АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року,

за участі: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , яке погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000014 - прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_10 та накладено арешт із тимчасовою забороною власникам та іншим особам відчужувати наступне майно:

- на нежитлове приміщення, загальною площею 37.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у приватній спільній сумісній власності та належить ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: «09», державна реєстрація від 06 травня 2014 року;

- на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 50,9 кв.м., житлова площа: 19,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває у приватній спільній сумісній власності та належить ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: «00», державна реєстрація від 16 травня 2014 року.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено наявність правової підстави для арешту майна, а також можливість застосування конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає конфіскацію майна та враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо строків апеляційного оскарження, адвокат зазначає, що оскаржувана ухвала була винесена без повідомлення та участі сторони захисту, самого підозрюваного та інших власників арештованого майна, а про існування вказаної ухвали стороні захисту стало відомо лише 26 вересня 2017 року.

На думку автора апеляційної скарги, ухвала слідчого судді винесена в результаті неповноти судового розгляду.

Адвокат посилається на те, що обґрунтованість підозри не була предметом дослідження у справі, а в ухвалі слідчого судді міститься загальний опис обставин кримінального провадження, які не мають прямого стосунку до майна, на яке було накладено арешт.
Зазначає, що арешт накладено не лише на майно, яке належить підозрюваному, а й на майно третіх осіб.
Крім того, додає, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не було враховано ряд обставин, які могли вплинути на винесення рішення.

Заслухавши доповідь судді, думку захисників та підозрюваного на підтримку доводів апеляційної скарги і необхідності задоволення її в повному обсязі, доводи прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представників, матеріали провадження не спростовують твердження сторони захисту про отримання ними копії оскаржуваної ухвали 26 вересня 2017 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 10 лютого 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Орган досудового розслідування зазначає, що до Київської місцевої прокуратури № 5 надійшли зібрані матеріали ГВ БКОЗ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області за заявою ОСОБА_13 щодо факту вимагання неправомірної вигоди в розмірі 250 000 гривень за попередньою змовою групою осіб в складі: Озерського сільського голови Бородянського району Київської області ОСОБА_14 , який являється службовою особою і займає відповідальне становище, та керівника ТОВ «Земельні ініціативи та консалтинг» ОСОБА_6 , який являється пособником в отриманні службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі, за позитивне вирішення питання суб`єкта господарської діяльності, пов`язаного зі зміною цільового призначення земельної ділянки.
23 серпня 2017 року ОСОБА_6 в порядку ст. 278 КПК України повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

11 вересня 2017 року слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_10 , звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нежитлове приміщення, загальною площею 37.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у приватній спільній сумісній власності та належить ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: «09», державна реєстрація від 06 травня 2014 року; та на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 50,9 кв.м., житлова площа:19,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває у приватній спільній сумісній власності та належить ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: «00», державна реєстрація від 16 травня 2014 року, із тимчасовою забороною власникам та іншим особам відчужувати вищевказане майно.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи з розгляду клопотання про накладення арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися.

Так, згідно зі ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000014, про накладення арешту на вищезазначене майно слідчий суддя, заслухав пояснення прокурора та, дослідивши додані до клопотання матеріали, прийшов до правильного висновку, що прокурором доведено наявність правової підстави для арешту майна, а також можливість застосування конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає конфіскацію майна.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, яке належать на праві власності також і підозрюваному ОСОБА_6 .
Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що арешт накладений не лише на майно, яке належить підозрюваному, а й на майно третіх осіб, - не можуть бути в даному конкретному випадку безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали та підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті.

Посилання захисника з приводу того, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, не викликав для участі в судовому засіданні власників майна, хоч і заслуговують на увагу, проте в даному конкретному випадку не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не виявлено, а мотиви, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не є достатніми і такими, що визначені законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , що погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно, що перебуває у приватній спільній сумісній власності та належить в тому числі і підозрюваному ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/5143/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_15 Доповідач: ОСОБА_1