прийняв постанову про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Закриваючи провадження, слідчий послався на те, що під час проведеного досудового розслідування не встановлено достатніх даних, які б вказували на те, що викладені у зверненнях та допитах ОСОБА_3 доводи під час досудового розслідування не знайшли свого об`єктивного підтвердження, досудовим розслідуванням встановлено відсутність складу будь-якого кримінального правопорушення в діяннях службових осіб:

- Жовтоводської ВК № 25 щодо порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 за ст. 391 КК України, а також внесення недостовірних відомостей в постанову від 23 вересня 2008 року;

- Кіровського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області під час розслідування кримінальної справи № 65001250 стосовно ОСОБА_3 ;

- прокуратури Дніпропетровської області, щодо здійснення нагляду за додержанням законів органами, які проводять дізнання, досудове слідство, у тому числі у період з 1999 по 2007 роки при розслідуванні та підтриманні державного обвинувачення у кримінальній справі стосовно ОСОБА_3 у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська та апеляційному суді області;

- Кіровського районного суду м. Дніпропетровська щодо подій, які відбулися під час судового розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 та постановлення обвинувальних вироків від 24 грудня 2001 року та 26 липня 2006 року;

- апеляційного суду Дніпропетровської області щодо подій, що відбулися під час розгляду апеляційних скарги у кримінальній справі стосовно ОСОБА_3 21 червня 2002 року, 27 червня 2003 року та 16 березня 2007 року;

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні 12 липня 2007 року питання щодо витребування кримінальної справи для перегляду судового рішення у справі стосовно ОСОБА_3 ;

- Жовтоводського МВ ГУМВС в області щодо розслідування кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 за ст. 391 КК України;

- прокуратури м. Жовті Води щодо здійснення нагляду за дотриманням законів органами, які проводять дізнання, досудове слідство, у тому числі у період з 20 листопада 2008 року до теперішнього часу при розслідуванні та підтриманні державного обвинувачення у кримінальній справі стосовно ОСОБА_3 за ст. 391 КК України;

- Дніпропетровської прокуратури щодо нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах щодо притягнення ОСОБА_3 під час відбування покарання у Жовтоводській ВК № 26 до дисциплінарної відповідальності, порушення кримінальної справи стосовно останнього за ст. 391 КК України, здійсненні дізнання у цій справі;

- КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» щодо обстеження та складання медичних документів стосовно ОСОБА_5 ;

- осіб, які брали участь у перереєстрації ТОВ «Укрсібвіза» у 1999-2005 роках та зняття з обліку цього підприємства;

- свідків, які давали показання під час досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 за ст. 391 КК України;

- свідків, які давали показання під час досудового розслідування кримінального провадження.

При цьому встановлено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надано їм належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності.

Однак з таким висновком слідчого, підтриманого прокурором, погодитися не можна, в той час як доводи, на які посилається заявник заслуговують на увагу.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Матеріали кримінального провадження прокурором суду не надані, а отже доводи, які зазначені заявником у своїй скарзі з приводу істотної неповноти досудового розслідування даного кримінального провадження та не проведення всіх слідчих (розшукових) дій для встановлення обставин, на які ОСОБА_3 вказує у своїй скарзі не можуть бути спростовані у встановленому процесуальним законом порядку, що свідчить про необхідність задоволення даної скарги для забезпечення прав та інтересів скаржника, а також всебічного, повного та неупередженого проведення процесуальних дій в межах кримінального провадження.

В даному випадку одним з основних питань, на яке досудовим слідством має бути надана чітка та недвозначна відповідь, є питання про те, чи діяли службові особи зазначені у постанові слідчого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадженні від 20 червня 2017 року у межах наданих їм повноважень при зазначених вище обставинах та чи діяли вони в межах закону, з дотримання гарантованих Конституцією України прав та свобод ОСОБА_3 .. Задля отримання відповіді на це питання, слід проаналізувати усі здобуті докази у їх сукупності, врахувавши також наявні рішення судів, серед яких є й ті, якими визнано бездіяльність ряду посадових осіб та стягнуто на користь ОСОБА_3 спричинену йому моральну шкоду в результаті їх незаконних дій,

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однак слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, на це уваги не звернув, прийняті судами рішення до уваги не прийняв, тобто не надав їм належної оцінки як можливим та наявним доказам по справі.

Наведене дає підстави для висновку про те, що обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження, наведене в оскаржуваній постанові, не можна вважати достатньо переконливим.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

Також враховується й той факт, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_3 отримав лише 24 жовтня 2017 року, а скаргу до суду подано ним 27 жовтня 2017 року, тому строк оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження ним не пропущено, оскільки відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Водночас, частиною 2 ст.307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні.

Таким чином винести окрему ухвалу на ім`я Генерального прокурора України щодо бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області при вирішенні скарги до компетенції слідчого судді не входить.

Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 110, 284, 303, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого з особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 20 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000001 - задовольнити.
Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 20 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000001 скасувати, матеріали цього кримінального провадження направити для продовження досудового слідства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1