Справа № 496/3648/17
Провадження № 1-кп/496/325/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Моньки Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, українця, освіта середня, працюючого охоронцем ОА «Легіон» м. Одеса, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
17.06.2016 року ОСОБА_4 приблизно о 02.00 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою по вул. Садова в с. Маяки Біляївського району Одеської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , наздогнав її по вулиці та умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості, з мотивів сварки, повалив на землю і наніс декілька ударів кулаками рук та ногами по обличчю та голові, а також наніс декілька ударів правою ногою по тулубу останньої, спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку, перелому медіальної стінки правої обріти та латеральної стінки правої верхньощелепної пазухи, множинні гематоми та садна голови, які спричинили розлад здоров`я строком понад 21 день та згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості, а також множинні гематоми та садна тулуба, що спричинили розлад здоров`я тривалістю не більше 6 днів та згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 3577 від 20.01.17 року.

Потерпіла ОСОБА_5 до судового зсідання не з`явилася, але від неї надійшла заява в якій вона просила справу слухати у її відсутність, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мала та міру покарання залишила на розсуд суду (а.с.24).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 себе винним визнав та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування, при цьому зазначив, що 17.06.2016 року приблизно о 02:00 годин, він з дружиною ОСОБА_5 йшов зі святкування дня народження, при цьому він перебував в стані алкогольного сп`яніння, та по путі вони почали сваритися, потім він повалив її на землю та наніс декілька ударів кулаками рук та ногами по обличчю та голові, а також наніс декілька ударів правою ногою по тулубу потерпілої. У вчиненому розкаялась.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і кваліфікує їх дії за ч. 1 ст. 122 КК України спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого та його відношення до вчиненого - визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, той факт, що він раніше не судимий (а.с.29), задовільно характеризується за місцем проживання (а.с.33), офіційно працевлаштований та позитивно характеризується за місцем роботи та проживання (а.с.35, 36), на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34), а також звертає увагу на позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка не мала жодних претензій до обвинуваченого (а.с.24), а також приймає до увагу досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до висновку якої, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик безпеки для суспільства середній, але враховуючи й те, що свою вину у правопорушенні визнає повністю, кається у скоєному, працює офіційно, виховує 3-х неповнолітніх дітей, має позитивну характеристику з місця проживання та роботи, виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства з застосуванням пробаційних програм, наглядових та соціально-виховних заходів (а.с.26-27), також приймає до уваги пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, зазначені вище, тому суд вважає що, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, якщо він у період іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с.39), оскільки він на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Частиною 2 ст. 86 КК України встановлено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2016 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти клопотання обвинуваченого про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він підпадає під дію цього закону.
За таких обставин враховуючи те, що в матеріалах кримінального провадження наявне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 29.01.2016 року (а.с.34), з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не позбавлений батьківських прав, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив у червні 2016 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017 р.) ЗУ «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому, раніше не амністувався.

На підставі викладеного суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Цивільний позов по справі заявлений не був. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді у вигляді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 р.» від 22.12.2016 р. ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного вище покарання.

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_1 .