№755/2414/17-к
1-кп/755/375/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2017 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
провівши в приміщені суду в м. Києві відкрите підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014158 від 11 жовтня 2016 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липняжка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, неодруженого, з базовою середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Соледар, Донецької області, громадянина України, українця, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Малий Букрин, Миронівського району, Київської області, громадянина України, українця, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого: 17.06.2015 року Миронівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за можливе призначення справи до судового розгляду, оскільки під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, крім того посилався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Захисники та обвинувачені вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Тобто обвинувачений має бути поінформованим не тільки про «підстави» обвинувачення, а й про «характер» обвинувачення, тобто про правову характеристику таких дій. І хоча ступінь деталізації обвинувачення може відрізнятися в залежності від обставин справи, обвинуваченому має бути принаймні надана інформація, достатня для повного розуміння пред`явлених звинувачень, для підготовки відповідного захисту (Матточіа проти Італії, пункт 59; Пенєв проти Болгарії, пункти 33 та 42).

Обвинувальний акт має містити відомості і щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті, складеному щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 містяться відомості про фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність. Разом із цим, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожному окремо, і від якого вони будуть захищатись у суді.

З порівняння розділів обвинувального акта «Фактичні обставини кримінального правопорушення» (cтop. 2-3) та «Формулювання обвинувачення» ( cтop. 4-6 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , cтop. 6-8 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , cтop. 9-10 щодо обвинуваченого ОСОБА_9 ), вбачається, що ці розділи містять ідентичну інформацію. Так, наприклад, сторінка 2-3 повністю відтворює сторінки 4-6, 6-8, 9-10.

Тобто, в обвинувальному акті, складеному щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 містяться відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, однак відсутнє формулювання обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті міститься дослівно переписані фактичні обставини кримінального правопорушення. При цьому суд вважає за необхідне наголосити, що термін «фактичні обставини кримінального правопорушення» та «формулювання обвинувачення» має різний правовий характер, що повинно враховуватись стороною обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому ним Кодексом. Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Таким чином, формулюючи обвинувачення прокурор зобов`язаний був сформулювати твердження про вчинення злочину (кримінального правопорушення) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожним окремо, а це перш за все зазначити подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб) та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожного окремо у вчиненні даного кримінального правопорушення, форму вини, мотив та мету вчинення, проте вказаних вимог закону орган досудового розслідування не виконав.

Формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, де ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кожний окремо обвинувачуються в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого групою осіб- має бути конкретним, з визначенням часу, місяця, способу, мотивів, форми вини та інше, спрямованості умислу обвинувачених при вчиненні інкримінованих їм дій, з визначенням конкретної ролі кожного з групи осіб, з зазначенням його конкретних дій.

Однак з обвинувального акту вбачається, що сторона обвинувачення вказала лише потерпілого внаслідок події, яка мала місце 11.10.2016 року о 03 годині 00 хвилин та зазначила ушкодження, які зазнав потерпілий.

Такий спрощений підхід є недопустимим, є наслідком висновку про відсутність обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, що свідчить про його неконкретність, що призводить до порушенням прав, як обвинувачених так і потерпілої по даній справі.

Вказане є суттєвим порушенням міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 369 КПК України, суд
у х в а л и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014158 від 11 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 України та додані до нього документи, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 для виконання вимог зазначених в мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.
Повний текст ухвали буде оголошено 22 листопада 2017 року о 16 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1