Справа № 204/4898/17
Провадження № 1-в/204/1507/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до Закону України в редакції № 838-VІІІ від 26.11.2015

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зарахування йому строку попереднього ув`язнення відповідно до Закону України від 26.11.2015.

Засуджений в обґрунтування заяви посилалася на те, що за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2012 його було засуджено за п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, на підставі ст.70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Вирок набрав законної сили. На даний час він відбуває покарання у ДУВП №4. Засуджений просить суд зарахувати строк, який він знаходився в СІЗО для ознайомлення з матеріалами справи, а саме з 21.05.2010 по дату відправки до Вільнянської установи виконання покарань №11, у строк покарання, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав заяву, просив зарахувати у строк покарання строк перебування ним в СІЗО з 21.05.2010 по дату відправки до Вільнянської установи виконання покарань №11. Посилався на постанову ВСУ України від 26.10.2017, в якій зазначено, що підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_4 підтримав заяву ОСОБА_5 .
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого, оскільки ОСОБА_5 вже було відмовлено у застосуванні відносно нього Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали провадження та особової справи, наданої на огляд суду, приходить до наступного.

ОСОБА_5 засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2012 за яким його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, на підставі ст.70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Згідно з розпорядження зазначений вирок набрав законної сили 27.02.2013.
Відповідно до протоколу про затримання особи від 21.05.2010, ОСОБА_5 було затримано 21.05.2010.
Відповідно до положень ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановою ВСУ від 26.10.2017 зазначено, що положення частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VІІІ слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, нормапро зараховування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.
ОСОБА_5 у судовому засіданні просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, посилаючись на постанову ВСУ від 26.10.2017, в якій зазначено, що зарахуванню строку попереднього ув`язнення підлягають і особи, яким призначено довічне позбавлення волі.
Проте, питання про зарахування ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ вже було предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанції. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.11.2016 ОСОБА_5 було відмолено у задоволенні клопотання про застосування відносно нього положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.02.2017 ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.11.2016 залишено без змін, ухвала набрала законної сили 28.02.2017. Зазначене рішення є остаточним та не підлягає оскарженню (що підтверджується копією ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2017).
Відповідно до ч.ч.2,4 ст.532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.
Відповідно до ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до ч.2 ст.534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.
Згідно з ч.1 ст.535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України.
Зазначений висновок суду узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду України, а саме право на справедливий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти в контексті преамбули даної Конвенції, яка проголошує верховенство права, як складову частину загальної спадщини Договірних сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з якими в разі остаточного вирішення справи судами, їх рішення, яке вступило в законну силу, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду і сторони не мають права вимагати перегляду цього рішення тільки з однією метою домогтися повторного розгляду і постановлення нового рішення. Повноваження судів вищого рівня щодо перегляду повинні здійснюватися для виправлення помилок і недоліків, а не для нового розгляду справи. Тому контрольну функцію Суду не слід розглядати, як замасковане оскарження, і сама ймовірність існування двох точок зору щодо предмету оскарження не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України»).

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.9 КПК України закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Незважаючи на те, що ВСУ сформулював свою позицію по даній категорії справ, яка суперечить рішенню судів першої та апеляційної інстанції, дана позиція ВСУ оприлюднена вже після набрання сили рішенням суду апеляційної інстанції від 28.02.2017. Особа не має права звертатися до іншого суду з аналогічною заявою з тією метою, щоб інший суд першої інстанції ухвалив інше рішення. Принцип юридичної визначеності, закріплений в рішенні ЄСПЛ, а також повноваження суду першої інстанції, закріплене в КПК України та інших законах, не дають суду першої інстанції повноважень скасовувати або змінювати рішення суду першої інстанції, так само як і ухвалити власне рішення з тих самих питань, які ставляться в клопотанні заявника, і вже були предметом розгляду іншими судами, в результаті яких прийнято остаточне рішення. Крім того, виходячи із зазначених статей, можна зробити висновок про те, що рішення Європейського суду має пріоритет перед рішенням національного суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до Закону України № 838-VІІІ в ред. від 26.11.2015, необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.8, 9, 532-535 КПК України, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIIІ в ред. від 26.11.2015

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до Закону України № 838-VІІІ в ред. від 26.11.2015 - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1