ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілої - ОСОБА_4
захисника-адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 від 20.01.2016 року відносно ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 19 січня 2016 року близько 23 години 40 хвилин, знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де на побутовому ґрунті у нього виник конфлікт з його матір`ю ОСОБА_7 . В ході конфлікту у обвинуваченого ОСОБА_6 раптово виник намір, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи у вказаний час в зальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс невстановленими тупими, твердими предметами не менше 12 ударів в область тіла ОСОБА_7 , яка в цей час сиділа на дивані у вказаній кімнаті у результаті чого смерть ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 годині 20 хвилин в реанімаційному відділенні КЗ "Дніпропетровська шоста клінічна лікарня" ДОР, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська 13, від тупої травми грудної клітини, з численними переломами ребер, що ускладнилося розвитком шоку.

У ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: на правій молочній залозі синець; на передній поверхні лівого плеча в середній третині синець; на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині синець; на верхній повіці правого ока синець; на правій щоці два синці; на повіках лівого ока з переходом на ліву виличну ділянку синець; на лівій щоці синець; на верхній губі зліва синець; нижче підборіддя на 2 см синець. Прямі переломи 1,2,3,4 ребер зліва, по середньо-пахвовій лінії без ушкодження пристінкової плеври. Прямі переломи 1-6-го ребер справа по середньо-пахвовій лінії аналогічного характеру. Навколо переломів добре виражені темно-червоні крововиливи. Крововилив і тім`яній ділянці; крововилив в м`які тканини спини зліва по лопатковій лінії. Тілесні ушкодження в області грудної клітини як зовнішні так і внутрішні, у вигляді: синців, крововиливів, переломів ребер у своїй сукупності перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Будучи допитаним в якості обвинуваченого ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочину не визнав та пояснив суду, що з початку 2016 року мешкав за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю. 19 січня 2016 року з його матір`ю ОСОБА_7 все було добре, вона знаходилась у своїй кімнаті та лежала, оскільки останній час у зв`язку зі своїм похилим віком не могла самостійно ходити, однак з якого часу перестала самостійно пересуватись, він не пам`ятає. Після чого він побачив, що мати впала з дивану обличчям донизу, у зв`язку з чим він підійшов до неї, відтягнув та посадив на диван. Після чого у нього відбувся приступ, а прийшовши до тями почув, що мати його кличе та підійшовши до неї побачив, що вона знову впала з дивану. Однак в цей випадок підняти її у нього не вистачило сил, а тому він лише підтягнув її до дивану та що було далі не пам`ятає, оскільки страждає провалами у пам`яті. В подальшому, він почув що дзвонять у двері, це були співробітники поліції або швидкої допомоги, більш детально він не пам`ятає та хто їх викликав теж йому не відомо. Після чого його мати забрали до лікарні, а через декілька днів повідомили що вона померла.

Про винність обвинуваченого суд робить висновок виходячи з наступних доказів.

