ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровськ

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відділу процесуального керівництва слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 щодо неповернення речей вилучених під час обшуку, проведеного 02.11.2017 року за адресою АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні №0000597 від 24.05.2017 року, -

встановив:

ОСОБА_3 подала до суду скаргу, в якій просить зобов`язати прокурора відділу процесуального керівництва слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 або іншу уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області негайно повернути їй, як володільцю та власнику майна, ноутбук «Асус», флешку, вінчестери (2 шт.), грошові кошти 7000 грн., 7520 доларів США, 710 євро, які були вилучені в ході обшуку 02.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів скарги заявник вказує, що прокурор відділу процесуального керівництва слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000597 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України. У скарзі вказується, що під час проведення обшуку 02.11.2017 року за адресою АДРЕСА_1 , де вона мешкає, були вилучені належні їй грошові кошти, ноутбук, вінчестери та флешка, які взагалі не мають ніякого відношення до протиправних дій та не мають ніякого значення для кримінального провадження.

Заявник ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без здійснення технічної фіксації. В судовому засіданні пояснила, що вона проживає за вищевказаною адресою з дитиною та чоловіком ОСОБА_7 Квартира, у якій проводився обшук, дійсно належить чоловіку, але в ній дуже багато речей, які належать особисто їй та дітям, частина яких й була помилково вилучена прокурором, хоча вони ніякого відношення до кримінального провадження, в рамках якого проводився обшук, не мають. Зокрема, вилучені грошові кошти були отримані нею від продажу належної особисто їй квартири за адресою АДРЕСА_2 , яку вона продала за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу цієї квартири 07.11.2016 р., належність вилученої комп`ютерної техніки підтверджується документами та її вмістом, який свідчить, що ця техніка не має ніякого відношення до згаданого кримінального провадження: ноутбук був подарований її дитині ОСОБА_8 , флешка та вінчестери є її особистою власністю. Про це під час проведення обшуку прокурора повідомляв її представник адвокат ОСОБА_4 , однак це повідомлення було залишено без уваги. З приводу повернення зазначених речей заявниця зверталася 10.11.2017 до прокурора ОСОБА_5 , але вилучені речі не повернуті, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду.

Представник заявника підтримав вимоги своєї довірительки, звернув увагу на те, що вилучені речі мають ознаки тимчасово вилученого майна, оскільки арешт на нього не накладався, прокурор не надав підтверджень того, що ці речі свідчать про здійснення протиправних дій, або якимсь чином відносяться до цілей обшуку, який згідно до ухвали слідчого судді проводився з метою відшукання та вилучення первинних документів господарської діяльності ТОВ «Компанія Ваговимірювальні Системи», ТОВ «Ваговимірювальні Системи Сервіс» та ТОВ «Ваговимірювальні Системи-Пром» з підприємствами-контрагентами за період 2016-2017 років.

Прокурор подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без здійснення технічної фіксації. В судовому засіданні пояснив, що вилучені речі, які заявниця просить їй повернути, визнані речовими доказами постановою слідчого. Звернув увагу на те, що заявниця не відноситься до кола осіб, які мають право просити на повернення вилученого майна в розумінні ст.220 КПК України. Просив відмовити у задоволенні скарги.

На прохання сторін, відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного правового висновку.

Матеріалами за скаргою підтверджено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2017 року було дозволено прокурору відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно витягу належить ОСОБА_7 , з метою відшукання та вилучення первинних документів господарської діяльності ТОВ «Компанія Ваговимірювальні Системи», ТОВ «Ваговимірювальні Системи Сервіс» та ТОВ «Ваговимірювальні Системи-Пром» з підприємствами-контрагентами за період 2016-2017 років, а саме: первинні документи (договори, накладні, рахунки, податкові накладні, чеки та ін.), документи бухгалтерського й податкового обліків, їх реєстри, платіжні документи, печатки, штампи, факсиміле, документи тіньової бухгалтерії, блокноти, чорнові записи, договори щодо користування землею, митні декларації, банківські пластикові картки, комп`ютерну техніку, особисті мобільні телефони ОСОБА_7 , паперові й магнітні носії інформації, змінні носії інформації, грошові кошти, акти податкових перевірок, інші предмети й документи, що свідчать про здійснення протиправних дій, що мають значення для кримінального провадження (а.с.9).

Згідно із протоколом обшуку, складеним прокурором відділу процесуального керівництва слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , 02.11.2017, було виявлено та вилучено за вищенаведеною адресою майно, перелік якого відображений у цьому протоколі, серед якого є й майно, що просить повернути заявниця: ноутбук «Асус», флешка, вінчестери (2 шт.), грошові кошти 7000 грн., 7520 доларів США, 710 євро (а.с.10-13).

Перевіряючи з огляду на вимоги скарги правомірність вилучення та подальшого утримання органом досудового розслідування вищезазначеного майна, а також належність останнього до категорії тимчасово вилученого майна та можливості його повернення власнику або володільцю в порядку, передбаченому ст. ст. 167-169 КПК України, суд виходить із наступного.

Частиною першою статті 16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підстави та порядок здійснення стороною обвинувачення своїх повноважень, пов`язаних із вилученням під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження документів, речей, електронних інформаційних систем або їх частин та іншого майна, а також його правомірним утриманням для встановлення обставин кримінального провадження регламентується вимогами ст. ст. 167-169, 170-174, 234-236 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Крім цього, частиною другою статті 168 КПК України встановлено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. В той же час, абзац другий цієї частини статті в імперативному порядку дозволяє тимчасово вилучити електронні інформаційні системи або їх частини, мобільні термінали систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Даний тип майна (щодо якого в ухвалі не надано прямого дозволу на відшукання) відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вважається тимчасово вилученим майном. Тимчасово вилучене майно протягом короткого проміжку часу повинно бути або арештоване судом (слідчим суддею) або повернуто володільцю (ст. 171 КПК України). Якщо зазначені вимоги закону не виконані і таке майно не повернуто, його володілець згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України має право оскаржити в судовому порядку бездіяльність слідчого чи прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до п.1.2. Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», викладеного в листі №9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт. Згідно з ч.5 ст.171 КПК клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, в якої воно вилучено. Саме невиконання процесуального обов`язку щодо негайного повернення майна особі й зумовлює існування процесуального механізму щодо оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна, визначеного в п.1 ч.1 ст.303 КПК. У контексті питання про суб`єкта, який наділений повноваженням оскаржити бездіяльність щодо неповернення майна, необхідно враховувати, що п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає процесуальну можливість оскарження трьох видів бездіяльності, а перелік суб`єктів оскарження єдиний для всіх видів. Водночас одним із таких суб`єктів є володілець тимчасово вилученого майна, який, зокрема, і наділений правом оскарження бездіяльності, яка аналізується в межах цього підрозділу.

В даному випадку, з ухвали про надання дозволу на проведення обшуку від 27.10.2017, з урахуванням підстав для проведення обшуку та його мети, визначених ст. 234 КПК України, випливає, що майно, речі та документи, на відшукання яких надано дозвіл на проведення обшуку, повинні прямо відноситися до обставин кримінального провадження №0000597, що розслідується за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.212, ч.2 ст.364 КК України, та містити дані в підтвердження їх вчинення. Обшук мав бути проведений з метою відшукання та вилучення первинних документів господарської діяльності ТОВ «Компанія Ваговимірювальні Системи», ТОВ «Ваговимірювальні Системи Сервіс» та ТОВ «Ваговимірювальні Системи-Пром» з підприємствами-контрагентами за період 2016-2017 років, інших предметів й документів, що свідчать про здійснення протиправних дій, що мають значення для кримінального провадження.

В той же час, наданими прокурором доказами не підтверджується, що вилучені за вказаною адресою речі та грошові кошти, які просить повернути заявниця, належать до обставин кримінального провадження № 0000597 та що вони підтверджують здійснення господарської діяльності ТОВ «Компанія Ваговимірювальні Системи», ТОВ «Ваговимірювальні Системи Сервіс» та ТОВ «Ваговимірювальні Системи-Пром» з підприємствами-контрагентами за період 2016-2017 років, або відносяться до інших предметів й документів, що свідчать про здійснення протиправних дій, що мають значення для кримінального провадження.

Навпаки, з доказів, наданих заявницею, випливає, що вона, ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 23.08.2007 є дружиною ОСОБА_7 (а.с.22), від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 22.07.2008 (а.с.23), та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 22.06.2011 (а.с.24). Заявниця дійсно проживає за вказаною адресою разом з чоловіком та дітьми, що підтверджується довідкою (а.с.25). Кошти, вилучені під час проведення обшуку, належать заяниці особисто, оскільки вона їх отримала від продажу власної квартири за адресою АДРЕСА_2 , яку вона продала за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу цієї квартири 07.11.2016 р. (а.с.7-8). Вилучена флешка та вінчестери належать заявниці особисто, доказів зворотного в розпорядження слідчого судді не надано. Ноутбук був подарований на 9 років дитині заявниці - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується фактом знаходження в розпорядженні заявниці, як матері цієї дитини пакування ноутбука та документів на нього (а.с.26).

Постанова старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 від 09.11.2017 про визнання цих речей та грошових коштів речовими доказами, копію якої надано при розгляді даної справи (а.с.19-20), взагалі не містить ніяких мотивів та підстав для визнання вилученого майна та грошових коштів речовими доказами. Слідчий лише посилається на те, що вилучені речі та документи в подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, але на підставі чого він дійшов такого висновку, ніякої аргументації не наводить. Тобто визнавати зазначену постанову мотивованою неможна.

Але навіть, й у випадку, якщо якісь речі, вилучені під час обшуку визнані речовими доказами за вмотивованою постановою, слід мати на увазі, що відповідно до вимог ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Разом з цим, частиною 5 статті 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що зазначене майно підпадає під категорію тимчасово вилученого майна, а отже у відповідності до вищезазначених вимог статті 171 КПК України орган досудового розслідування повинен був звернутися із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після його вилучення.

Проте клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в порушення вказаних вимог закону подано не було, відповідно майно вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке просить повернути заявниця, арештоване слідчим суддею не було.

Таким чином, співставленням обставин справи із вимогами кримінального процесуального закону, слід дійти висновку про необхідність повернення вилученого в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке просить повернути заявниця, оскільки відповідно до національного законодавства України та практики Європейського Суду з прав людини, дії органу досудового розслідування, які полягають в утриманні вилученого майна не повинні порушувати права володільця на користування ним за відсутності законодавчо визначених підстав для його утримання.

Відповідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги та зобов`язання прокурора повернути майно заявниці.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відділу процесуального керівництва слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 щодо неповернення речей, вилучених під час обшуку, проведеного 02.11.2017 року за адресою АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні №0000597 від 24.05.2017 року, - задовольнити.

Зобов`язати прокурора відділу процесуального керівництва слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 або іншу уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області негайно повернути ОСОБА_3 ноутбук «Асус», флешку, вінчестери (2 шт.), грошові кошти 7000 грн., 7520 доларів США, 710 євро, які були вилучені в ході обшуку 02.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1