Справа № 296/4138/13-к
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2013 року м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира Шалота К.В., при секретарі Давиденко В.В., за участю прокурора Мохарева О.А., слідчого Пивовар О.Г., скаржника ОСОБА_1, представника скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області від 02 листопада 2012 року про закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (1960 р.),

В С Т А Н О В И В :

02 листопада 2012 року слідчий відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області капітан міліції ОСОБА_3 (далі слідчий) виніс постанову про закриття кримінальної справи №96/010281 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст. 215 КК України (1960 р.) у звязку з відсутністю в його діях ознак складу злочину, тобто на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

До суду в порядку ст. 236-5 КПК України (1960 р.) надійшла скарга ОСОБА_1, в якій він просить вказану постанову слідчого скасувати та направити справу для додаткового досудового слідства для виконання вказівок апеляційної ухвали від 08.08.2006 року та прийняти рішення, в якому надати оцінку виключно всім доказам, в тому числі тим, що свідчать про відсутність причинного звязку між діями скаржника та настанням для потерпілого наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на те, що по змісту оскаржуваної постанови вважається, що унаслідок зіткнення керованого ним мотоцикла з велосипедистом ОСОБА_4, останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, вказує на те, що виносячи оскаржувану постанову слідчий допустив неповноту та однобічність, не взявши до уваги докази, які свідчать про непричетність ОСОБА_1 до заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії тяжких та не виконав вказівки, зазначені в апеляційній ухвалі від 08 серпня 2006 року.

У судовому засіданні скаржник та його представник наполягали на задоволенні скарги у повному обсязі, пояснивши, що скаржник ОСОБА_1 визнає факт своєї причетності до ДТП та можливість отримання потерпілим ОСОБА_4 за її наслідками легких тілесних ушкоджень у вигляді саден правої надбрівної дуги та вискової кості. При цьому представник скаржника уточнив, що слідчим в оскаржуваній постанові не зазначено про відсутність саме причинно-наслідкового звязку між порушенням скаржником Правил дорожнього руху та наявними у потерпілого ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, а також не зазначив про можливість їх отримання потерпілим за інших обставин, а не під час ДТП за участю ОСОБА_1

Слідчий в судовому засіданні пояснив, що ним виконані всі слідчі дії для проведення повного та всебічного досудового слідства, за наслідками якого прийнято законне рішення про закриття кримінальної справи відносно скаржника ОСОБА_1 за відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (1960 р.).

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що постанова про закриття кримінальної справи відносно скаржника ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, винесена з дотриманням вимог ст.ст. 213, 214 КПК України (1960 р.), а тому не підлягає скасуванню.

Дослідивши скаргу, матеріали кримінальної справи, оскаржувану постанову від 02 листопада 2012 року, заслухавши пояснення скаржника, його представника, слідчого та думку прокурора, суд визнає скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 236-6 КПК України суд, розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінальної справи, перевіряє, чи були при цьому виконані вимоги ст. ст. 213 та 214 КПК України, зокрема, така постанова може бути скасована тільки, якщо є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину та відсутність підстав, вказаних у ст. 6 КПК України.

Як видно з тексту оскаржуваної постанови, слідчий, приймаючи рішення про відсутність законних підстав для продовження досудового слідства, керувався ч. 1 ст. 213 КПК України, а саму справу закрив за відсутністю складу злочину. За таких обставин, оскаржувана постанова є законною за змістом, оскільки правовою підставою для її прийняття було встановлена відсутність складу злочину, тобто обставина, прямо передбачена п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Прийняте рішення про закриття кримінальної справи слідчий мотивував тим, що ОСОБА_1 предявлялося обвинувачення за ч. 2 ст. 215 КК України (1960 р.), але в процесі подальшого дослідження всіх обставин справи слідство дійшло висновку, що зібраних доказів для обвинувачення є недостатньо, а всі можливості для збирання додаткових доказів вже вичерпані.

Таке рішення слідчого суд вважає законним та обґрунтованим, оскільки воно зроблено в результаті всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, належної оцінки зібраних доказів у їх сукупності, зокрема:

а) 04.11.2010 р. за участю потерпілого ОСОБА_4, використовуючи мотоцикл «МТ-9» із 6-ти вольтовим електрообладнанням та велосипед, який надав потерпілий, на місці вчинення ДТП (с. Гальчин) проведено додаткове відтворення обстановки та обставин події;

б) згідно висновку комісійної, авто-технічної експертизи (висновок Київського НДІСЕ №346 від 09.03.2011 р.) встановити причину виникнення ДТП не представляється можливим, так як водій мотоцикла «МТ-9» ОСОБА_1 з моменту виникнення небезпеки руху, міг як мати, так і не мати технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста.