Потерпіла ОСОБА_4 суду повідомила, що обвинувачений ОСОБА_6 є її батьком, та раніше вони проживали разом у с. Миколаївка та приблизно влітку 2015 року останній переїхав жити до своєї матері за адресою АДРЕСА_1 та 19 січня 2016 року вона приїжджала за місцем мешкання ОСОБА_6 оскільки шукала останнього. Щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 їй нічого не відомо та свідком вказаних подій вона не була та дізналась про смерть ОСОБА_7 яка було її бабусею лише 28 січня 2016 року.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що 19 січня 2016 року заходила до квартири АДРЕСА_2 , привозила туди продукти харчування для ОСОБА_7 , оскільки остання не могла самостійно пересуватись та бачила там ОСОБА_6 , але біля 19 години поїхала додому. 20 січня 2016 року їй зателефонували співробітники поліції та повідомили про побиття ОСОБА_6 його матері. Після чого вона зателефонувала до лікарні, де їй повідомили що ОСОБА_7 знаходиться у реанімації а потім повідомили що вона померла. Свідком нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 його матері ОСОБА_7 вона особиста не була та подробиці їй не відомі, в той час їй відомо, що восени 2015 року, приблизно у листопаді між обвинуваченим та ОСОБА_7 був конфлікт з приводу вживання обвинуваченим алкогольних напоїв.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що проживав по сусідству з обвинуваченим і його матір*ю ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 . 19 січня 2016 року близько 22 години повернувся додому, та близько 24 години йшов палити та побачив що двері квартири АДРЕСА_4 , де проживав обвинувачений і його мати, відчинені та звідти було чутно крики нецензурну брань із боку обвинуваченого на адресу його матері, після чого почув декілька глухих ударів та прохання ОСОБА_7 не бити її. Після чого, він зайшов додому та мав намір повернутись та заспокоїли обвинуваченого, однак його дівчина заперечувала щодо вказаних дій, а у подальшому ОСОБА_6 зачинив двері у зв`язку з чим він викликав співробітників поліції. Після приїзду співробітників поліції, він бачив обвинуваченого який знаходився у неадекватному і безпорадному стані, не міг нічого пояснити та допомогти лікарям транспортувати мати до лікарні, в зв*язку чим, він допоміг лікарям винести з квартири ОСОБА_7 на обличчі і руках якої були синці, видимі тілесні ушкодження, вона знаходилась у свідомості і повідомила, що тілесні ушкодження їй були спричиненні обвинуваченим ОСОБА_6 . Також, зі слів сусідів йому відомо, що обвинувачений і раніше неодноразово бив свою мати, однак остання відмовлялась звертатись до поліції.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомив, що мешкав за адресою АДРЕСА_5 по сусідству з ОСОБА_7 , з якою останній час мешкав її син обвинувачений ОСОБА_6 . На початку грудня 2015 року він чув крики ОСОБА_7 , оскільки у нього разом з останньою спільна стінка та пішов перевірити чи все гаразд. Так, двері йому відчинив обвинувачений ОСОБА_6 , де він побачив, що ОСОБА_7 сидить на підлозі у кухні у крові та повідомила, що ОСОБА_6 її побив у зв`язку з чим він викликав поліцію та швидку допомогу та приблизно до 10 січня 2016 року вона знаходилась у лікарні. Вранці 20 січня 2016 року він побачив у дворі швидку допомогу та поліцію, ОСОБА_7 забрали до лікарні, а через два дні йому стало відомо, що остання померла.

Окрім показів свідків, провина обвинуваченого також підтверджується письмовими доказами, наданими прокурором у судовому розгляді та дослідженими безпосередньо судом, а саме: протоколом огляду від 20 січня 2015 року з фото-таблицею до нього згідно якого було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 та вилучено жіноче пальто синього кольору з плямами бурого кольору, протоколом огляду трупа від 21 січня 2016 року згідно якого було оглянуто труп ОСОБА_7 на якому виявлені на правій груді садна синюшно-фіолетового кольору, на правому плечі та передпліччі наявні синці та садна синюшно-фіолетового кольору, на обличчі правого ока та правій щоці знаходяться синці, протоколом огляду від 21 січня 2016 року з фото-таблицею до нього згідно якого було оглянуто особисті речі ОСОБА_7 , а саме халат, кофту, штани, майку та труси, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.11.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 зверталась до співробітників поліції у листопаді 2015 року у зв`язку з спричиненням їй тілесних ушкоджень її сином - ОСОБА_6 , а також визнаними по кримінальному провадженню речовими доказами.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №62/ЛЕ/20 від 24 лютого 2016 року у ОСОБА_7 виявлено: на правій молочній залозі синець; на передній поверхні лівого плеча в середній третині синець; на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині синець; на верхній повіці правого ока синець; на правій щоці два синці; на повіках лівого ока з переходом на ліву виличну ділянку синець; на лівій щоці синець; на верхній губі зліва синець; нижче підборіддя на 2 см синець. Прямі переломи 1,2,3,4 ребер зліва, по середньо-пахвовій лінії без ушкодження пристінкової плеври. Прямі переломи 1-6-го ребер справа по середньо-пахвовій лінії аналогічного характеру. Навколо переломів добре виражені темно-червоні крововиливи. Крововилив і тім`яній ділянці; крововилив в м`які тканини спини зліва по лопатковій лінії.

