Справа № 487/621/18
Провадження № 1-кс/487/572/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 року слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0003140, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
07.03.2018 року слідчий СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , в рамках здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0003140, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон LG EMEI НОМЕР_1 та ваги сірого кольору.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучені речі могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та для можливості використання як доказів, відомостей, що містяться в них (ваги використовувались для фасування та подальшого збуту наркотичної речовини, а за допомогою мобільного телефону ОСОБА_5 підтримував зв`язок з наркозалежними особами з метою подальшого збуту наркотичної речовини), та неможливості іншими способами довести чи спростувати факт вчинення певними особами кримінальних правопорушень, а також той факт, що при поверненні вказаних документів та речей власникам вони зможуть їх знищити, тим самим не дати органу досудового розслідування довести їх вину, для перевірки походження вилученого майна, та стаття скоєного правопорушення вимагає вживання заходів щодо конфіскації майна.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились. Слідчий групи слідчих - ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

На підставі до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто без участі слідчого, прокурора, власника майна та захисника.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

СВ Заводського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003140 зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до збуту наркотичних речовин причетний ОСОБА_5 , який за допомогою ваг, які використовував для фасування та подальшого збуту наркотичної речовини. а також мобільного телефону LG EMEI НОМЕР_1 здійснював зв`язок з наркозалежними покупцями.

05.03.2018 року, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_5 виявлено та вилучено мобільний телефон марки LG EMEI НОМЕР_1 та ваги сірого кольору.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може буди накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим доведено достатність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, а вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене в ході обшуку майно має суттєве значення для кримінального провадження. Воно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, 05.03.2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкцією яких передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення завдань кримінального провадження.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного в клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Накласти арешт на майно вилучене 05.03.2018 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон LG EMEI НОМЕР_1 та ваги сірого кольору.

Визначити місцем зберігання - Заводський ВП ГУНП в Миколаївській області, за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла 44.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити слідчому СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1