Тобто як видно з матеріалів кримінальної справи, слідчий за результатами їх вивчення прийняв рішення про закриття справи в межах компетенції та наданих повноважень, чітко визначених п. 7 ст. 32, ст. ст. 212, 214 КПК України, у спосіб, передбачений ст. 130 КПК України, а тому доводи в скарзі з цього приводу суд визнає надуманими.

Суд дійшов висновку, що посилання представника ОСОБА_1 в скарзі та судовому засіданні на те, що в оскаржуваній постанові слідчий констатував те, що унаслідок зіткнення керованого скаржником мотоцикла з велосипедистом ОСОБА_4, останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, є юридично неспроможними, оскільки в такому разі слідчий був би позбавлений правих підстав для закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за п. 2 ст. 6 КПК України, тобто за відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України, що передбачає порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження.

Суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 та його представника щодо невиконання слідчим вказівок, викладених в ухвалі апеляційного суду Житомирської області від 08 серпня 2006 року, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами кримінальної справи, зокрема: протоколом додаткового огляду місця ДТП (т. 3 а.с. 202), протоколом додаткового допиту потерпілого (т. 3 а.с. 201, 220; т.4 а.с. 11, 29, 113, 125, 136), протоколом очної ставки (т.3, а.с. 224-225), протоколом додаткового допиту ОСОБА_1 (т.3 а.с.219, 233; т.4 а.с.65, 145), протоколом допиту свідка (т.4 а.с. 23, 24, 107, 108), протоколом огляду місця події (т.4 а.с.36-40), протоколом допиту експерта (т.3 а.с. 234), протоколом відтворенням обстановки та обставин події (т. 4 а.с.67, 70, 77-83, 126-132), висновками комісійної судово-медичної експертизи (т.3 а.с. 205-210, т.4 а.с.2-7), судово-автотехнічної експертизи (т.4 а.с. 53-63, 89-100, 138-140).

Суд також визнає надуманими доводи скаржника та його представника про те, що слідчий був зобовязаний зазначити в оскаржуваній постанові про відсутність саме причинно-наслідкового звязку між порушенням скаржником Правил дорожнього руху та наявними у потерпілого ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі та безпідставно обумовлюється скаржником необхідністю надання своїх заперечень при розгляді судом цивільного позову, поданого потерпілим ОСОБА_4.

Таким чином, висновок слідчого, викладений в постанові про закриття справи, про відсутність ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України в діях ОСОБА_1 є належно мотивованим, відповідає фактичним обставинам справи і зроблений з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, а також вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, а тому доводи в скарзі з цього приводу суд оцінює критично.

Інші доводи скарги жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого слідчим оскаржуваного рішення.

Крім того, скарга ОСОБА_1 подана до суду в порушення вимог ст. 236-5 КПК України, з пропущенням семиденного строку на оскарження, а обставин в підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до суду наведено не було.

Так, відповідно до вимог ст. 236-5 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінальної справи може бути оскаржена особою, інтересів якої вона стосується, протягом семи днів з дня отримання її копії чи повідомлення прокурора про залишення скарги на цю постанову без задоволення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та скарги, лист слідчого з повідомленням про закриття 02 листопада 2012 року даної кримінальної справи відносно ОСОБА_1 був направлений того ж дня на адресу ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 160).

З доданої до скарги заяви до Андрущівського районного суду Житомирської області про надання копії постанови про закриття кримінальної справи від 02 листопада 2012 року був отриманий особисто скаржником ОСОБА_1 29 квітня 2013 року.

07 травня 2013 року ОСОБА_1, будучи обізнаним зі змістом оскаржуваної ним постанови слідчого про закриття кримінальної справи, оскаржив цю постанову в поряду ст. 236-5 КПК України до Корольовського районного суду міста Житомира.

Отже, навіть вважаючи, що скаржник отримав копію оскаржуваної постанови про закриття кримінальної справи від 02 листопада 2012 року не від слідчого, а в Андрущівському районному суді Житомирської області лише 29 квітня 2013 року, то в такому випадку, відповідно до вимог ст. 236-5 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінальної справи могла ним бути оскаржена до суду лише протягом семи днів, тобто до 06 травня 2013 року включно, проте цього скаржником зроблено не було.

З урахуванням викладеного суд не вбачає порушень з боку слідчого при винесенні постанови про закриття кримінальної справи від 02 листопада 2012 року, які б могли стати законною і достатньою підставою для її скасування, а тому, приймаючи до уваги також і пропущений скаржником строку на оскарження, його скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану постанову суд вважає законною і обґрунтованою.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 215, 236-5, 236-6 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області від 02 листопада 2012 року про закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (1960 р.) залишити без задоволення.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя К. В. Шалота