1-кп/381/160/17
У Х В А Л А
02 листопада 2017 року м. Фастів
Колегія суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
під час судового засідання з розгляду кримінального провадження № 0000464 від 03.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожного, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -
встановила:
01.11.2017 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_7 про скасування арешту тимчасово вилученого майна та його повернення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.03.2015 рокув помешканні батьків його дружини слідчими Білоцерківського СВ були вилучені його особисті речі, а саме: пуховик чорного кольору з написом на лівій кишені «TIGER FORCE»; мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору; п`ять пар чоловічого взуття; джинсові штани темно - синього кольору; светр шерстяний темного кольору з капюшоном; рукавиці із тканини чорного кольору; 720 грн., одна купюра номіналом 500 грн., одна купюра номіналом 200 грн., одна купюра номіналом 10 грн., одна купюра номіналом 5 грн., дві купюри номіналом 2 грн., одна купюра номіналом 1 грн., а також ті, які 26 березня 2015 року близько 23 год. при поміщенні ОСОБА_7 , до ITT Білоцерківського MB, відповідно до інструкції про роботу ITT

органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України № 60дск від

20.01.2005 року були, вилучені у нього і розміщенні на зберігання у сейф-пакеті золоті

прикраси, а саме: золотий ланцюг 585 проби (розм. 50, маса 3,84 гр.), золотий

хрестик 585 проби (маса 1,84 гр.), які до теперішнього часу не були повернуті. 09.04.2015 року ухвалою Апеляційного суду Київської області по справі № 357/4619/15-к був накладений арешт на його особисті речі. ОСОБА_7 вважає, що данні речі не можуть бути знаряддям вчинення злочину і не відносяться до жодного кримінального провадження, тому просив свою заяву задовольнити, при цьому, крім іншого зобов`язати керівника Білоцерківської місцевої прокуратури повернути йому зазначені вище речі.
ОСОБА_7 в судовму засіданні свою заяву підтримав повністю та просив її задовідьнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задволення заяви не заперечував. Проте зауважив, що відповідальною особою за зберігання тимчасово вилученого майна та речових доказів у даному випадку є посадова особа Білоцерківського ВП ГУ НП у Київській області, а тому вважав за необхідне зобов`язати саме цих відповідальних осіб повернути зазначені в заяві речі.
Інші учасники судового розгляду не заперечували проти задоволення даної заяви.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.
Так, колегією суддів встановлено, що 09 квітня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 квітня від 2015 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно: пуховик чорного кольору з написом на лівій кишені «TIGER FORCE»; мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору; п`ять пар чоловічого взуття; джинсові штани темно - синього кольору; светер шерстяний темного кольору з капюшоном; рукавиці із тканини чорного кольору; грошові кошти в сумі 720 грн., з яких одна купюра номіналом 500 грн., одна купюра номіналом 200 грн., одна купюра номіналом 10 грн., одна купюра номіналом 5 грн., дві купюри номіналом 2 грн., одна купюра номіналом 1 грн. (т. 2 а.к.п 114-117), а постановою слідчого від 30 березня 2015 року дані речі було визнано речовими доказами та передано на зберігання до камери зберіагння речових доказів Білоцерківського МВ (т. 2 а.к.п. 50-53), а вилучені гроші були внесені на депозитний рахунок Білоцерківського ВП (т.2 а.к.п. 123-124).
Частиною 1 ст. 170 КПК, визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до абз. 3 п.1 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Необхідність скасування накладення арешту майна можуть обумовити такі обставини: відшкодування підозрюваним, обвинуваченим завданої ним шкоди, з метою забезпечення відшкодування якої був накладений арешт; зміна кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого на статтю Кримінального кодексу, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення; помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Власник майна, ОСОБА_7 не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, є законним власником вилучених речей.

Як вбачається з заяви та пояснень сторін, вилучені речі також не є знаряддями вчинення злочину, не зберегли на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не містять слідів кримінального правопорушення, а тому повинні бути повернуті власнику.

Пр цьому, колегія суддів не знаходить достаніх підстав у задоволенні заяви в частині поверння золотого ланцюга 585 проби (розмір 50, маса 3,84 гр.) та золотого хрестика 585 проби (маса 1,84 гр.), оскільки в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь які докази, які б підтверджували, що дані предмети вилучалися при затриманні ОСОБА_7 , або ж вилучалися у інший час. Такі докази не були також надані суду і під час судового розгляду.

Разом з тим відповідно до п.п. 8, 27 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що призначається наказом керівника такого органу або слідчого підрозділу відповідно до повноважень, а у даному конкретному випадку посадова особа Білоцерківського ВП ГУ НП у Київській області, яку і необхідно зобов`язати повернути зазначені у заяві речі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що арешт накладено не обґрунтовано, арешт особистих речей обмежує права та інтереси його власника, а тому є всі правові підстави для часткового задоволення заяви.

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись ст.ст. 98, 100, 170, 174, 372, 376 КПК України,
ухвалила:
Заяву ОСОБА_7 про скасування арешту тимчасово вилученого майна та його повернення задовольнити частково.
Скасувати арешт тимчасово вилученого майна накладений ухвалою

Апеляційного суду Київської області від 09.04.2015 року по справі №

357/4619/15-к та зобов`язати відповідальну особу Білоцерківського ВП ГУ НП у Київській області повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його особисті речі, які були вилучені без ухвали суду 26.03.2015 року слідчими Білоцерківського СВ, які були постановою від 30 березня 2015 року визнані речовими доказами та передані згідно квитанції № 1227/2015 про прийняття на тимчасове зберігання речей від 29.05.2015 року до камери зберігання речових доказів Білоцерківського MB а саме: пуховик чорного кольору з написом на лівій кишені «TIGER FORCE»; мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору; п`ять пар

чоловічого взуття; джинсові штани темно - синього кольору; светер

шерстяний темного кольору з капюшоном; рукавиці із тканини чорного

кольору; грошові кошти 720 грн., одна купюра номіналом 500 грн., одна

купюра номіналом 200 грн., одна купюра номіналом 10 грн., одна купюра

номіналом 5 грн., дві купюри номіналом 2 грн., одна купюра номіналом 1 грн..

В іншій частині заяви про про скасування арешту тимчасово вилученого майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_12
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3