Справа № 425/3113/17 1-кс/425/1226/2017
Провадження № 11-сс/782/356/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 січня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши на відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.11.2017 року про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.11.2017 року було задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону ОСОБА_5 , накладено арешт на тимчасово вилучене майно яке належить ОСОБА_7 а саме: телефон «Samsung duos» чорного кольору, ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 ; грошові кошти на загальну суму 110 грн - одна купюра номіналом 100 грн серії КС №7058713; дві купюри по 5 грн, серії ТД №9328490 та СИ №6088261.

ОСОБА_7 підозрюється у тому що він, займаючи посаду заступника начальника головного державного інспектора у сфері пожежної техногенної безпеки та цивільного захисту Попаснянського міськрайонного відділу ГУ ДСНС у Луганський області 24.11.2017 року о 12-00 годин перебуваючи у службовому кабінеті по вул.Залізничників 1В п.Попасна Попаснянського району Луганської області для особистого використання, за складення позитивного акту перевірки з питань техногенної та пожежної безпеки Золотівського професійного ліцею, вимагав та отримав від директора вказаного закладу ОСОБА_8 неправомірну нагороду у вигляді багатофункціонального пристрою марки KONICA MINOLTA bizhub 185, вартістю 11 400 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.3 ст.368 КК України.

Мотивуючі прийняте рішення слідчій суддя зазначив, що вилучений мобільний телефон та грошові кошти є засобами вчинення кримінального правопорушення та можуть містити в собі докази, які самі по собі так і в сукупності з іншими доказами необхідні для проведення досудового розслідування.

На ухвалу слідчого судді від підозрюваного ОСОБА_7 надійшла апеляційна скарга де наводяться доводи порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначено, що в клопотанні прокурора вказано, що мобільний телефон та грошові кошти пристосовані та використані як засоби вчинення кримінального правопорушення, з чим погодився слідчий суддя.

Проте, з ухвали слідчого судді не вбачається, яким саме чином арештоване майно було використано як засіб вчинення кримінального правопорушення, при тому, що предметом неправомірної вигоди, згідно повідомлення про підозру від 28.11.2017 року був багатофункціональний пристрій KONIKA MINOLTA, а отже, слідчий суддя не відповів, яким чином телефон Samsung duos чорного кольору ІМЕІ 1 № НОМЕР_1 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 та грошові кошти на загальну суму 110 грн. відповідають критеріям, визначеним у ст.98, ст.167 ч.2 КПК України.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Прокурор у своєму клопотанні про арешт майна не обґрунтував якими підставами він керувався роблячи висновок, що існує реальна загроза зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження вилученого майна, хоча повинен був це зробити, якщо він вийшов з відповідним клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, чим порушив п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

Зазначаючи в оскаржуваній ухвалі, що передача вилученого майна на відповідальне зберігання власнику не забезпечить його належної схоронності від крадіжки, пошкодження, знищення, інших негативних обставин, слідчий суддя погодився з прокурором, зробивши це виключно на припущеннях, за відсутності підтвердження цієї обставини відповідними доказами.

Слідчий у клопотанні послався лише на те, що він вважає, що зібраними в ході досудового розслідування даними підтверджені ризики, визначені ч.7 ст.170 КПК України, однак на думку апелянта це не є обґрунтування наявності ризиків, це є лиш посиланням на їх можливу наявність. Крім того, наявність ризиків не тільки декларується у клопотанні про арешт майна, а повинно знов-таки обґрунтовуватись належними доказами відповідно до ч. 4,5 ст.132 КПК України, а не посиланням на, начебто, зібраними в ході досудового розслідування якихось даних.

Слідчий суддя, в порушення ч. 3 ст. 172 КПК України, ігноруючи вимоги закону, щодо необхідності відповідного обґрунтування необхідності арешту майна у клопотанні прокурора, не встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, не повернув його прокурору та не провів відповідну процедуру, яка регламентується в ч. 3 ст. 172 КПК України.

