У Х В А Л А
02.03.2018 Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про примусовий привід обвинуваченого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2017 за № 0002330 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про примусовий привід обвинуваченого ОСОБА_4 .
Зміст звернення і указані на його обґрунтування обставини.
Про розгляд провадження було неодноразово належним чином, згідно положень Глави 11 КПК України, повідомлено обвинуваченого, однак до суду останній не з`явився, про поважні причини неявки, регламентовані ст. 138 КПК України, не повідомив.

Уважає, що неявка обвинуваченого викликана неповажними причинами умисним ухиленням від явки в суд.

Вимоги звернення і доводи особи, яка її подала.
Прокурор уважає, що є доречним застосувати привід до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як наявними у справі є передумови визначені положень Глави 11 КПК України, у світлі його системних неявок.

Фактичні обставини справи з`ясовані судом.
27.07.2017 у провадження суду надійшло це кримінальне провадження з суду апеляційної інстанції.

Обвинуваченим у ньому, згідно ч. 2 ст. 42 КПК України, є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 28.07.2017 у справі призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

Засідання були призначені на 01.08.2017, 28.08.2017, 28.09.2017, 17.10.2017, 02.11.2017, 28.11.2017, 14.12.2017, 22.01.2018, 08.02.2018, 02.03.2018. але у жодне з них обвинувачений не прибув.

Про розгляд провадження сторони повідомлялися у порядку ст.ст. 134, 135 КПК України.

Дані передбачені ст. 136 КПК України є дійсними.

Про наслідки не прибуття за викликом визначені ст. 139 КПК України обвинувачений повідомлявся листом від 28.11.2017.

На електронну адресу суду надходили скановані копії документів від відправника « ОСОБА_5 » з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вх. № ЕП-2737 від 28.08.2017, до якого приєднано копії розпорядження голови партії «Всеукраїнський народний союз» ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 направлений у відрядження до обласних партійних організацій у період з 23.08 до 01.09.2017 з метою надання методичної допомоги; за вх. № ЕП 3416 від 18.10.2017, до якого приєднано копії розпорядження голови партії «Всеукраїнський народний союз» ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 направлений у відрядження до обласних партійних організацій у період з 12.10 до 10.11.2017 з метою надання методичної допомоги та перевірки діяльності; за вх. № ЕП 3679 від 06.11.2017, до якого приєднано копії розпорядження голови партії «Всеукраїнський народний союз» ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 направлений у відрядження до обласних партійних організацій у період з 27.10 до 27.11.2017 з метою надання методичної допомоги та перевірки діяльності і готовності до активізації діяльності.

На електронну адресу суду також надійшли скановані копії довідки № 178/08 про те, що він знаходиться на лікуванні в умовах стаціонару Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в період з 18.01.2018 по 29.01.2018, за вх. № ЕП 273 від 22.01.2018, та довідки № б/н клінічної лікарні № 15 Подільського району про те, що ОСОБА_4 перебуває у даній установі на лікуванні з 02.02.2018 по цей час.

Судовим рішенням від 22.01.2018 відносно обвинуваченого застосовано привід до суду, однак у вказаний час останній доставлений не був, так як, відповідно до рапорту ст. о/у ВКП Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 двері квартири за місцем мешкання обвинуваченого ніхно не відкрив, а у розмові по телефону обвинувачений вказав, що прибуде до суду.

Мотиви Суду.
За змістом ч. 2 ст. 314 КПК України, участь обвинуваченого в кримінальному провадженні є обов`язковою.

Відповідно до ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.
Системний аналіз положень Глави 11 КПК України виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід та Глави 27 КПК України підготовче провадження, з урахуванням положень ст.ст. 139, 323 КПК України, свідчить, що якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 139, ч. 3 ст. 140 КПК України, в їх системному зв`язку, привід може бути застосований до обвинуваченого, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття.
У світлі того, що відповідно до ст. 138 вказаного Кодексу, поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.
З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
У цій ситуації, в низку судових засідань, обвинувачений, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи, згідно положень зазначеного Кодексу, не з`явився, що указує на те, що з боку захисту недобросовісно створюють перепони для руху справи, що є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції,
Адже, відповідно до положень КПК України та практики Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява №50966/99 від 14.10.2003 року).
Таких дій обвинувачений у цій справі не вчиняв.
Дату з якої він міг би прибути до суду у жодному із електронних звернень не вказав.
Ті ж звернення, що надійшли до суду відправлені відправником, який не є стороною у справі, без підтвердження права наявності у нього електронного цифрового підпису.
Надаючи оцінку інформації наявній у справі, яка надійшла з джерела, яке не може сприйматися, як належне, у розумінні ч. 2 ст. 84 КПК України, про неприбуття за викликом з поважних причин визначених п. 5 ч. 1 ст. 138 КПК України, суд бере до уваги наступне.

Ця норма кримінального процесуального законодавства України передбачає, що поважними причинами неприбуття особи на виклик є тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад.
Згідно ж ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Сам зміст поняття "медична допомога" Конституція України не розкриває.
Однак, згідно Основ законодавства України про охорону здоров`я медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.
Тобто, у медичній науці поняттям "медична допомога" переважно охоплюються лікування, профілактичні заходи, які проводяться при захворюваннях, травмах, пологах, а також медичний огляд та деякі інші види медичних робіт (рішення Конституційного Суду N 15-рп/98 від 25.11.1998, № 10-рп/2002 від 29.05.2002 (надалі - Рішення).

Також з цього ж Рішення випливає, що зміст поняття "медична допомога" Конституційний Суд України з`ясовував шляхом як його граматичного аналізу, так і дослідження правових актів. У лінгвістичному аспекті слово "допомога" означає сприяння, підтримку (фізичну, матеріальну, моральну тощо) в чому-небудь; захист кого-небудь, порятунок у біді; робити певний вплив, що дає потрібні наслідки, приносить полегшення, користь, у т.ч. і виліковувати; дію, скеровану на підтримку (реалізацію чиїх - небудь запитів або потреб у чому - небудь) за певних обставин.
У цій справі обставини передбачені п. 5 ч. 1 ст. 138 КПК України в своїй скупності не встановлені (знаходження на лікуванні + неможливость тимчасово залишити заклад).
При цьому, суд враховує, що в світлі позиції Верховного суду України висвітленої у справі № 5-1кс15 (постанова ВСУ від 19.03.2015) при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин, а саме це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

У даному випадку, усі ціє обставини є наявними у провадженні. Так, ОСОБА_4 був в установленому порядку визнаним підозрюваним та йому відомо про те, що він набув статусу обвинуваченого, а тому є зобов`язаним з`являтись до суду за викликом, тобто усвідомлювати, що в нього вже виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак ухиляэться від виконання такого обов`язку, а тому таке ухилення є юридично значущим ухилення.

Необхідність партійної діяльності не може превалювати над завданнями кримінального провадження регламентованими ст. 2 КПК України та прямими обов`язки покладеними на особу ст. 42 того ж Кодексу.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що неявка обвинуваченого викликана неповажними причинами умисним ухиленням від явки в суд, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З урахуванням того, що органи, що виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання (ч. 4 ст. 535 КПК України), а у разі неможливості здійснення приводу особа, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, повертає її до суду з письмовими поясненнями причин невиконання (ч. 4 ст. 143 КПК України).

Керуючись ст.ст. 1-29, 139, 140, 143, 314, 315, 323, 369-372, 535 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.

Здійснити примусовий привід обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, згідно даних обвинувального акта, зареєстрований та проживає з адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_1 , до Дніпровського районного суду м. Києва на 09 год. 30 хв. 15.03.2018, у зв`язку з чим відкласти підготовче судове засідання до вказаної дати.

Виконання ухвали доручити Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві із дотриманням вимог ст. 143 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську місцеву прокуратуру № 4.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню на всій території України.
Копію ухвали про здійснення приводу, завірену печаткою суду, негайно надіслати органам, на які покладено її виконання та контроль для виконання з урахуванням положень ч. 4 ст. 143 КПК України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 10:00 год. 03.03.2018.

С у д д я: ОСОБА_1