П О С Т А Н О В А
Іменем України

30 січня 2018 р. м. Київ
Справа № 750/3345/17

Провадження № 51-262 км 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2017 року щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_4 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішенням суду першої інстанції, який звільнив засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, без врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу засудженого, при цьому належним чином свого рішення не мотивував, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а судове рішення вимогам статей 370, 419 КПК України.
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2017 року, ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
По справі вирішено питання речових доказів і процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 09 березня 2017 року у м. Чернігові без передбаченого законом дозволу придбав пістолет «ZORAKI MOD.914-S» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм РА, який без передбаченого законом дозволу зберігав при собі та переносив, будучи в стані алкогольного сп`яніння, до моменту виявлення його та вилучення працівниками поліції 10 березня 2017 року. Зазначений пістолет є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України відповідно до вимог зазначеної статті, крім тяжкості злочину, наявності обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, наявності обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття, врахував також дані про його особу, зокрема його вік, сімейний стан і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Натомість прокурор не навів переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_4 покарання є явно несправедливим через його м`якість, а застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З урахуванням наведеного Суд уважає призначене засудженому ОСОБА_4 покарання справедливим, підстав для скасування судового рішення через його м`якість не вбачає.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п.п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2017 року щодо ОСОБА_4 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3