Провадження № 1-кп/761/1309/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

секретаря ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 152 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002830 від 09.03.2017 року),
В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 152 КК України, надійшов на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва 12 червня 2017 року.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважала за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вказавши на те, що останній підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Києва.
Представник потерпілої погодився з думкою прокурора та просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Захисник ОСОБА_6 , думку якої підтримали обвинвачені та інший захисник, заперечувала щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вказавши на те, що обвинувальний акт у повній мірі не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що тягне за собою неконкретність обвинувачення та порушення права обвинуваченого на захист, як не відповідає і вимогам закону реєстр матеріалів досудового розслідування.
Заслухавши думку прокурора та представника потерпілої, обвинувачених та їх захисників, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.
Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.
У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.
Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст. 291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.
При цьому, виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення не є тотожними поняттями і, виходячи з конструкції норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, мають зазначатися окремо.
Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.
Наведених вимог кримінального процесуального закону при складенні обвинувального акта в кримінальному провадженні № 0002830 від 09.03.2017 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , органом досудового розслідування у повному обсязі дотримано не було.
Так, слід зауважити, що виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, які зазначено в обвинувальному акті щодо кожного із обвинувачених, є тотожними за своїм змістом, що є неприпустимим.
При цьому, при пред*явленні обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст. 187 КК України, а ОСОБА_4 за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 152 та ч.1 ст. 153 КК України, органом досудового розслідування не визначено конкретний час вчинення кожного із кримінальних правопорушень, що є предметом доказування за ст. 91 КПК України, а саме, щодо кожного із обвинувачених та за кожним складом кримінального правопорушення у обвинувальному акті зазначено, що злочин було вчинено 09.03.2017 року приблизно о 12 годині, що, зважаючи на обсяг пред*явленого особам обвинувачення, а також і перелік вчинених кожним із обвинувачених дій, про які йдеться у акті, об*єктивно не є спроможним.
Окрім іншого, не відповідає вимогам ст. 109 КПК України і реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід*ємною частиною обвинувального акту, оскільки у останньому, замість проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій містяться відомості про складені процесуальні документи за наслідками їх проведення.
При цьому, за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому виявлені недоліки обвинувального акта перешкоджають подальшому судовому розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 152 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002830 від 09.03.2017 року) - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя :