Ухвала іменем україни 02 листопада 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000771, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бандишівка Могилів-Подільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор висуває вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що ОСОБА_5 безпідставно звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу належним чином не мотивував і залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості у стані алкогольного сп`яніння, хоча в апеляційній скарзі сторони обвинувачення порушувалося питання про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання і постановлення нового вироку щодо останнього.

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_5 , який на підставі ст. 89 КК України є таким, що не має судимості,
визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінено, ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України (у редакції Закону України від 07 вересня 2016 року), зокрема, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. У решті вирок залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 серпня 2016 року о 12:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , маючи неприязні стосунки з ОСОБА_8 , умисно наніс останньому численні удари зжатими в кулак руками по обличчю справа. У подальшому, при спільному вживанні алкогольних напоїв у вказаному вище будинку, конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продовжився. Вони вийшли на подвір`я і ОСОБА_5 із метою спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень наніс останньому, численні удари зжатими в кулак руками по обличчю справа. Після чого, в ході суперечки, знаходячись біля входу в будинок ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , не передбачаючи та не бажаючи заподіяння смерті останньому, хоча повинен був і міг передбачити настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, наніс ОСОБА_8 численні удари зжатими в кулак руками по обличчю справа, від чого останній впав на землю та вдарився потиличною ділянкою голови об кам`яну сходинку. У результаті падіння ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких в той же день помер біля кам`яної сходинки на території домоволодіння ОСОБА_7 .

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із ухваленим вироком місцевого суду щодо ОСОБА_5 , прокурор звернувся із апеляційною скаргою на це судове рішення, у якій висував вимогу про його скасування і ухвалення нового вироку.
При цьому прокурор в апеляційній скарзі, яка за змістом аналогічна доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, наголошував, що прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженому було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчиненого останнім злочину та даним про його особу. Одночасно прокурор стверджував, що при призначенні ОСОБА_5 покарання місцевим судом не враховано, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов`язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Розглядаючи апеляцію прокурора на вирок щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу в цій частині без задоволення, не зазначив мотивовані підстави, з яких апеляційну скаргу сторони обвинувачення визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував доводи, викладені в апеляції.

Суд апеляційної інстанції формально погодився з правильністю застосування місцевим судом кримінального закону ст. 75 КК України, можливістю виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання та з відповідністю призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Разом з тим, як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України місцевий суд указав про врахування характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, даних про засудженого, який посередньо характеризувався.

При цьому апеляційний суд не зважив на конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, поведінку ОСОБА_5 безпосередньо до та після вчинення злочину, тривалість побиття потерпілого та кількість ран різної тяжкості, отриманих ОСОБА_8 внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 .
Одночасно апеляційний суд, вказавши дані про сімейний стан ОСОБА_5 , не зазначив як вони впливають на висновок про можливість виправлення останнього без відбування покарання.

Апеляційний суд наведені вище та інші доводи апеляції прокурора належним чином не перевірив і не спростував внаслідок чого істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, дійшовши передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом кримінального закону ст. 75 КК України і про відповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції є такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню.

Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_5 визнано винуватим, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3