Справа № 577/3903/17
Провадження № 1-кп/577/75/18

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000855 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта загальна середня, неодруженого, не працюючого, раніше судимого: 20.04.2012 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.11.2013 року направлений для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Ухвалою Первомайського районного суду Харківської області від 02.06.2014 року скорочена невідбута частина покарання відповідно до ст. 6 Закону України «Про амністію» від 8 квітня 2014 року; 15.10.2014 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст.ст. 186 ч. 2, 71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. 04.01.2017 року звільнився з Первомайського ВЦ №117 Харківської області відповідно до ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2016 умовно достроково на невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 01 рік 05 місяців 09 днів

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В середині квітня 2017 року ОСОБА_6 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисного злочину проти власності, перебуваючи на подвір`ї місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , яке він винаймав у ОСОБА_4 , викрав із сараю вказаного домоволодіння металеві тиски ТИ №11 ТОС 4045-57, 1977 року випуску, а також 32 цеглини газоблоку стінового, розміром 200х300 мм, які знаходились біля будівлі літньої кухні на території господарства. Заволодівши вказаним майном ОСОБА_6 перевіз їх до домоволодіння по АДРЕСА_3 , де в подальшому зберігав. Згідно висновку будівельно - оціночної експертизи №7 від 27.07.2017 року залишкова вартість 32 цеглин газоблоку стінового, розміром 200x300 мм та металевих тисків ТИ№11 ТОС 4045-57, 1977 року випуску, станом на час вчинення злочину могла становити 2379 грн. 52 коп. Таким чином, вказаними злочинними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 2379 грн. 52 коп.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у скоєнні злочину визнав частково та пояснив, що знімав житло у потерпілої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , користувався будинком, літньою кухнею, городом. Мав намір купити газоблок, разом з тим не домовився про умови купівлі-продажу. Вивіз вищевказаний газоблок до брата на Загребелля. Сарай відкрив ключем, який знайшов в будинку. Також викрав тиски, відкрутивши їх та вивіз разом з газоблоком. Умови, ціну не обговорював. Коли знайшов ключ від сараю, то один ключ віддав потерпілій, а другій залишив у себе. За скоєне попросив у потерпілої вибачення, розкаюється у скоєному.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні злочину, його вина доводиться наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в період з березня 2017 року здавала свій будинок в оренду ОСОБА_6 , про користування будівлею літньої кухні та прибудованого до неї дерев`яного сараю, які знаходяться на території господарства, вона з обвинуваченим не домовлялася. Письмових документів про укладення договору оренди не складали. Згодом, ОСОБА_6 знайшов ключ від сараю, який вона згубила, та віддів їй. Вона зайшла до сараю, щоб перевірити чи все там в порядку. Впевневшись у тому, що всі речи на своїх місцях, закрила сарай та ключи забрала з собою. Приблизно 20 квітня 2017 року, навідавшись до господарства, виявила пропажу газоблоку, відчинила сарай та виявила також пропажу металевих тисків, які знаходилися на столі. ОСОБА_6 в будинку не було, на телефонні дзвінки він не відповідав. Тому вона звернулася із заявою до відділу поліції про скоєння крадіжки. Про продаж газоблоку ніякої розмови із ОСОБА_6 не велося, вона не мала намірів продавати йому газоблок. Викрадені речі були їй повернуті працівниками поліції. Крім того, під час додаткового допиту в судовому засіданні пояснила, що під час укладення договору оренди був присутній ОСОБА_6 , вона дозволяла користуватися йому будинком та літньою кухнею. Про сарай розмови не було, оскільки від нього був загублений ключ. Після того, як згодом ОСОБА_6 знайшов ключ від сараю і віддав їй, домовленності про користування ним сараєм не було.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що був присутнім при проведенні слідчого експерименту який проводився 21.08.2017 року в АДРЕСА_2 . При цьому був присутній ОСОБА_6 та працівники поліції. ОСОБА_6 розповідав, що проник до сараю через горище. Покази давав добровільно без примусу. Розповів, що викрав тиски з сараю, а газоблок з двору.

Свідок ОСОБА_8 , допитана в судовому засіданні, надала аналогічні пояснення.

Крім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується наступними доказами, які були надані суду стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні.

Із протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального провопорушення від 20.06.2017 року вбачається, що 21.04.2017 року ОСОБА_4 було виявлено відсутність на власному подвір`ї газоблоку та металевих тисків (а. 7 наданих матеріалів).

