Провадження № 11-кп/792/696/17
Справа № 688/293/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника
обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001235 від 07.11.2016 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миролюбне Старокостянтинівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання:
-за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком 7 років;
-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рахується з 03 жовтня 2017 року.
Цивільний позов прокурора задоволено повністю.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави в особі Шепетівської районної державної адміністрації, для зарахування в районний бюджет на рахунок перерахування комунальному закладу Шепетівської районної ради «Шепетівська центральна районна лікарня», на рахунок №7812 в ГУДКСУ в Хмельницькій області, МФО 815013, код 24060300, 471 грн. 96 коп. за лікування потерпілого ОСОБА_13 від злочину.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_12 5218 грн. 40 коп. на відшкодування матеріальної та 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто на користь держави за проведення експертиз Хмельницьким НДЕКЦ МВС України з ОСОБА_7 330 грн. 15 коп., з ОСОБА_8 626 грн. 76 коп.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченим: ОСОБА_8 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взято їх під варту із зали судових засідань.
За вироком суду, 06 листопада 2016 року близько 22-ої години, неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебували у належній ОСОБА_14 квартирі АДРЕСА_3 , разом з її сином ОСОБА_15 , де останній, у своїй спальній кімнаті, на матраці, виявив сплячого у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_13 . Будучи обуреним перебуванням ОСОБА_13 у його кімнаті, ОСОБА_15 розбудив останнього, і коли той сів на матрац, штовхнув його правою ногою в обличчя, від чого він впав на спину. ОСОБА_8 , який зайшов у спальну кімнату разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , після того як ОСОБА_13 знову сів на матрац, умисно, лівою рукою наніс йому два удари по обличчю, від яких той впав на матрац. В результаті втручання у події ОСОБА_14 неправомірні дії її сина та ОСОБА_8 були припинені. Після цього ОСОБА_13 зайшов у приміщення кухні, де перебував ОСОБА_8 , і під час суперечки, яка відбулась між ними, останній схопив ОСОБА_13 правою рукою ззаду за голову та, потягнувши у бік, умисно, наніс йому два удари коліном правої ноги в обличчя. ОСОБА_14 виштовхала ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з квартири. Близько 24-ої години, цього ж дня, ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вважаючи, що телефон останнього викрав ОСОБА_13 , повернулися до цієї ж квартири, вхідні двері якої відчинила їм ОСОБА_14 . ОСОБА_7 , перебуваючи у вхідних дверях квартири, побачив у коридорі квартири ОСОБА_13 , запитав у нього за свій мобільний телефон, на що потерпілий відповів, що не брав і не бачив його, та сказав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_15 закрити двері. Обурившись, ОСОБА_8 переступив через поріг вхідних дверей та правою ногою, умисно, наніс удар у підборіддя ОСОБА_13 , від якого останній не втримав рівновагу і сповз по стіні на підлогу, а коли піднявся на ноги, ОСОБА_7 наблизився до потерпілого та, умисно, із значним прикладанням фізичної сили, наніс йому удар ліктем правої руки в нижню ділянку обличчя, від чого той, спираючись на стіну, що позаду, впав на підлогу. Після цього, на пропозицію ОСОБА_7 , потерпілий вийшов на сходинкову площадку біля квартири, де після 15-20 хвилинної розмови з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , тримаючись за поручень та решітки, сповз на сходи, втратив свідомість, звідки, в подальшому, каретою швидкої допомоги був доставлений в Шепетівську ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22 год. 45 хв. помер не приходячи до свідомості.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, субдуральної гематоми в правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, синця навколо лівого ока, синця на верхній повіці правого ока, рани на фоні крововиливу на слизовій верхньої губи, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті потерпілого, та синців на внутрішній поверхні лівого плеча, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
29 квітня 2017 року близько 05 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужими майном, умисно, застосовуючи до потерпілого ОСОБА_16 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого і виразилось у нанесенні, останньому, удару правою ногою у спину, численних ударів лівою ногою по правій нозі, голові, грудній клітці, тулубу справа, одного удару правою рукою у голову, біля хвіртки будинку АДРЕСА_4 , відкрито, шляхом ривка з руки, заволодів належним потерпілому мобільним телефоном марки «BRAVIS REY» вартістю 266грн. з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» вартістю 25грн. та картою пам`яті вартістю 120грн., а всього заволодів майном потерплого на суму 411грн.
