Справа № 445/516/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1019/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Золочів Золочівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року відносно нього,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 06 березня 2017 року близько 17 год. в АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки із ОСОБА_8 , умисно наніс один удар металевим предметом в її обличчя, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, у вигляді синців та садна в правій скроневій ділянці.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року скасувати і кримінальне провадження відносно нього закрити.
Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що, приймаючи обвинувальний вирок відносно нього, суд першої іншої інстанції не врахував всіх обставин справи, у рішенні не навів конкретних доказів його вини.
На його переконання, судом не здобуто переконливих доказів його причетності до вчинення інкримінованого злочину.
Як зазначає апелянт, прямими свідками конфлікту між ним та потерпілою ОСОБА_8 були неповнолітній син ОСОБА_9 і його дружина ОСОБА_10 , а свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свідками події не були і говорили все те, що їм наговорила потерпіла.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає рішення суду законним й обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями статей 370, 373 КПК України регламентовно, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, ретельно дослідив і перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Наведені у вироку висновки районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які районним судом були досліджені в повному обсязі.

Зокрема, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка у суді першої інстанції пояснила, що 06.03.2017 року, будучи вдома, побачила як ОСОБА_6 із своєю дружиною вирізали виноград на земельній ділянці, із-за якої у них в суді знаходиться невирішений спір. Вона вийшла на балкон і зробила зауваження обвинуваченому, щоб той не рухав її виноград, бо справа в суді ще не вирішена. Той у відповідь почав її ображати нецензурними словами, кидати в її сторону камінням. Деякий час у них тривала сварка, під час якої ОСОБА_6 неодноразово кидав в її сторону камінням, спочатку в неї він не попадав, а лише наносив шкоду будинку. Потім він шваброю збив з балкону металевий гачок для квітів, яким кинув у її напрямку, попав їй в голову, завдавши тілесних ушкоджень, після чого втекли. Все це відбувалося на очах у її сина ОСОБА_15 .
Показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції зазначив, що 06 вересня 2017 року він перебував вдома із своєю матір`ю. Він бачив з вікна будинку, що між мамою та обвинуваченим відбулась сварка, під час якої він неодноразово кидав у маму камінням, а потім кинув металевим гачком і попав мамі в голову, звідки текла кров. Потім була викликана поліція, а обвинувачений з своєю дружиною втекли.
Показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підтвердили факт наявності в потерпілої тілесних ушкоджень голови, які, за словами останньої, завдав обвинувачений ОСОБА_6 , кинувши у неї металевим предметом.
Зазначені вище показання потерпілої та свідків є послідовними та узгоджуються не тільки між собою, а з іншими дослідженими матеріалами провадження.
Зокрема, висновком експерта від 07.03.2017 року №26/2017, згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 виявлено: садна на чолі справа та садна в правій скроневій ділянці з переходом на скулову ділянку. При звертанні за медичною допомогою, згідно записам в медичній картці амбулаторного хворого в ОСОБА_8 було діагностовано «ЗЧМТ. Струс головного мозку». Вказані ушкодження являються наслідком дії тупого предмету, могли утворитися 06.03.2017 року, як вказує освідуєма, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Заявою ОСОБА_8 від 06.03.2017 року, якою потерпіла повідомила Золочівський ВП ГУ НП у Львівській області про те, що ОСОБА_6 наніс їй удар в область голови металевим предметом.
Протоколом слідчого експерименту від 23.03.2017 року, в ході проведення якого ОСОБА_6 продемонстрував як під час конфлікту із ОСОБА_8 він кидав камінням у її сторону.
Протоколом слідчого експерименту від 21.03.2017 року, під час проведення якого неповнолітній свідок ОСОБА_19 вказав на місце на балконі, де знаходилась його матір, місце де знаходився ОСОБА_6 , а також вказав на схожий металевий гачок, яким ОСОБА_6 кинув у голову його матері.

Відеозаписом на лазерному диску «DVD-R» фірми «VERBATIM» серійний №ZE5820-DVR-J47F4, з якого вбачається, що між потерпілою та обвинувачем мав місце конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 кидав камінням.
Сам факт наявності конфлікту між потерпілою підтвердив як в суді першої інстанції, так й під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , який не заперечив, що у нього із потерпілою ОСОБА_8 неприязні стосунки через земельну ділянку біля їх будинку, та 06 березня 2017 року на ґрунті виниклої між ним та потерпілою сварки він взяв камінь та кинув у сторону будинку і попав ним у металеві ворота. Оскільки суперечка не припинялась, він взяв щебінь і кинув в сторону балкону, де стояла ОСОБА_8 і попав в металеву огорожу балкону. Однак додав, що окрім щебеню він більше нічим не кидав та в потерпілу він жодного разу не попав, тілесних ушкоджень їй не завдавав. Аналогічні за змістом показання в суді першої інстанції надала дружина обвинуваченого свідок ОСОБА_10 .
Суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 , оскільки такі спростовуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів, та такі направлені на уникнення ОСОБА_6 відповідальності.
Доводи обвинуваченого про те, що неповнолітній свідок ОСОБА_9 говорив те, що навчила його мама, є неспроможними, оскільки показання останнього, який був безпосередньо очевидцем конфлікту, та його матері є стабільними, послідовними, логічними, узгоджуються та підтверджуються показаннями свідків та іншими доказами по справі, не довіряти яким у колегії суддів апеляційного суду немає підстав.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не були очевидцями конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, однак показання таких суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, оскільки ними стверджується сам факт наявності в потерпілої ОСОБА_8 тілесних ушкоджень після конфлікту. У вказаних свідків не було жодних підстав обмовляти обвинуваченого, їх показання співпадають з показаннями потерпілої та з висновком від 07.03.2017 року №26/2017 про характер та локалізацію тілесних ушкоджень.
Фактичні дані щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації, механізму та часу заподіяння закріплені у висновку експерта від 07.03.2017 року №26/2017, яка учасниками судового провадження не оспорюється. Характер, локалізація в ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння повністю підтверджують показання потерпілої в тій частині, коли і яким способом вони були їй заподіяні, а також свідчать, що умислом обвинуваченого охоплювалось спричинення тілесних ушкоджень.

Дослідженим під час судового слідства доказам у їх сукупності судом першої інстанції було надано належну оцінку, з врахуванням положень ст.84 КПК України, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Підстав вважати, що під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, немає.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією частини статті Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинене ним правопорушення, при цьому суд врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, дані про особу винного, який не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та нарколога, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсійного віку, а також відсутність обставин, що обтяжують й пом`якшують покарання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що покарання, призначене обвинуваченому судом, за своїм видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Під час апеляційного розгляду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність колегією суддів не встановлено.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, відтак підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
постановила:
вирок Золочівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4