Справа № 456/2006/17
Провадження № 1-кп/456/349/2017
УХВАЛА
про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна
30 жовтня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши клопотання потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000213 від 23.02.2017 року про накладення арешту на майно,
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування клопотання потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покликались на те, що Стрийським міськрайонним судом Львівської області розглядається кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яким їм завдано шкоди на загальну суму 1107620 грн. Ними заявлено цивільний позов у даному кримінальному провадженні про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 107620 грн. та по 500 000 грн. моральної шкоди кожній.
Для забезпечення поданого ними цивільного позову просили накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_7 .
В судовому засіданні потерпілі та їх представник ОСОБА_6 підтримали подане клопотання з наведених у ньому мотивів.
Прокурор клопотання потерпілих про арешт майна підтримав.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти задоволення клопотання, покликаючись на те, що в клопотанні потерпілими не зазначено майно, на яке вони просять накласти арешт.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши долучені до клопотання матеріали, суд прийшов до наступного висновку.
За ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
За ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:
1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;
2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Частинами 1-7 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу;
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Судом встановлено, що 23.06.2017 року ОСОБА_7 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він 23.02.2017 року близько 01 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Угерсько Стрийського району Львівської області порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .
14.07.2017 року потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до початку судового розгляду подано цивільний позов в даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення 107620 грн. матеріальної шкоди та відшкодування по 500000 грн. моральної шкоди кожній.
У клопотанні потерпілі зазначили розмір позовних вимог, є підстави вбачати наявність заподіяної їм моральної шкоди. Однак не вказано майно, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, що позбавляє суд можливості встановити співмірність розміру шкоди, зазначеної в цивільному позові, вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову. При цьому потерпілі просять суд вжити всіх необхідних заходів для встановлення належного обвинуваченому ОСОБА_7 майна, хоча обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб КПК покладає на слідчого, прокурора. Окрім того, потерпілі просять накласти арешт на майно обвинуваченого з метою його збереження, що не входить до числа ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.
Відтак, суд приходить до висновку, що виходячи з принципів розумності та співрозмірності, в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_7 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 175 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про накладення арешту на майно.
Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду.

Суддя ОСОБА_1