Захисник ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить вирок місцевого суду щодо нього змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України за ч.2 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
за ч.2 ст.186 КК України у вид 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 2 роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вказує на залишення поза увагою суду пом`якшуючих покарання обставин таких як:
- визнання вини в повному обсязі, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину,
- позитивну характеристику,
- те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у секторі ювенальної превенції відділу поліції до вчинення злочину не перебував, до адміністративної відповідальності не притягувався. За доповіддю органу пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Крім того вважає безпідставним посилання суду на наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, оскільки факт знаходження ОСОБА_8 в такому стані нічим не підтверджується.
Судом не враховано і умови життя підзахисного, його виховання, вплив дорослих, рівень розвитку, зокрема те, що він зростав у родині невеликого достатку. Відшкодувати матеріальну та моральну шкоду потерпілій його батьки можливості не мають.
Захисник ОСОБА_10 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії на ст.128 КК України та призначити покарання у виді 2 років виправних робіт. У разі, якщо суд вважає вірною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ст.121 ч.2 КК України, призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 2 роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Посилається на невірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, оскільки з показань останнього вбачається, що умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у нього не було, він лише один раз, у відповідь на образу з боку потерпілого, наніс не сильний, неакцентований удар в нижню область обличчя потерпілого, що підтверджується висновком експерта. Ці дії ОСОБА_7 не пов`язані з діями іншого обвинуваченого та свідка ОСОБА_17 . Експерт ОСОБА_18 під час допиту в суді першої інстанції вказував, що закрита черепно-мозкова травма в потерпілого виникла внаслідок падіння ОСОБА_13 з послідуючим ударом об бетонні східці. Комісійною експертизою достовірно не встановлено механізм отримання травми, висловлено припущення про ймовірність заподіяння вказаної травми внаслідок усіх ударів.
Крім того вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене без урахування:
- визнання ним вини, щирого каяття, та активного сприяння розкриттю злочину;
- часткового відшкодування шкоди та того, що він позитивно характеризується, мав стійкі соціальні зв`язки, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у секторі ювенальної превенції відділу поліції до вчинення злочину не перебував, до адміністративної відповідальності не притягувався. За доповіддю органу пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Обвинувачений ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок місцевого суду скасувати та призначити більш м`яке покарання. Посилається на неврахування судом при призначенні йому покарання того, що він :
- щиро розкаявся у вчиненому,
- добровільно частково відшкодував шкоду,
- активно сприяв розкриттю злочину,
- надавав допомогу потерпілому після вчинення злочину,
- вчинив злочин будучи неповнолітнім та під впливом душевного хвилювання, - викликаним аморальними діями потерпілого,
- вперше притягується до кримінальної відповідальності,
- позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра, органів пробації не перебуває, є неповнолітньою особою, сиротою. За доповіддю органу пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Разом з тим вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не наводить передбачені КПК України обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Обвинувачення є неконкретним, без визначення ролі кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, не встановлено форму вини. Залишено поза увагою суду те, що саме після нанесених обвинуваченим ОСОБА_8 ударів близько 22 год., потерпілий ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_14 про те, що йому погано, тошнить, що свідчить про те, що саме через ці удари в голову призвели до його смерті. Залишено поза увагою його покази та покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 з приводу того, що ним потерпілому було нанесено лише один дотичний удар в нижню частину обличчя. Ці протиправні дії були спричинені після 23 год. Натомість обвинувачений ОСОБА_8 , який професійно займається «вільною боротьбою» вказав, що саме він наносив останній удар в голову потерпілому.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених, їх захисників та законного представника, на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ніким не оспорюються, як не оспорюється і кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України, відповідно.
Подія злочину, доведеність винуватості обвинуваченого у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку, в цій частині, не оскаржувались.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судових засіданнях, належно оцінених судом, і вони є обґрунтованими.
Доводи захисника ОСОБА_10 , в апеляційній скарзі, про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ст.128 КК України та доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про неможливість настання смерті потерпілого ОСОБА_13 від його удару, який був не сильний, в нижню область обличчя потерпілого, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 не заперечував того, що у вказаний день та час, під час того, як ОСОБА_8 наносив зазначені удари рукою та ногою потерпілому ОСОБА_13 , він також наніс йому ліктем правої зігнутої руки дотичний удар в губи, від чого той похитнувся, сперся об стіну і сповз.
За показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, крім нього, за вказаних обставин, у вказаному місці, приблизно о 24-й годині, ОСОБА_7 наніс потерпілому удар ліктем в бороду, від чого той сповз по стіні, присів і відразу піднявся. Після цього вони вийшли на сходову площадку, де через 15-20 хвилин ОСОБА_13 , тримаючись руками за поручні, присів, відпустив руки, впав затилком на сходи.
Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визнав достовірними ці показання обвинувачених, оскільки вони об`єктивно підтверджуються сукупністю інших доказів, що є в кримінальному провадженні і були перевірені судом та наведені у вироку.

Так свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 підтвердили, що бачили, як ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_19 та ОСОБА_7 вдарив його ліктем правої руки в обличчя, від чого той поточився на стіну.
З даних протоколу слідчого експерименту від 15.11.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , з відтвореним в судовому засіданні відеозаписом вказаної слідчої дії, слідує, що він вказує та показує на місці події, що в день спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, після нанесення в кімнаті ОСОБА_15 удару ногою в обличчя потерпілому, бачив як два удари рукою потерпілому наніс ОСОБА_8 , після цього почув ще два тупих удари з кімнати, де залишились ОСОБА_20 та потерпілий, після яких останній пішов вмиватися у ванну. Коли перебував у коридорі, то чув два звуки ляпаса і три-чотири глухих звуки з кухні. Після цього мати ОСОБА_15 вигнала останнього, його та ОСОБА_8 з квартири. Приблизно о 24 год., коли вони троє повернулися до квартири, то ОСОБА_8 наніс потерпілому, який стояв у коридорі, удар правою ногою в обличчя, а він наніс йому дотичний удар по обличчю, від якого потерпілий сперся об стіну і сповз. Після цього на його прохання потерпілий вийшов на коридор, за межі квартири, у якого він запитував за телефон і через 15-20 хвилин вчепився за поручні, тримаючись за які сповз і втратив свідомість;
Обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , зокрема, обвинуваченим ОСОБА_7 підтверджуються також даними протоколу слідчого експерименту від 23.11.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , протоколів слідчих експериментів від 08.11.2016 року та від 29.01.2017 року за участю свідка ОСОБА_15 , протоколу слідчого експерименту від 16.11.2016 року за участю свідка ОСОБА_14 , з відтвореннням в судовому засіданнями відеозаписів вказаних слідчих дій.
Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №307 від 07.12.2016 року, при експертизі трупа ОСОБА_13 виявлено такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: субдуральна гематома в правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, синець навколо лівого ока, синець на верхній повіці правого ока, рана на фоні крововиливу на слизовій верхньої губи; синці на внутрішній поверхні лівого плеча, які виникли від травмуючої дії твердих тупих предметів, за одну-дві доби до моменту настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 о 22 год. 45 хв. внаслідок закритої черепно-мозкової травми із субдуральною гематомою, яка по мірі наростання призвела до здавлення речовини головного мозку;
На підтвердження свого висновку, в суді першої інстанції, судово-медичний експерт ОСОБА_18 показав, що втрата свідомості у ОСОБА_13 могла настати від утворення гематоми і здавлювання головного мозку і через 3-4-6 годин після нанесеного удару. Кількість та послідовність ударів могла сприяти прискоренню виникнення гематоми;
За даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №53 від 29.06.2017 року, при сповзанні тіла по сходах субдуральна гематома та сударахноїдальний крововилив утворитися не могли. Виникнення закритої черепно-мозкової травми при падінні ОСОБА_13 назад, після нанесення йому удару ногою ОСОБА_15 в обличчя, коли ОСОБА_13 знаходився на матраці, в сидячому положенні, також малоймовірно. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді масивної субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу з найбільшою ймовірністю була заподіяна ОСОБА_13 від всіх ударів в ділянку обличчя та в ліву тім"яно-скроневу ділянку голови тупих твердих предметів в сукупності. Конкретно визначити від якого, чи від яких ударів тупими предметами кулаком, ліктем, взутою ногою чи коліном виникла закрита черепно-мозкова травма, як причина смерті ОСОБА_13 не представляється можливим. З моменту поступлення в стаціонар Шепетівської ЦРЛ стан ОСОБА_13 трактується, як вкрай важкий, з глибокою мозковою комою і стовбуровими ураженнями головного мозку. З урахуванням цих тяжких змін, надання медичної допомоги, в тому числі і хірургічного лікування, як правило, не приводять до позитивного результату, тому врятувати його життя було неможливо.
