Справа №538/1884/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2018 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження про обвинувачення :
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, освіта вища, одруженого, має малолітню диниту, приватного підприємця, судимого вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2014 року за ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн., який сплачено 20.10.2014 року,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
26 березня 2016 року близько 23 год 50 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , біля магазину «Шлях», під час сварки із ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар ОСОБА_7 в обличчя в область лівого ока, в результаті чого спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого очного яблука з тотальним крововиливом в передню камеру та скловидне тіло, обширним склеральним пораненням з випадінням всіх внутрішніх оболонок ока, пошкодженням верхнього та зовнішнього прямих м`язів, які рухають око, крововиливами в повіки та склеру лівого ока, крововиливу в ліву пазуху лобної кістки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 100 від 31.08.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію постійної (стійкої) втрати працездатності більш ніж на одну третину. Згідно даного висновку експертизи контузія лівого ока призвела до пониження гостроти зору з 0,6 до 0 (нуля), зморщення лівого очного яблука та подальшого його видалення. Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 134 від 05.10.2016 року, враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вони могли утворитися одномоментно внаслідок однократної дії у ділянку лівого ока потерпілого тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть людини, стиснута в кулак або інший предмет з подібними характеристиками.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України не визнав та пояснив, що 26.03.2016 року близько 23 год. він разом із ОСОБА_11 прибув до бару «Мікс», що в м. Заводське. Через деякий час туди ж прибув і ОСОБА_12 . Він зайшов всередину кафе, а ОСОБА_13 залишився на вулиці. Через деякий час він вийшов із кафе та побачив, як на вулиці стоять ОСОБА_13 і ОСОБА_7 і він підійшов до них, при цьому ОСОБА_14 перебував на стоянці для автомобілів. ОСОБА_15 перебував в стані алкогольного сп`яніння та вжив на його адресу нецензурні слова, після чого він запропонував ОСОБА_15 відійти в сторону та поговорити. Після цього він пішов в сторону до ОСОБА_14 , а потім пішов в сторону велостоянки, ОСОБА_15 пішов за ним і так вони із ОСОБА_15 зустрілися біля велостоянки. Біля велостоянки він із ОСОБА_15 поговорили на підвищених тонах близько 3 хвилин, після чого підійшов ОСОБА_13 та забрав його звідти і вони з ОСОБА_13 вдвох пішли до кафе Мікс. При цьому він перебував у тверезому стані, оскільки ще тільки но приїхав до кафе. Ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 він не спричиняв. Приблизно через 20 хв. у кафе до нього підійшла медсестра швидкої допомоги та спитала що трапилося і хто викликав швидку, на що він їй відповів, що не знає. Приблизно через одну годину він разом із правоохоронцями поїхав до лікарні на проходження медичного огляду. Ніяких тілесних ушкоджень у нього виявлено не було. У нього на було підозр щодо побиття вікон у його магазині ОСОБА_15 , оскільки було встановлено, що ці вікна побила інша особа. Того вечора тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 не бачив, через три дні після події ОСОБА_7 телефонував йому і питав, що будемо вирішувати, на що він відповів, що нічого не робив. Між ним та ОСОБА_7 дійсно були недобрі стосунки.
Разом із тим, незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що ОСОБА_10 він знає з дитинства. 26.03.2016 року близько 24 год. він разом з ОСОБА_16 із кафе Оріон прийшов до кафе Мікс. До них підійшов ОСОБА_11 , ОСОБА_16 зайшов до кафе «Мікс». Коли він говорив з ОСОБА_11 , до них підійшов ОСОБА_10 , який вийшов з кафе «Мікс», він був п`яний, хитався. ОСОБА_10 запропонував йому відійти та поговорити. Коли вони зайшли за ріг магазину Шлях, ОСОБА_10 почав ображати його нецензурною лайкою та висловлював претензії з приводу побиття вікон, на що він відповів ОСОБА_17 , що це той побив йому вікна. Після цього ОСОБА_10 вдарив його в ліве око правою рукою, після чого ОСОБА_10 хтось забрав. До приїзду швидкої та поліції він перебував на площадці біля кафе «Мікс» разом з ОСОБА_16 . Влітку 2015 року у нього з ОСОБА_10 був конфлікт, ОСОБА_10 його вдарив, потім приходив до нього додому і вибив скло, про це він знає зі слів дружини. В результаті спричинення ОСОБА_10 даних тілесних ушкоджень, він втратив око та йому було встановлено 3 групу інвалідності.;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що 26.03.2016 року він разом з ОСОБА_7 були в кафе «Оріон», де вживали пиво. Близько 24 год. того ж дня він разом із ОСОБА_7 прийшли до кафе Мікс, при цьому він зайшов у кафе «Мікс», а ОСОБА_15 залишився на вулиці разом із ОСОБА_13 . В кафе він пробув приблизно 10 хв. Коли він заходив в кафе, то на зустріч йому виходив ОСОБА_10 та вони розминулись. Коли він виходив з кафе, то побачив як за столиком в кафе сиділи ОСОБА_17 і ОСОБА_13 . Вийшовши на вулицю, побачив як ОСОБА_15 вийшов із-за рогу магазину «Шлях», був в крові, тримався за око, коли підійшов ближче, то побачив як у ОСОБА_15 було ліве око в крові. Він виніс ОСОБА_15 серветки. ОСОБА_7 сказав, що тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_10 , а саме ударив в око. Він постійно був біля ОСОБА_7 , поки його не забрала швидка. Біля магазину Шлях було освітлення. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були недружні відносини. ОСОБА_7 розповідав, що ОСОБА_10 колись побив йому вікна вдома;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_7 її чоловік. Як розповів їй чоловік, 26.03.2016 року ОСОБА_10 вдарив його в око і вибив його. Після того, як все трапилося, ОСОБА_7 телефонував їй, приблизно о 01 год. Вона приїхала до нього у лікарню, то побачила травму лівого ока у чоловіка. ОСОБА_10 також був у відділенні лікарні, вона з ним не спілкувалась. Влітку 2015 року ОСОБА_10 вибив їм вдома вікно, шукаючи чоловіка. Після ОСОБА_7 телефонував ще ОСОБА_16 . В лікарні також були працівники поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що 26.03.2016 року в період часу 23-00 год. по 24-00 год. він з ОСОБА_20 були в кафе «Неон» в м. Заводське. Вийшли покурити до автостанції і він побачив як ОСОБА_10 вдарив правою рукою ОСОБА_7 один раз в обличчя, від чого ОСОБА_7 присів, а ОСОБА_17 розвернувся і пішов звідти. ОСОБА_17 та ОСОБА_15 перебували за рогом магазину «Шлях» і їх було добре видно. Він також бачив як під`їхала швидка до кафе «Мікс». Інших бійок він не бачив і про них не чув. Після події до нього підходив ОСОБА_10 порозмовляти і казав, що він не бив ОСОБА_7 . У слідчого судді давав ті ж самі показання. Під час досудового розслідування до нього тиску ніхто не застосовував;
- показаннями свідка ОСОБА_21 , яка суду пояснила, що вона працює фельдшером швидкої допомоги. 26.03.2016 року близько 24-00 год. диспетчер швидкої допомоги повідомив про бійку в кафе «Мікс». Коли вони приїхали, вона підійшла до ОСОБА_10 і той сказав, що нічого не трапилось. Згодом вона побачила ОСОБА_7 , який лівою рукою прикривав око, сказав, що ОСОБА_10 підійшов до нього і безпричинно вдарив його в око, після чого ОСОБА_15 забрали в лікарню. На виклику прозвучало прізвище « ОСОБА_17 »;
- показаннями свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні пояснив, що 26.03.2016 року приблизно о 23 год. він йшов в сторону кафе «Мікс» і бачив конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які стояли за рогом магазину «Шлях» на відстані приблизно 1 метр. ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_7 правою рукою в обличчя, від чого ОСОБА_15 присів, схопившись за око, а ОСОБА_17 пішов звідти. Потім приїхала швидка. ОСОБА_11 , якого він теж знає, пішов в їх сторону після удару ОСОБА_10 . ОСОБА_17 і ОСОБА_15 бачив на відстані приблизно 30 метрів, на вулиці було темно, однак на тому місці, де стояли ОСОБА_17 і ОСОБА_15 горіло світло і їх було добре видно. Потім він зайшов в кафе «Мікс». Він працював на території західної України на «Радехівському цукровому заводі» з березня 2016 року по серпень 2016 року, приблизно тиждень пробувши вдома, знову поїхав на заробітки, другий раз приїхав в середині осені і поїхав в ОСОБА_23 ;
- показаннями свідка ОСОБА_24 , який суду повідомив, що він є лікарем Лохвицької ЦРЛ завідувачем терапевтичного відділення. До лікарні інспектором поліції був доставлений ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено за допомогою алкотестеру. На момент огляду ніяких скарг від нього не було. У доставленого ОСОБА_7 була виявлена тупа травма лівого ока, набряк ока, кровопідтічність. При цьому останній скаржився на головний біль, біль в оці. ОСОБА_15 повідомив, що його побили, однак казав чи не казав хто саме спричинив тілесні ушкодження він ( ОСОБА_25 ) вже не пам`ятає. Після надання медичної допомоги, ОСОБА_15 був доставлений в обласну лікарню;
- заявою ОСОБА_7 від 27.03.2016 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 , який 26.03.2016 року близько 23 год. 30 хв. біля магазину «Мікс» наніс йому тілесні ушкодження (а.с.128);
- рапортом оперативного чергового про первинний облік інформації, яка надійшла по телефону від 26.03.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_10 наніс йому тілесні ушкодження та розбив око (а.с.129);