З протоколу огляду місця події від 20.06.2017 року в АДРЕСА_2 вбачається, що на місцях, на які вказує потерпіла ОСОБА_4 , відсутні газоблок та металеві тиски (а.10, 11 наданих матеріалів).

З протоколу огляду місця події та фототаблиць до нього від 20.06.2017 року в АДРЕСА_3 вбачається, що на вказаній земельній ділянці знаходяться металеві тискі та газоблокі в кількості 32 штук (а. 18-20 наданих матеріалів).

З висновку судової оціночної будівельно-технічної експертизи № 7 від 27.07.2017 року вбачається, що залишкова вартість викраденого майна, яке належить ОСОБА_9 на час скоєння кримінального правопорушення, а саме 32 цеглин газоблоку станом на час скоєння злочину, могла становити 1379,52 грн., залишкова вартість металевих тисків станом на час скоєння злочину, могла становити 1000 грн. (а. 39-49 наданих матеріалів).

З протоколу проведення слідчого експерименту та фото таблиць, який проводився 21.08.2017 року в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 вказує, яким чином проник до сараю та місце, де знаходилися тиски (а. 70-76 наданих матеріалів).

Суд відноситься критично та не приймає до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника в тій частині, що обвинувачений не проникав до сараю з метою викрадення тисків, а мав до приміщення вільний доступ, так як вони спростовуються показами потерпілої, протоколом слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_6 дав послідовні та достовірні покази про те, як скоював крадіжку металевих тисків, показав як проникав до сараю потерпілої, зазначив місце, де знаходилися тиск. Вказані покази узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Стосовно тиску на нього з боку працівників поліції, ОСОБА_6 як в ході досудового слідства так і під час судового розгляду в органи прокуратури не звертався.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. У постанові також зазначено, що, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.

Як встановлено з досліджених судом матеріалів кримінального провадження, майно, що належить потерпілій ОСОБА_4 , яке викрав ОСОБА_6 , зберегалося: металеві тиски - в сараї потерпілої, який був закритий на ключ; цеглини газоблоку стінового - на території господарства, яке було огороджене, що перешкоджало вільний доступ сторонніх осіб до належного потерпілій майна, а за таких підстав, при кваліфікації дій обвинуваченого слід виходити з того, що для реалізації свого наміру на таємне викрадення майна, останній проник до сараю, де знаходилося майно потерпілого. Таким чином, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ч.2 ст. 185 КК України.

Твердження обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_6 не проникав до сараю з метою викрадення тисків та вивіз з господарства цеглини газоблоку стінового з метою в подальшому вирішити питання з потерілою про їх купівлю, судом не приймаються до уваги, та розцінюються як захисна позиція обвинуваченого спрямована на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. Обвинувачений, видвигаючи дану версію не зміг навести обставин, які б свідчили про наявність у нього права на перебування в сараї потерпілої.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який задовільно характеризується за місцем мешкання, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає молодий вік обвинуваченого.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, а також обставини справи, тяжкість скоєного злочину і наставші наслідки та виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання в виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що така обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.

До ОСОБА_6 на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2016 року було застосовано умовно-дострокове звільнення, протягом невідбутої частини покарання ОСОБА_6 вчинив новий злочин, тому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного обвинуваченому покарання за даним вироком, суд вважає необхідним частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2014 року.

При цьому, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським районним сектором з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умовами здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної судової експертизи в розмірі 296 грн. 61 коп. (а. 31 наданих матеріалів) підлягають стягненню з обвинуваченого у відповідності зі ст. 124 КПК України на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним за ст. 185 ч. 3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_6 за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2014 року у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 2 (два) місяці) і призначити остаточне до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

ОСОБА_6 : запобіжний захід до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж до 12 квітня 2018 року, залишити раніше встановлений - тримання під вартою; строк відбування покарання рахувати з 18 вересня 2017 року; час перебування під вартою до набрання вироком законної сили обраховувати у відповідності зі ст. 72 КК України.

Стягнути з ОСОБА_6 (уродженця та мешканця АДРЕСА_1 іден. № НОМЕР_1 ) на користь держави процесуальні витрати в розмірі 296 грн. 61 коп.

Речові докази: 32 цеглини газоблоку стінового, розміром 200x300 мм та металеві тискі ТИ№11 ТОС 4045-57, 1977 року випуску що знаходяться під збережною розпискою у потерпілої ОСОБА_4 ( а. 21, 22 наданих матеріалів) - їй і залишити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1