Справа № 368/1278/17
Провадження № 1-в/368/200/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" жовтня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З участю інших сторін провадження:
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника ВК : ОСОБА_4
Засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику подання начальника Державної установи «Кагарицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, суд, -
В С Т А Н О В И В :
20.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло подання начальника Державної установи «Кагарицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, в якому:
- адміністрація Кагарлицької виправної колонії Київської області (115) та спостережна комісія при Кагарлицькій райдержадміністрації клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами засудженому ОСОБА_5 .
20.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1
27.09.2017 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про слухання даного кримінального провадження з засудженим ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька ВК 115.
В судовому засіданні представник ВК 115 ОСОБА_4 подання підтримав, та зазначив, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому заслуговує на застосування умовно дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подання ВК 115 підтримав, зазначивши при цьому, що він своєю позитивною поведінкою та відношенням до праці довів ту обставину, що став на шлях виправлення та перевиховання, тому до нього можливе застосування положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання ВК 115, так як вважає, що засуджений не сплатив судові витрати по кримінальному провадженню, по вироку в якому він відбуває покарання, крім того, він за весь час відбування покарання отримав лише одне заохочення, що на його думку не може свідчити про його усталену правослухняну поведінку, окрім того, вважає, що заміна такого покарання не спврозмірна шкоді, яка заподіяна, а саме, - смерті особи, тому до нього не можливе застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного основного покарання.
В судове засідання представник спостережної комісії при Кагарлицькій РДА не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.
Суд, вислухавши представника ВК -115 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , які подання підтримали, заслухавши прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення подання, дослідивши матеріали подання, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні подання ВК - 115, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянин України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
До вступу вироку в законну силу до засудженого ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати понесені на проведення експертиз по даній справі в загальній сумі 23392 грн. 28 коп.
Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної і моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням залишено без розгляду;
- 18 квітня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення.
Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
31.05.2016 року засуджений ОСОБА_5 був затриманий в порядку виконання вироку та почав відбувати основне покарання у виді позбавлення волі.
- 29 червня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину засудженому ОСОБА_5 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року, що становить 2 роки 11 місців 2 дні.
Початок строку покарання: «31» травня 2016 року.
Кінець строку покарання: «16» грудня 2018 року.
1/2 строку покарання: «08» вересня 2017 року.
Прибув в Кагарлицьку виправну колонію Київської області ( 115 ) із Чернігівського СІЗО, де утримувався з 31.05.2016 року, де дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в Державну установу «Кагарлицька виправна колонія (№115) 06 липня 2016 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
До праці відноситься добре, завдану роботу виконує добросовісно, за час відбуття покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:
1. 03.11.2016 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ Подяка В.о. Нач. ВК

дисциплінарні стягнення:
- дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установленому Законом порядку, - немає.
Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і тому не заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, та суду, згідно ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Отже, за змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може стосуватися: а) лише основного покарання; б) як основного, так і додаткового покарання; в) лише додаткового покарання.
При цьому, оскільки даний різновид звільнення від подальшого відбування покарання за своєю природою може бути поширений лише на строкові покарання, єдиний вид додаткового покарання, щодо якого можливе застосування ст. 81 КК України, - це позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, тому при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 , судом в даному випадку не вирішується питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_5 від додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в установі виконання покарання достеменно не довів тієї обставини, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Що ж стосується сумлінної поведінки, то така відсутня в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений за весь час відбування покарання мав лише одне заохочення за добросовісне відношення до праці, проте, не отримував заохочень за сумлінну поведінку, що, на думку суду та прокурора не може доводити ту обставину, що засуджений має сумлінну поведінку.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за:
- вчинення необережного злочину, тобто за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України, злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжкого злочину.
б) форма вини. Злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який вчинений засудженим ОСОБА_5 є злочином, вчиненим з необережності.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний (п.1 ч. 3 ст.81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 31 травня 2016 року, тобто, 1 рік та 4 місяці.
За вищевказаний період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 отримав лише одне заохочення, - за добросовісне відношення до праці, та, на жаль, інших заохочено не отримував.
З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_5 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, так:

- засудженим за весь період відбування отримано лише одне заохочення, яке не може свідчити про безумовну підставі для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 81 КК України в діях засудженого повинна бути системність щодо отримання ним заохочень, так, згідно норм чинного КВК України заохочення може бути призначено не частіше, ніж як одне в три місяці, проте, засудженим ОСОБА_5 за весь період відбування покарання, - за 1 рік 4 місяці отримано лише одне заохочення, що на думку суду не може свідчити про системність отримання заохочень, так як система з`являється при отриманні двох та більше заохочень.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків.

Отже, суд відноситься критично до посилання представника установи виконання покарань, та засудженого ОСОБА_5 на його позитивне характеризування за місцем відбування покарання та відсутність стягнень, так як вищевказані обставини не можуть самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив нг виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Далі, що стосується визнання вини засудженим ОСОБА_5 та його відношення до вчиненого злочину, то суд, враховуючи своє переконання, вважає, що визнання вини засудженим ОСОБА_5 в судовому засіданні, в якому вирішується питання про умовно дострокове звільнення, не свідчить про ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 визнав вину та щиро розкаюється.

На підтвердження своєї позиції суд звертає увагу на мотивувальну частину як вироку суду першої інстанції, - вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року, так і на мотивувальну частину ухвали суду апеляційної інстанції, - ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_5 ні під час досудового слідства, так і під час слухання справи у суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_5 категорично не визнавав вину, вважав винною загиблу особу.

Відповідно, таку позицію засудженого ОСОБА_5 суд розцінює лише як намагання засудженого отримати пільгу, яка передбачена ст. 812 КК України, - умовно дострокове звільнення, без реального визнання вини, та, відповідно каяття у вчиненому злочині.

Відповідно, на думку суду, відношення засудженого до вчиненого злочину вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу відбування покарання засудженим та наявність лише одного заохочення, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність посередних (не негативних, не конкретно позитивних) чинників, які не дають змоги суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як посередня, став на шлях виправлення та виховання, а тому суд критично відноситься до висновків щодо особи засудженого ОСОБА_5 , які містяться в характеристиці на засудженого, та яку надала адміністрація установи виконання покарань, яка є ініціатором застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що отримання засудженим ОСОБА_5 лише одного заохочення за весь час відбування покарання слід розцінювати як бажання засудженого до настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, ( як то, - відбуття 1/2 частини призначеного судом основного покарання, відсутність діючих стягнень), без наявності оціночних підстав, (реальні підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання), які, на думку суду, також мають вагоме значення при вирішенні питання щодо застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, отримання лише одного заохочення не свідчить на думку суду про систематичність дій засудженого, які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ре соціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 в установах відбування покарання свідчить лише про його право слухняну поведінку, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою для умовно дострокового звільнення засуджено ОСОБА_5 .

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання установи виконання покарань у відношенні засудженого ОСОБА_5 щодо його умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні подання начальника Державної установи «Кагарицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1