АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю

представника ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «Карго-Плюс» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, вилучене 04 жовтня 2017 року, а саме на гранули білого кольору в поліетиленових мішках у кількості 880 шт., загальною масою брутто 22 444 кг, отримувачем яких є ТОВ «Карго-Плюс».

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі власник майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Так апелянт зазначає про відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки на час розгляду вказаного клопотання посадові особи ТОВ «Карго-Плюс» не перебували в статусі підозрюваних чи обвинувачених у кримінальному провадження № 0000029. Крім того, на думку апелянта, прокурором не доведено і відповідність арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим воно не може бути використане як доказ. Дані обставини, згідно доводів апеляційної скарги, залишилися поза увагою слідчого судді, що вказує на незаконність і необґрунтованість постановленого ним рішення.

Також, апелянт ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без його повідомлення, а копія постановленого судом рішення ним була отримана 22 листопада 2017 року.

Прокурор, будучи повідомлений належним чином про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та представника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення особи, яка подала скаргу, а копію постановленого судом рішення така особа отримала 22 листопада 2017 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 48), колегія суддів погоджується з доводами апелянта про поважність причин пропуску строку та вважає за можливе його поновити.

Що стосується посилань апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000029 від 02 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи у період 2017 року на території Подільського району міста Києва створили (придбали) суб`єкт підприємницької діяльності ТОВ «Карго-Плюс» з метою прикриття незаконної діяльності, спрямованої на проведення операцій пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам та з метою ухилення від сплати податків на митній території України, а також з метою умисного ухилення від сплати митних платежів під час проведення імпортних операцій, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі.

ОСОБА_8 , який значиться як засновник та директор ТОВ «Карго-Плюс», в ході допиту повідомив, що не має ніякого відношення до вказаного підприємства, статутний фонд підприємства не формував, будь-яких контрактів з нерезидентами не укладав, мети ведення господарської діяльності в нього не було та не має, підприємство зареєстрував за грошову винагороду.

При аналізі інформаційно-аналітичних систем ДФС України виявлено, що 28 вересня 2017 року, невстановленими особами від імені ТОВ «Карго-Плюс» до Київської митниці ДФС подано попередню декларацію № 100000/2017/865519, митна вартість якої становить 800 044 грн., опис товару: співполімери пропілену у первинних формах, поліпропілен у гранулах, яка на даний час не оформлена відповідною декларацією форми ДЕ та товарно-матеріальні цінності, одержувачем товару є ТОВ «Карго-Плюс».

04 жовтня 2017 року, на виконання ухвали Подільського районного суду міста Києва, проведено обшук на території митного поста «Західний», в ході проведення якого відшукано та вилучено товар отримувачем якого є ТОВ «Карго-Плюс», який являє собою гранули білого кольору в поліетиленових мішках у кількості 880 шт., загальною масою брутто 22 444 кг.

Постановою старшого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києві ОСОБА_9 від 05 жовтня 2017 року вилучене майно визнано речовим доказом.

Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, прокурор зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є його збереження як речового доказу.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що майно, вилучене в ході проведення 04 жовтня 2017 року обшуку на території митного поста «Західний», відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про недоведеність стороною обвинувачення наявності у арештованого майна ознак речових доказів, є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у посадових осіб ТОВ «Карго-Плюс», на момент розгляду слідчим суддею клопотання прокурора, статусу підозрюваних чи обвинувачених у даному кримінальному провадженні, що на думку апелянта виключає можливість накладення арешту на майно цього товариства, то відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання директора ТОВ «Карго-Плюс» ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, вилучене 04 жовтня 2017 року, а саме на гранули білого кольору в поліетиленових мішках у кількості 880 шт., загальною масою брутто 22 444 кг, отримувачем яких є ТОВ «Карго-Плюс», залишити без зміни, а апеляційну скаргу директора ТОВ «Карго-Плюс» ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/153/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1