Ухвала
іменем україни
30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду

м. Полтави від 22 липня 2016 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 6 жовтня 2016 року.
За вироком Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

с. Борисівка Іллінецького району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців і покладено на нього обов`язки згідно з пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.
Апеляційний суду Полтавської області від 6 жовтня 2016 року цей вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасував і ухвалив новий, яким ОСОБА_6 засудив за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Крім того, цим же вироком апеляційного суду вирок районного суду в частині цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 скасовано та матеріали кримінального провадження направлено до районного суду для розгляду в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок районного суду залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим тому, що він, 14 листопада 2015 року близько 18 годин 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Сінній від вул. Соборності (Жовтневої) у напрямку вул. Пушкіна у м. Полтаві та проїжджаючи в районі перехрестя вулиць Сінна-Зигіна в порушення вимог п.18.1 ПДР України при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість свого руху та не зупинив транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходам, і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №204 від 26.02.2016 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню з переломом кісток черепу з переходом на основу, субдурального крововиливу, перелому кісток тазу, кісток правої гомілки, гематом, забоїв м`яких тканин, забійних ран голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити вироки районного та апеляційного судів щодо нього, а саме призначити йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без призначення додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців. Посилається на те, що судами достатньою мірою не враховано його особу,оскільки він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинений ним злочин не є умисним, він добровільно відшкодував завдані потерпілій збитки, активно сприяв у розкриттізлочину та розслідування кримінального провадження, щиро розкаявся у вчиненому, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Крім того зазначає, що позбавлення права керування транспортними засобами призведе до обмеження у пересуванні та зменшення доходу сім`ї.
Заслухавши доповідь суді, доводи прокурора, який вважав що ухвалений вирок апеляційного суду слід змінити через безпідставне збільшення цим судом іспитового на підставі ст. 75 КК, залишивши цей вирок у іншій частині без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом ніким не оспорюються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, хоча і вчинений з необережності, але за законом віднесено до тяжкого злочину, обставини вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують його покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди потерпілій, а тому правильно призначив йому покарання (основне й додаткове) в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, належним чином мотивувавши свої висновки.

Суд апеляційної інстанцій ретельно перевірив доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі зсудженого ОСОБА_6 щодо скасування призначеногого йому додаткового покарання. Викладені в судових рішеннях (суду першої й апеляційної інстанції) мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, такими, що відповідають матеріалам справи

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, з урахуванням наведених вище обставин дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання й правильно звільнив його від відбування покарання з випробуванням, втім припустився помилки, застосувавши положення ст. 75 КК як до основного так і до додаткового покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, на вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором на вирок суду були подані апеляційні скарги: обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок суду щодо нього змінити, пом`якшити призначене покарання (скасувати додаткове покарання та зменшити суми відшкодування потерпілій), прокурор, вказуючи на безпідставне застосування положень ст. 75 КК як до основного так і до додаткового покарання, просив ухвалити новий вирок, яким на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом основного покарання з іспитовим строком терміном на 3 роки. При цьому в апеляційній скарзі прокурора будь якого обґрунтування необхідності збільшення терміну іспитового строку у відповідності до ст. 75 КК не наводилося.
Відповідно до вимог ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.
А тому колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано скасував у цій частині вирок суду першої інстанції й постановив свій, яким застосував положення ст. 75 КК до основного покарання.
Разом з тим, збільшуючи термін випробування (іспитового строку) до 3-х років апеляційний суд своїх висновків з цього приводу не мотивував, а тому колегія суддів вважає за необхідне вирок апеляційного суду у цій частині змінити.
З огляду на викладене, керуючись статтями 376, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів
ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року щодо нього змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3