Смерть ОСОБА_7 настала від тупої травми грудної клітини з численними переломами ребер, щодо ускладнилась розвитком шоку.
Тілесні ушкодження в області грудної клітини, як зовнішні так і внутрішні у вигляді: синців, крововиливів, переломів ребер, у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень з ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
В область тіла ОСОБА_7 було спричинено не менше 12 механічних дій тупими, твердими предметами. Ушкодження і вигляді синців на плечах виникли за 7-14 дів до настання смерті, всі інші ушкодження виникли за 1-2 доби до настання смерті.
Враховуючи кількість, характер та локалізацію тілесних ушкоджень потерпіла не могла сама заподіяти собі тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №82к від 18 лютого 2016 року кров ОСОБА_6 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №383 від 17 березня 2016 року кров потерпілої ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВ0. При подальшому дослідженні був виявлений і супутній антиген Н.
На представленому на експертизу жіночому пальто встановлена наявність крові людини. В слідах крові були виявлені антигени А і Н, що не виключає можливості утворення цих слідів за рахунок крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з вмістом супутнього антигену Н або за рахунок змішування в цих слідах крові кількох осіб, груповій характеристиці крові яких властиві антигени А і Н. Таким чином не виключається можливість походження слідів крові на пальто як від потерпілої ОСОБА_7 , так і від обвинуваченого ОСОБА_6 , груповій характеристиці крові яких властиві, виявлені і цих слідах, антигени А і Н, або від іншої особи (осіб) з аналогічними груповими властивостями.
До невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_6 суд відноситься критично та розуміє їх як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки його провина у повному обсязі підтверджується безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме показами свідкаОСОБА_9 , який стверджував у суді про наявність видимих тілесних ушкоджень на обличчі і руках потерпілої ОСОБА_7 та її стверджень, що саме її син обвинувачений ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження, свідка ОСОБА_10 , який повідомив суду, що у грудні 2015 р., його сусідку ОСОБА_7 було госпіталізовано до лікарні в зв`язку з побиттям її обвинуваченим. Окрім того, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стверджували у суді, що з того часу як обвинувачений став проживати разом з ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2 , у приміщенні квартири постійно відбувалися сварки між обвинуваченим та його матір`ю, в ході яких обвинувачений вчиняв насильство до своєї матері ОСОБА_7 .

Суд відкидає, як невмотивовані та такі, що не знайшли об*єктивного підтвердження у судовому розгляді при безпосередньому дослідженні доказів, доводи захисту щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , що спричинило її смерть, або самостійно шляхом падіння обличчям донизу із дивану, або у лікарні, оскільки ці доводи повністю спростовуються висновком судово-медичної експертизи №62/ЛЕ/20 від 24 лютого 2016 року, згідно якого, з урахуванням кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілій ОСОБА_7 , остання не могла сама заподіяти собі тілесні ушкодження . Суд бере до уваги, що вказаний висновок експерта судового медика є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складений кваліфікованим експертом, що має достатні фах (вища медична освіта, експертна спеціальність), досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження даних безпосереднього огляду трупу поєднаних з додатковими спеціальними дослідженнями, яким не суперечить, відповіді та висновки експерта повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення та суперечностей, які потребували б роз`яснення, його результати сторонами не оспорювалися, а тому суд кладе його в основу свого вироку.
Таким чином, суд приходить до беззастережного висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 умисного спричинення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №67 від 31 березня 2016 року ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, відсталістю, тимчасовими розладами психічної діяльності , іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав та на теперішній час не страждає. Виявляв та виявляє на теперішній час помірно виражений розлад особистості та поведінки, внаслідок органічного враження головного мозку складного генезису (наслідки нейроінфекції, хронічна алкогольна інтоксикація).
Внаслідок наявного у ОСОБА_6 психічного розладу у період інкримінованого діяння він не мав можливість у повній мірі віддавати собі звіт та звіт у своїй діяльності (бездіяльності) та керувати ними.
На теперішній час ОСОБА_6 також не має у повній мірі віддавати собі звіт в своїй діяннях (бездіяльності) та керувати ними та йому рекомендовано застосувати примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбуття покарання.
Відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Так, вищевикладена обставина, ще й знайшла своє відображення у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", де зазначено, що слід визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами від 6 листопада 2009 року) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до категорії тяжких злочинів згідно ст. 12 КК України, особу винного, який характеризується посередньо, не працює, утриманців не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не повною мірою міг керувати своїми діями (обмежено осудний), потерпіла претензій матеріального та морального характеру немає.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та призначення покарання у вигляді позбавлення волі, але у мінімальному строку покарання передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України, так як тільки таке покарання зможе попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть можливість державі через органи пенітенціарної служби здійснити виправлення і ресоціалізацію особи обвинуваченого ОСОБА_11 , як повноправного члена суспільства, з можливістю повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.
Строк відбуття покарання рахувати з 12 травня 2017 року, зарахувавши в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув*язнення відповідає двом дням позбавлення волі період часу із 12 травня 2017 року до набранням вироком законної сили, залишив незмінним запобіжний захід у виді тримання під вартою до набранням вироком законної сили.
Речові докази халат зі смугами коричневого та бежевого кольору, кофту блакитного кольору з сірою вставкою зі слідами бруду, штани чорного кольору бавовняні, майку рожеву, труси жіночі світло-блакитного кольору, жіноче пальто синього кольору, зрізи нігтьових пластин з лівої та правої руки трупу, витяжку та осади на ниточках марлі, зразок крові ОСОБА_6 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Індустріального ВП ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області - знищити.
Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Головуюча: ОСОБА_1