печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2017 року суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала клопотання адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві об`єднане клопотання представників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІТ» адвоката ОСОБА_3 та директора товариства ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «АЛІТ», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 26 червня 2017 року у справі №757/36294/17-к в рамках кримінального провадження №0001241.

В обґрунтування доводів клопотання представник ТОВ «АЛІТ» зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року було задоволено клопотання у кримінальному провадженні № 0001241, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2017 року, та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_1 (код валюти: 980, 978, 840, 643), № 4473 (код валюти: 980), № НОМЕР_2 (код валюти: 980) відкритих ТОВ «АЛІТ» в Філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (МФО 322669), та видаткові операції по даних рахунках.

Вказує, що висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту грошових коштів на рахунках ТОВ «АЛІТ» не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на положеннях КПК України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Згідно ухвал слідчого судді арешт накладено з метою забезпечення зберігання речових доказів в кримінальному провадженні. Разом з тим, в матеріалах клопотання відсутня постанова органу досудового розслідування про визнання грошових коштів на банківських рахунках речовими доказами. Водночас, органом досудового розслідування не доведена можливість використання як доказів арештованих грошових коштів та не вказано, які саме сліди кримінального правопорушення містять на собі безпосередньо грошові кошти на рахунках ТОВ «АЛІТ», яке не було оголошено переможцем тендерів, законність проведення яких досліджується в даному кримінальному провадженню, як і не надано належних доказів відповідності грошових коштів на рахунках в цілому критеріям, встановленим ст. 98 КПК України. Застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є явно неспівмірним з обмеженням ТОВ «АЛІТ» права користування та розпорядження коштами, оскільки зумовлює блокування господарської діяльності підприємства, неможливість виплати заробітної плати працівникам та виконання господарських зобов`язань, розрахунків з постачальниками, сплати податків та зборів. Вважає, з огляду на ст. 170 КПК України, що арешт було накладено необґрунтовано та безпідставно, а вжитий захід кримінального провадження перешкоджає правомірній діяльності товариства, що в цілому обумовлює необхідність його скасування.

В судовому засіданні представник ТОВ «АЛІТ» - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала з викладених в ньому підстав, просила його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до через канцелярію суду надав клопотання, у якому зазначив, що проти задоволення клопотання не заперечує та просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника товариства - адвоката ОСОБА_3 , врахувавши висловлену письмово позицію прокурора, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що Генеральною прокуратурою України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001241, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2017 року, за фактом організації злочинної схеми розкрадання державних коштів, зловживання владою або службовим становищем, службового підроблення тендерної документації службовими особами ДП «НЕК Укренерго» в особливо великих розмірах за співучасті зі службовими особами Національної комісії з регулювання ринку енергетики та комунальних послуг, а також службовими особами ТОВ «КЕБК», ТОВ «Січ Енерго», ТОВ «Арес С», ТОВ «Хорос», ТОВ «Структум», та інших суб`єктів господарської діяльності, шляхом організації закупівель товарів, робіт та послуг у підконтрольних підприємств за значно завищеними цінами, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_1 (код валюти: 980, 978, 840, 643), № 4473 (код валюти: 980), № НОМЕР_2 (код валюти: 980) відкритих ТОВ «АЛІТ» () в Філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (МФО 322669), та видаткові операції по даних рахунках.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 26.06.2017 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При накладенні арешту на грошові кошти, які перебувають на рахунках ТОВ «АЛІТ», слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що грошові кошти на рахунку ТОВ «АЛІТ» відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, суду не надано допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину.

Слідчий суддя погоджується з доводами клопотання представників ТОВ «АЛІТ», що грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку (без найменування номіналів купюр, їх серійних номерів та інших родових та індивідуальних ознак, властивих для готівкових коштів), не підпадають під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть зберегти сліди злочинів. Належними та допустимими речовими доказами в даному випадку могли б бути документи про рух коштів, отримані в установленому законом порядку ( ст. 160, 162 КПК України).

Крім того, слідчий суддя враховує ту обставину, що орган досудового розслідування звертаючись з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання грошових коштів на банківських рахунках ТОВ «АЛІТ» речовими доказами, як і не зазначено та належним чином не обґрунтовано, яким чином грошові кошти мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли залишитися на них та чи можна взагалі їх використовували як речовий доказ у кримінальному провадженні .

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання.

Також а ні слідчий в клопотанні, а ні слідчий суддя під час розгляду клопотання, в порушення відповідно ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для працівників ТОВ "АЛІТ" та виконання самим товариством своїх договірних зобов`язань з іншими суб`єктами.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з викладеного, враховуючи пояснення особи, що подала клопотання, процесуальну позицію прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для арешту грошових коштів, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання ТОВ «АЛІТ» та скасувати арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих у Філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року у справі № 757/36294/17-к у кримінальному провадженні №0001241, а саме на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_1 (код валюти: 980, 978, 840, 643), № 4473 (код валюти: 980), № НОМЕР_2 (код валюти: 980), відкритих ТОВ «АЛІТ» () в Філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (МФО 322669), та видаткові операції по даних рахунках.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1