- рапортом оперативного чергового про первинний облік інформації, яка надійшла по телефону, від 27.03.2016 року, відповідно до якого в стаціонарне відділення обласної лікарні госпіталізовано ОСОБА_7 (а.с.130);
- протоколом огляду місця події від 16.09.2016 року з фото таблицею до нього, де зафіксовано місце нанесення ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження (а.с.133-136);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_7 з фото таблицею до нього, під час якого останній показав та розповів, як саме ОСОБА_10 наніс йому один удар кулаком в область лівого ока (а.с.141-143);
- висновком експертизи №71 від 26.04.2016 року, згідно якого показання, надані потерпілим ОСОБА_7 , в ході проведення слідчого експерименту 24.04.2016 року, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим в ході проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 щодо механізму отримання ним тілесних пошкоджень (а.с.145-148);
- протоколом огляду від 12.09.2016 року, в ході якого у ОСОБА_7 було вилучено ДВД-диск із відеозаписом камери зовнішнього відеоспостереження магазину «Шлях» за 26.03.2016 року та ДВД-диском із відеозаписом камери зовнішнього відеоспостереження магазину «Шлях», на якому зафіксовано як ОСОБА_10 та ОСОБА_7 пішли в напрямку велостоянки, після чого вони зникли із поля зору камери, потім на диску відображено як ОСОБА_10 сам повертається звідти і йому назустріч іде свідок ОСОБА_13 , ОСОБА_10 намагається повернутися, однак ОСОБА_13 забирає ОСОБА_10 звідти і вони вдвох йдуть в напрямку кафе «Мікс» (а.с. 150-151);
- висновком експертизи №100 від 31.08.2016 року відповідно до якого, згідно з даними на ім`я ОСОБА_7 , даних огляду членами експертної комісії, додатково наданої медичної документації (після видалення лівого очного яблука), у підекспертного було виявлено такі тілесні ушкодження: контузія лівого очного яблука з тотальним крововиливом в передню камеру та скловидне тіло, обширним склярним пораненням з випадінням всіх внутрішніх оболонок ока, пошкодженням верхнього та зовнішнього прямих м`язів, які рухають око, крововиливами в повіки та склеру лівого ока, крововилив в ліву пазуху лобної кістки. Контузія лівого ока призвела до пониження гостроти зору з 0,6 до 0 (нуля), зморщення лівого очного яблука та подальшого його видалення. Відповідно до п.24 «Таблиць процентів втрати загальної працездатності і результаті різних травм…», інструкції №2 «Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи» від 08.01.1986 року», процент постійної втрати загальної працездатності у ОСОБА_7 складає 35%, що згідно з п. 2.1.1 г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію постійної (стійкої) втрати працездатності більш ніж на одну третину. Об`єктивних судово-медичних даних про наявність закритої черепно-мозкової травми в наданій документації немає, тому у відповідності до п. 4.6 вказаних «Правил…» даний діагноз оцінці по ступеню тяжкості не підлягає (а.с.154-166);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_19 з фото таблицею до нього, під час якого останній на місці події розповів та показав, де саме та як саме ОСОБА_10 наніс один удар в обличчя ОСОБА_7 (а.с.167-171);
- висновком експертизи №151 від 21.09.2016 року, згідно якого показання надані свідком ОСОБА_19 в ході проведення слідчого експерименту 16.09.2016 року не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо кількості та можливого механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_7 , отриманих в ході проведення його судово-медичної експертизи (висновок експерта №52, закінчений 23.04.2016 року) (а.с.173-176);
- висновком експертизи №134 від 05.10.2016 року, згідно якого враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, судово-медична експертна комісія прийшла до висновку, що вони могли утворитися одномоментно внаслідок однократної ударної дії у ділянку лівого ока потерпілого тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть людини стиснута в кулак або інший предмет з подібними характеристиками. Анатомічне розміщення, морфологічні властивості травми, виявленої у ОСОБА_7 , не є характерними для її утворення як в результаті падіння на площині, так і при самоушкодженні. Морфологічна характеристика виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень відповідає даті 26.03.2016 року вказаній у фабулі постанови про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 23.09.2016 року. Показання ОСОБА_19 дані ним 16.09.2016 року в ході проведення слідчого експерименту, відповідають давності, кількості, механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 та не суперечать їх анатомічній локалізації (а.с.178-182).
Таким чином, невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини розцінюється судом як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення покарання за скоєння даного злочину.