Цим та іншим перевіреним і дослідженим у судовому засіданні доказам місцевий суд дав належну оцінку в їх сукупності і прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст.121 КК України, а саме, у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст.128 КК України, на що є посилання в апеляційній скарзі захисту, враховуючи вказаний висновок комісійної судово-медичної про те, що закрита черепно-мозкова травма, у вигляді масивної субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу, з найбільшою ймовірністю, була заподіяна ОСОБА_13 від всіх ударів в ділянку обличчя та в ліву тім"яно-скроневу ділянку голови тупих твердих предметів в сукупності і конкретно визначити від якого, чи від яких ударів тупими предметами кулаком, ліктем, взутою ногою чи коліном виникла закрита черепно-мозкова травма, як причина смерті ОСОБА_13 , не представляється можливим.
Доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що нанесення одного неакцентованого удару в нижню ділянку голови ОСОБА_13 , внаслідок якого у потерпілого виявлено незначне тілесне ушкодження, не може свідчити про намір обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого групою осіб, на що є посилання в апеляційних скаргах, не заслуговують на увагу.
Колегія суддів вважає, що суд першої достовірно встановив, що умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, було спричинено групою осіб.
Згідно з приписами ч.1 ст.28 КК України злочин визнається таким, що вчинений групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька(два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.
Всі обставини кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав настання їх суспільно небезпечних наслідків, адже за його показаннями він наніс удар потерпілому після того, як йому, неодноразово, наносив удари рукою та ногою ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_7 бачив в якому стані знаходиться ОСОБА_13 , після нанесення ударів ОСОБА_8 , проте продовжив його бити і саме від його удару потерпілий сперся об стіну, сповз на підлогу, а в подальшому через 15-20 хвилин втратив свідомість.
Доводи захисника ОСОБА_9 про недоведеність скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, обвинуваченим ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, перевіривши безпосередньо докази у справі дійшов обґрунтованого висновку про наявність цієї обставини, яка обтяжує покарання, і навів у вироку докази на підтвердження цього.
Покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років та ОСОБА_8 ч.2 ст. 186, ч.2 ст.121,ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців призначене у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення. Воно є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, в межах санкції статті, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення та інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, судом враховано тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого(их) обвинуваченими злочину(нів), дані про їх особи, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, думку потерпілих, які просили покарати винних відповідно до закону.

Зокрема, судом враховано те, що обвинувачені вперше притягуються до кримінальної відповідальності, скоїли тяжкий злочин, що призвело до смерті людини, а ОСОБА_8 , після його скоєння, вчинив ще й тяжкий злочин проти власності, ОСОБА_7 позитивно, а ОСОБА_8 посередньо характеризуються за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра, органі пробації не перебувають.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених суд визнав скоєння злочину неповнолітніми.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у стані алкогольного сп`яніння.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.
Крім того, враховуючи, що обвинувачені скоїли злочин(и) неповнолітніми, суд відповідно до вимог ст. 485 КПК України врахував умови їх проживання та виховання, інформацію, зазначену у досудових доповіддях органу пробації.
Судом враховано, що ОСОБА_8 мав задовільні умови для проживання, проживав та виховувався обома батьками. ОСОБА_7 мав задовільні умови проживання, мати померла в 2017 році, відносно батька вирішується питання про позбавлення батьківських прав. Обоє обвинувачених мають середній ризик вчинення повторного злочину, раніше спілкувалися з особами підозрілого характеру, на обліку у секторі ювенальної превенції Шепетівського відділу поліції до скоєння цих злочинів не перебували, до адміністративної відповідальності не притягувалися. За доповідями органу пробації виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.
Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилаються в поданих апеляційних скаргах захисники та обвинувачений ОСОБА_7 , не дають підстав для призначення ОСОБА_8 і ОСОБА_7 більш м`якого покарання, із застосуванням ст.ст.69,75 КК України, з огляду на те, що судом першої інстанції вказані обставини взяті до уваги при призначенні їм покарання, крім того таке покарання не може бути їм призначене з огляду на характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, його суспільну небезпеку, наслідком якого є смерть людини.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку у межах апеляційних скарг немає.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

постановила:

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до касаційного суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк, з дня вручення копії судового рішення.

Судді: