Номер провадження: 11-сс/785/1380/17
Номер справи місцевого суду: 520/9335/17, 1-кс/520/1916/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

апелянта ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2017 року про відмову в задоволенні його клопотання про накладення арешту на майно та оголошення його у розшук,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на автомобіль «Субару Легасі», 2005 року випуску (колишній номерний знак НОМЕР_1 ) та оголошенні його у розшук та накладенні арешту на все рухоме та нерухоме майно та кошти ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження № 0001974.

На дану ухвалу слідчого судді ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною, у зв`язку з допущеними суттєвими порушеннями вимог КПК України, мотивуючи свої вимоги тим, що слідчим суддею неповно з`ясовані обставини справи та відповідно неправильно зроблені висновки про те, що на теперішній час в матеріалах клопотання не міститься даних щодо визнання потерпілого ОСОБА_7 цивільним позивачем, оскільки ним до заяви додана копія його клопотання та цивільного позову, направленого на ім`я Київського ВП із відповідною відміткою канцелярії про його отримання, у зв`язку з чим на день постановлення ухвали він мав статус цивільного позивача та мав право відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України звертатись із відповідним клопотанням про накладення арешту на майно.

На підставі викладеного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про арешт майна та оголошення його у розшук в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчуджуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Дослідження в судовому засіданні апеляційної інстанції матеріалів провадження вказує на те, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були допущені істотні порушення вимог КПК України, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 22.07.2016 року за №0001974 на підставі заяви ОСОБА_7 про те, що у червні 2014 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа належним йому автомобілем «Субару Легасі», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
З матеріалів провадження вбачається, що 08.08.2017 року ОСОБА_7 звернувся до СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із цивільним позовом в рамках зазначеного кримінального провадження, в якому просив також вжити заходи забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_8 .

Також, 08.08.2017 року ОСОБА_7 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із клопотанням про забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 22.07.2016 року за №0001974.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги з урахуванням дослідження в апеляційному суді матеріалів кримінального провадження №0001974, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, є достатні підстави вважати, що майно, а саме автомобіль «Субару Легасі», 2005 року випуску (колишній номерний знак НОМЕР_1 ) відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим, клопотання потерпілого в частині накладення на нього арешту є обґрунтованим.
Разом з тим, оскільки досудове розслідування досі триває та жодній особі про підозру не оголошено, апеляційний суд не вбачає підстав для накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_8 ..

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Отже, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, не звернув увагу на часткову обґрунтованість клопотання потерпілого про накладення арешту на вказаний автомобіль, що являється підставою для скасування ухвали та постановлення нової про часткове задоволення клопотання ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2017 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та оголошення його у розшук задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «Субару Легасі», 2005 року випуску (колишній реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ), кузов № НОМЕР_2 шляхом заборони його відчуження та користування.

В разі встановлення місця знаходження зазначеного транспортного засобу, він підлягаєзатриманню та постановці на спеціалізований штраф майданчик тимчасового тримання автомобілів та мототранспорту ГУНП в Одеській області.

В решті клопотання ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3