Справа № 750/1247/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1083/2017
Категорія - ч. 1 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010578 від 09 листопада 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 08 серпня 2014 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 3-х років позбавлення волі, за ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 08 вересня 2016 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного покарання,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2014 року та у відповідності з нормами п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення та визначено рахувати строк відбування покарання з 25 квітня 2017 року, тобто з моменту його фактичного затримання у порядку виконання попереднього вироку.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності вини у вчиненому ним кримінальному правопорушенні та кваліфікації його дій, вважаючи призначене йому покарання надто суворим, просить пом`якшити його та застосувати вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши строк попереднього ув`язнення, який він відбував в період проведення слідчих дій в кримінальному провадженні № 0010578 від 09 листопада 2016 року, у строк відбування призначеного йому покарання.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 30 серпня 2016 року у вечірній час перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом обману ОСОБА_9 , під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у останнього належний йому мобільний телефон марки «Lenovo A 369i», вартість якого становить 1614 грн. 05 коп., після чого не повернув його власнику, а заволодів ним шляхом обману, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурора, котрий просив вирок суду першої інстанції змінити часково, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), у виді 1 року обмеження волі, та на підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, а саме щире каяття, пов`язане з визнанням вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про зайву суворість призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, за вчинення злочину, що полягає у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто, умисного злочину середньої тяжкості, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, відповідно до яких суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при його призначенні те, що він визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Будь-яких нових даних обвинуваченим ОСОБА_8 при апеляційному розгляді не надавалось.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_8 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого, що призначене йому судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначені, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст.190 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що, він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його сімейний та майновий стан, негативну характеристику за місцем проживання, при цьому було враховано обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України або пом`якшення покарання в інший спосіб.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року, визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Беручи до уваги, що на момент затримання ОСОБА_8 діяла норма ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, то саме в даному випадку вона підлягає застосуванню.

Враховуючи, що суд першої інстанції у своєму рішенні визначив строк відбування покарання ОСОБА_8 з 25 квітня 2017 року та призначив покарання з врахуванням ст. 71 КК України, частково приєднавши покарання за попереднім вироком, тому строк з 25 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року необхідно зарахувати в строк відбування покарання, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4