АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1707/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 615/1478/16-к
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000324 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 25 січня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Валки Валківського району Харківської області, українця, громадянина України, що не працевлаштований, неодружений, раніше засуджений:
1) вироком Валківського районного суду Харківської області від 29.04.2004 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання терміном на 1 рік;
2) вироком Валківського районного суду Харківської області від 18.04.2011 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 120 годин громадських робіт;
3) вироком Валківського районного суду Харківської області від 27.12.2011 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт;
4) вироком Валківського районного суду Харківської області від 08.08.2012 року за ч. 2 ст. 164 КК України до одного року позбавлення волі;
5) вироком Валківського районного суду Харківської області від 28.05.2012 року за ч. 2 ст. 389 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;
6) вироком Валківського районного суду Харківської області від 08.12.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Валківського районного суду Харківської області від 08.12.2015 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.

Обрано стосовно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27).
Строк відбування покарання визначено відраховувати з дня фактичного затримання ОСОБА_7 , тобто з 25.01.2017 року.
Згідно вироку, ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово засуджений, останній раз 08.12.2015 року Валківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років обмеження волі, згідно ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання строком на один рік, на шлях виправлення та перевиховання не став, потрібних висновків для себе не зробив та в період іспитового строку, повторно вчинив корисливий злочин при наступних обставинах.
На початку травня 2016 року, встановити більш точний час та дату скоєння злочину не виявилось можливим, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, матеріали стосовно яких виділенні в окремі провадження, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, прибув на територію домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , через хвіртку потрапив на територію подвір`я, звідки викрав із землі чотири секції металевої огорожі, вартість яких становить 213 грн. 84 коп., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вищезазначену суму.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене покарання. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину, допомагав у розкритті злочину, має мати похилого віку, вчинив злочин у зв`язку з крайньою необхідністю. Всі вказані обставини, на думку апелянта, є підставою для пом`якшення призначеного покарання
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та вважав за можливе пом`якшити покарання, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ст. ч.3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням в приміщення, вчинене повторно, групою осіб, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, що передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Валківського районного суду Харківської області від 08.12.2015 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставину, що пом`якшує покарання за вчинення злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та повне відшкодування потерпілій спричиненої шкоди, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння різних злочинів, в тому числі корисливих, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, не працевлаштований, неодружений, неповнолітніх дітей не має, вчинив злочин в період випробувального терміну, призначеного згідно положень ст. 75 КК України за попереднім вироком. Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, а також застосування положень ст. 71 КК України, що належить призначити обвинуваченому, і об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення.
Апеляційні доводи обвинуваченого, про зайву суворість призначеного, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, остаточного покарання - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців, за вчинення умисного злочину проти власності громадян, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання , на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують та обтяжують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання як за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю вироків, що призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, за яким до ОСОБА_7 застосовувалося випробування, під час якого він вчинив новий умисний злочин.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого з приводу того, що він має мати похилого віку не можуть вважатися додатковими обставинами що пом`якшують покарання чи істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також належними підставами для призначення більш м`якого покарання, а так само і сукупність даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання, які були досліджені та встановлені судом першої інстанції. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо вчинення ОСОБА_7 злочину у зв`язку із крайньою необхідністю, у зв`язку з чим ці апеляційні доводи також є необґрунтованими.
Разом з цим, судом першої інстанції правильно застосовано норми ст. 71 КК України, оскільки враховано вимоги ч. 3 ст. 78 КК України щодо призначення покарання при вчиненні нових злочинів під час випробування з іспитовим строком за попереднім вироком.
Отже, апеляційне прохання обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочин, вчинений ОСОБА_7 .
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_7 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67, 71, 78 ч. 3 КК України, призначивши покарання в межах наближених до мінімальних, що встановлені санкцією ч.3 ст. 185 КК України, а також за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, дотримуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності громадян, знову вчинив аналогічний злочин під час випробування за попереднім вироком, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працевлаштований, неодружений, неповнолітніх дітей не має, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання .
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 року втратив чинність з 21.06.2017 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 року втратив чинність з 21.06.2017 року), ОСОБА_7 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№ 27), з 25 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року, а також з 30 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Валківського районного суду Харківської області від 25 січня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 25 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року, а також з 30 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4