АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/461/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №628/4065/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.345 КК України
УХВАЛА
Іменем України
23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2016р., якою обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 повернуто прокурору,-

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_7 просив врахувати вартість проїзду і провести судове засідання у режимі відеоконференції в порядку передбаченому ст.336 КПК України.

Вислухав думку учасників судового провадження з вищезазначеного приводу, з`ясувавши з пояснень прокурора, що вартість проїзду залізничним транспортом становить 10-15грн., прийнявши до уваги, що участь обвинуваченого у даному судовому провадженні не є обов`язковою, колегія суддів прийшла до переконання, що наведене вище клопотання обвинуваченого спрямоване на затягування процесу.

Разом з цим, враховуючи що перегляду в апеляційному порядку підлягає проміжне процесуальне рішення, яким не вирішується обвинувачення по суті, колегія суддів прийняло рішення відмовити ОСОБА_7 у проведені в режимі відеоконференції та розглянути кримінальне провадження за його відсутності.

Вказаною ухвалою міськрайонного суду повернуто обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.345 КК України прокурору.

Підставою прийняття вказаного рішення суду першої інстанціє є те, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється, а не обвинувачується у вчинення злочину.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Так, на думку прокурора зазначені судом обставини не суперечать вимогам ст.291 КПК України.

Заслухав суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та звернув увагу на поняття обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.28 КПК кожен має право, щоб обвинувачення до нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувачення як твердження про вчинення кримінального правопорушення певною особою, формулюється в обвинувальному акті, який є підсумковим процесуальним документом стадії досудового розслідування.

Отже, обвинувальний акт складається коли зібрано достатньо доказів для того, щоб спрямувати його до суду, коли сторона обвинувачення впевнена, що процес доказування завершений, повно та всебічно встановлені та досліджені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні передбачені ст.91 КПК України та проведеним досудовим розслідуванням встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Разом з цим аналіз підстав повідомлення особі про підозру, які вказані у ч.1 ст.276 КПК України дає підстави до висновку, що у будь-якому випадку підозра це попередній висновок про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, припущення, яке має бути перевірено та оцінено у сукупності зі всіма доказами перш ніж обґрунтувати в обвинувальному акті твердження про вчинення цього кримінального правопорушення конкретною особою.

Таким чином встановлено, що законодавець розрізняє поняття підозра та обвинувачення.

З наведених правових позицій закріплених у законі, колегія суддів приходить до висновку, що підозра це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення в той час як обвинувальний акт має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним оскільки відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, установленому КПК України.

Отже оскільки, підозра не може бути твердженням, а сутність її полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи то колегія суддів приходить до висновку про правильність рішення суду про те, що оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється, а не обвинувачується у вчинення злочину то це не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2016р., щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді