Номер провадження: 11-сс/785/1597/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 09 серпня 2017 року про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0000690 від 26 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 09 серпня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт на об`єкти нерухомості, які зареєстровані за підозрюваним ОСОБА_7 , а саме на:

-квартиру трикімнатну, загальною площею 111,9 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

-квартиру, загальною площею 101,4 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_2 ;

-квартиру, загальною площею 20,4 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_3 ;

-квартиру двокімнатну, загальною площею 47,7 кв.м., яка розташовану за адресою АДРЕСА_4 ;

-квартиру, загальною площею 108,5 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_5 ;

-квартиру, чотирьох кімнатну, загальною площею 129, 9 кв.м., розташовану за адресою : АДРЕСА_6 .

Не погодившись з зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Захисник зазначає, що кримінальне провадження №0000690 було порушено за фактом заволодіння чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_7 . В свою чергу, слідчий звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно мотивував його тим, що всі об`єкті нерухомості були придбані ОСОБА_7 аналогічно, як і квартира АДРЕСА_7 , а тому наявна необхідність накладення арешту і на інші об`єкті майна, які належать ОСОБА_7 з метою перевірки законності набуття ним їх у власність. Захисник вказує, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем арештованого нерухомого майна, а воно в свою чергу не відповідають критеріям майна, на яке у відповідності до ст.170 КПК України може бути накладений арешт. Наголошує, що така підстава для арешту майна як «з`ясування законності отримання майна в власність» не передбачена чиним КПК України.

Прокурор в судове засідання двічі не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, із заявами про відкладення судового розгляду до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.1 ст.172 та ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без участі прокурора, оскільки його неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку прокурора, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновків про таке.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
З клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що в 2014 році, більш точної дати та часу в ході слідства встановити не надалось можливим у невстановлених слідством осіб із числа осіб ліквідаційної комісії АТ «ЕРДЕ БАНК» виник злочинний намір направлений за заволодіння квартирою АДРЕСА_7
З вказаною, метою переслідуючи корисливі наміри, діючи згідно спланованих дій метою яких в сукупності являлась незаконна перереєстрація вищевказаної квартири , що виступало першим етапом єдиного злочинного плану, 19 червня 2014 року ПАТ «ЕРДЕ БАНК», на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси набув право власності на квартиру АДРЕСА_7 по справі № 522/1897/14-ц.
В подальшому, продовжуючи злочинні наміри, 20 січня 2017 року між ПАТ «ЕРДЕ БАНК», ідентифікаційний код 34817907 від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЕРДЕ БАНК», ОСОБА_9 , на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 117 від 11 листопада 2014 року та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3057 від 29 грудня 2016 року «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «ЕРДЕ БАНК», та делегування повноважень ліквідатора», та гр. ОСОБА_7 , був укладений нотаріально засвідчений договір купівлі продажу відповідно до результатів відкритих торгів оформлених протоколом № 1 про проведення повторного аукціону в електронній формі по лоту № 1 Української універсальної біржі від 10.01.2017 предметом якого виступила квартира АДРЕСА_7 загальною площею 101,4 кв.м., житлова площа 42,2 кв.м.
Вказана квартира до винесення заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1897/14-ц належала на праві приватної власності гр. ОСОБА_10 , яким в 2011 році між АТ «ЕРДЕ БАНК», був укладений договір іпотеки та квартира виступила залоговим майном, однак зважаючи на те, що АТ «ЕРДЕ БАНК», на протязі декількох років перебував на стадії ліквідації останній очікував відомостей з приводу надання розрахункових рахунків для подальшого погашення заборгованості.
Однак, дізнавшись в 2016 році про те, що його квартира відчужена без його відома ОСОБА_10 , звернувся до суду з цивільним позовом щодо визнання не дійсним заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року.
ОСОБА_11 , разом та за попередньою змовою з ОСОБА_7 , та невстановленими слідством особами, розуміючи, що судова тяганина може тривати значний період часу, розробили послідуючий злочинний план, який полягав у незаконному заволодінні майном потерпілого ОСОБА_10 та подальшому його протиправному виселені з квартири, володільцем якої він являвся.
З метою здійснення своїх намірів ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 вирішили залучити до вказаних незаконних дій, пов`язаних з проникненням до житла, заволодінні майном потерпілого та в подальшому незаконним виселенням ОСОБА_10 , сторонніх осіб, які б змогли забезпечити проникнення до житла потерпілого, заволодіння його майном та протистояти можливому опору ОСОБА_10 .
Діючи відповідно до вищевказаного злочинного плану, ОСОБА_11 за дорученням ОСОБА_7 , заздалегідь домовившись про те, що поява ОСОБА_7 буде зайвою та приверне значної уваги, 17.02.2017 приблизно о 09 годині 30 хвилин прибув до квартири АДРЕСА_7 разом із невстановленими слідством особами, при цьому, з метою прикриття своїх дій та забезпечення дієвої реалізації злочинного умислу, ОСОБА_11 надав зазначеним особам документи, які нібито вказували, що він діє за дорученням власника квартири ОСОБА_7 та в законному порядку.

В подальшому, шляхом пошкодження замків вхідної двері, ОСОБА_11 разом із невстановленими слідством особами незаконно проникли до вищевказаного житла де, діючи протиправно, з корисливих мотивів зібрав цінне майно потерпілого ОСОБА_10 до білих поліетиленових мішків. Однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг, по причинам, які не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілим, який у послідуючому викликав співробітників поліції.

ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , розуміючи, що вищеописані злочинні спільно сплановані дії не призвели до позитивних результатів направлених на незаконне заволодіння квартирою ОСОБА_10 , вирішили продовжити свій злочинний умисел та розробили наступний етап злочину. Так, ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , 27.06.2017 прибули до будинку АДРЕСА_8 . В подальшому вони, діючи умисно, посилаючись на наявні документи щодо права власності на квартиру, залучили невстановлених слідством осіб, які приблизно о 15:00 годині шляхом пошкодження замку вхідної двері квартири АДРЕСА_7 , надали можливість останнім безперешкодно незаконно проникнути в приміщення.

ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , усвідомлюючи ступінь своїх діянь та бажаючи їх настання, з метою досягнення своєї мети та подолання опору володільця квартири ОСОБА_10 , заздалегідь запросили ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших загальною кількістю 7 осіб, яким начеб то запропонували оренду вказаної квартири, не повідомляючи їм про дійсні наміри перебування за вказаною адресою.

Після чого ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_7 , чітко усвідомлюючи, що проникнення та виселення із житла осіб їх володільців відбувається уповноваженими на те особами на підставі ухвали суду за участю державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження, однак не маючи при собі жодного із вищевказаного, незаконно з метою виселення ОСОБА_10 , проникли до квартири АДРЕСА_7 . Після чого, висловлюючи погрози фізичної розправи в адресу володільця ОСОБА_10 , намагались останнього висилити з вказаної квартири, однак ОСОБА_10 , будучи впевненим в реальних намірах щодо спричинення йому тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , зачинився в приміщені кухні та очікував поліцію.

28.06.2017 ОСОБА_11 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
29.06.2017 ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ст. 186 ч. 3, ч. 2 ст. 162 КК України.
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості зазначені в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, слідчий обґрунтував його тим, що на його думку, об`єкти нерухомості могли перейти до власності підозрюваного ОСОБА_7 аналогічно як квартира АДРЕСА_7 , яка належала на праві власності потерпілому ОСОБА_10 і на теперішній час у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на все нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_7 з метою перевірки законності набуття права власності.
Слідчий суддя погодився з доводами слідчого, викладеними в його клопотанні про арешт майна та задовольнив його.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками слідчого судді, оскільки вважає, що слідчий суддя неповно дослідив всі обставини кримінального провадження та зробив хибний висновок про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000690 стосується безпосередньо лише квартири АДРЕСА_7 .

Слідчий у клопотанні не зазначив правову підставу і мету для накладення арешту на всі інші об`єкти нерухомості, що належать на праві власності ОСОБА_7 .

Також слідчий не обґрунтував, яким чином об`єкти нерухомості, на які на його думку слід накласти арешт, відповідають критеріям майна, на яке відповідності до ст.170 КПК України може бути накладений арешт.
Кримінальне провадження № 000690 від 26 травня 2017 з розпочато за ознаками складів злочинів, передбачених, ч 2 ст.162, ч.3 ст.186, ч.2 ст.189, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358 КК України.
Санкції вказаних статей КК України не передбачають спеціальної конфіскації.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

До клопотання слідчого не було додано докази, що обґрунтовують доводи клопотання та необхідність такого ступеня втручання у право власності ОСОБА_7 .

Проте слідчий суддя розглядаючи клопотання про арешт майна не дав належної оцінки його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий у своєму клопотанні не довів наявність правових підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на об`єкти нерухомості, що зазначені в мотивувальній частині даної ухвали та зареєстровані за ОСОБА_7 .

Окремо слід зазначити, що слідчий СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_8 вже звертався з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості, які зареєстровані за підозрюваним ОСОБА_7 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна було повернуто прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків, із встановленням строку в 72 години з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Натомість, недоліки клопотання про арешт майна у встановлений апеляційним судом строк усуненні не були, і старший слідчий ОСОБА_8 , 09 серпня 2017 року повторно звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси з клопотанням про арешт майна об`єктів нерухомості, що зареєстровані за ОСОБА_7 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна є передчасним, не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, а також слідчий суддя не дослідив обставини кримінального провадження та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що відповідно до положень статей 409, 410, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого суді та постановлення нової ухвали, якою слід відмовити задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 09 серпня 2017 року,

якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт на об`єкти нерухомості, які зареєстровані за ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про накладення арешту на об`єкти нерухомості, які зареєстровані за ОСОБА_7 (реєстраційний номер НОМЕР_1 )
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3