Прокурор з урахуванням основних засад кримінального судочинства в своєму клопотанні про арешт, за відсутності таких ознак як предмет кримінального правопорушення чи збереження на собі слідів кримінального правопорушення, повинен був обґрунтувати перед судом те, що саме мобільний телефон та грошові кошти в сумі 110 грн. могли бути здобуті кримінально-противоправним шляхом чи є доходом від нього.

Разом з цим, слідчий суддя, накладаючи арешт на ці грошові кошти і мобільний телефон, формально послався на обґрунтованість клопотання та всупереч ст.170 КПК України, проігнорувавши відсутність будь-яких доказів їх протиправного набуття зі сторони обвинувачення, чим продемонстрував однобокість і обвинувальний ухил при прийнятті рішення.

Надання нормативного характеру обов`язку слідчого, прокурора довести слідчому судді наявність підстав, передбачених ч. 3 статті 132 КПК України, фактично усуває можливість звернення цих осіб до слідчого судді з необгрунтованим клопотанням, оскільки в такому разі нівелюється сама ініціатива і рішення суду є достатньо прогнозованим не на користь ініціатора клопотання.

З урахуванням наведеного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Рубіжанського міського суду від 30.11.2017 року по кримінальному провадженню № 0000433 від 15.11.2017 року про задоволення клопотання прокурора військової прокуратури Луганської гарнізону ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна та постановити нову увалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та надали аналогічні їх змісту пояснення, прокурора, який просив відмовити у задоволені апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст.172 ч.2 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Однак згідно клопотання слідчого та згідно ухвали від 30.11.2017 року йдеться про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: телефон та грошові кошти.
Таким чином, суд порушив вимоги ст.172 ч.2 КПК України, щодо обов`язкового виклику на час розгляду справи по суті власника майна підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника.
Крім того, відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На думку судової колегії зазначені вимоги закону судом першої інстанції були порушені, оскільки як було встановлено під час апеляційного розгляду справи, тимчасово вилучене у ОСОБА_7 майно - телефон Samsung duos чорного кольору ІМЕІ 1 № НОМЕР_1 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 та грошові кошти на загальну суму 110 грн, не відповідає вимогам ст. 170 КПК України оскільки не існує підстав вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Зазначений висновок ґрунтується на тому, що з ухвали слідчого судді не вбачається, яким саме чином арештоване майно було використано як засіб вчинення кримінального правопорушення, при тому, що предметом неправомірної був багатофункціональний пристрій KONIKA MINOLTA, а отже, слідчий суддя не відповів, яким чином телефон та грошові кошти відповідають критеріям, визначеним у ст.98, ст.167 ч.2 КПК України.

Крім того, у клопотанні про арешт майна не обґрунтовано якими підставами прокурор керується роблячи висновок, що існує реальна загроза зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження вилученого майна.

На зазначені обставини слідчій суддя не звернув належної уваги, та прийшов до помилкового висновку про арешт тимчасово вилученого майна телефона та грошових коштів.

У зв`язку з порушенням вимог ст.412 КПК України ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з відмовою слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

За таких умов колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а апеляція такою що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 408 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.11.2017 року якою було задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону ОСОБА_5 , накладено арешт на тимчасово вилучене майно яке належить ОСОБА_7 , а саме: телефон «Samsung duos» чорного кольору, ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 ; грошові кошти на загальну суму 110 грн - одна купюра номіналом 100 грн серії КС №7058713; дві купюри по 5 грн, серії ТД №9328490 та СИ №6088261, скасувати.

Постановити нову ухвалу якою відмовити у задоволені клопотання прокурору військової прокуратури Луганського гарнізону ОСОБА_5 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно яке належить ОСОБА_7 а саме: телефон «Samsung duos» чорного кольору, ІМЕІ № НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 ; грошові кошти на загальну суму 110 грн - одна купюра номіналом 100 грн серії КС №7058713; дві купюри по 5 грн, серії ТД №9328490 та СИ №6088261

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1