Доводи захисту про те, що ОСОБА_10 не спричиняв тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 спростовуються вищезазначеними доказами в сукупності.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснила, що 26.03.2016 року близько 12 год. ночі, вона перебувала на стоянці біля магазину «Пекарочка», щоб взяти собі таксі. Стоячи обличчям до магазину «Шлях», вона побачила ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , які стояли біля велостоянки даного магазину та розмовляли. Через деякий час до ОСОБА_17 підійшов ОСОБА_13 і вони пішли до кафе «Мікс», а ОСОБА_15 залишився там. Чи спричинялися один одному тілесні ушкодження ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , вона не бачила.
На думку суду дані показання свідка ОСОБА_27 не підтверджують відсутності вини ОСОБА_17 у вчиненні даного злочину, оскільки свідок фактично зазначила, що не бачила щоб ОСОБА_28 чи ОСОБА_15 наносили один одному удари.
Допитаний свідок ОСОБА_12 пояснив, що в 2016 року у вечірній час доби, він був в кафе «Мікс» з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , де сиділи втрьох за столиком. Після чого вони вийшли на подвір`я. Він відійшов до свого автомобіля, який знаходився на стоянці та почав говорити по телефону. Бачив, як біля велостоянки магазину «Шлях» стояли ОСОБА_17 і ОСОБА_15 та про щось розмовляли. Потім підійшов ОСОБА_13 і забрав ОСОБА_17 та вони відійшли в сторону кафе «Мікс». Після чого він поїхав від кафе.
Що стосується показань свідка ОСОБА_12 , суд вважає, що вони не узгоджуються із показаннями інших допитаний свідків , в тому числі і зі сторони захисту, які не змогли пояснити місце знаходження свідка ОСОБА_14 на місці події. Також свідок ОСОБА_14 не зафіксований і на відеозапису з камер зовнішнього відео спостереження, який було оглянуто в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_29 пояснив, що в 2016 році у вечірній час доби прибув до кафе «Мікс». Він стояв на подвір`ї біля автостоянки. На порозі даного кафе стояли ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , які удвох вийшли із кафе. Через деякий час він побачив ОСОБА_17 із ОСОБА_15 , які йшли вдвох до велостоянки та розмовляли. Поговоривши біля велостоянки близько 3 хв., до них підійшов ОСОБА_13 і забрав ОСОБА_17 та вони вдвох пішли до кафе «Мікс». На порозі кафе, до них підійшов він. Що робив ОСОБА_15 після розмови із ОСОБА_17 , він не знає. Тілесних ушкоджень ніхто нікому не наносив.
Разом із тим, показання свідка ОСОБА_29 частково спростовуються відеозаписом камери відео спостереження з магазину «Шлях», згідно якого вбачається, що ОСОБА_30 не підходив до ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , коли ті йшли до кафе після того, як ОСОБА_13 забрав ОСОБА_17 від ОСОБА_15 . В судовому засіданні свідок ОСОБА_30 зазначав, що ОСОБА_17 та ОСОБА_15 перебували у його полі зору не весь час та він відволікався.
Свідок ОСОБА_11 пояснював, що навесні 2016 року у вечірній час доби він, ОСОБА_17 та ОСОБА_14 приїхали до кафе «Мікс». Він залишився на вулиці біля кафе, а ОСОБА_17 пішов всередину кафе. В цей час до нього підійшов ОСОБА_7 та вони почали розмовляти. Приблизно через 5 хв. до них вийшов із кафе ОСОБА_17 . ОСОБА_17 і ОСОБА_15 почали говорити на високих тонах, а потім відійшли в сторону до магазину «Шлях» за велостоянку. Поговорили там приблизно 5 хв., після чого він підійшов до них та забрав із собою ОСОБА_17 та вони вдвох пішли в кафе «Мікс», де вживали алкоголь. Під час розмови із ОСОБА_15 , він не бачив, щоб ОСОБА_17 наносив йому тілесні ушкодження. Де знаходився в цей час ОСОБА_14 , він сказати не може.
Як вбачається із відеозапису з камери завнішнього спостереження магазину «Шлях», свідок ОСОБА_13 так і не дійшов до того місця, куди відійшли ОСОБА_17 і ОСОБА_15 та зустрів ОСОБА_17 в той час, коли він уже йшов від ОСОБА_15 та намагався повернутися назад, однак ОСОБА_13 завадив йому це зробити.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомив, що в ніч з 26.03.2016р. на 27.03.2016 рік він перебував в м. Люботин Харківської області на святкуванні дня народження ОСОБА_31 . На території м.Заводське Лохвицького району у вказаний період часу він не перебував. Свідком подій, які відбулися 26.03.2016 року за участю ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , він не був. Днем народження його друга є 26 квітня. Під час проведення досудового розслідування працівником поліції відносно нього було застосовано тиск, внаслідок чого, ним були дані неправдиві показання. У своїй заяві на адресу Лохвицького ВП написав, що не бачив як ОСОБА_17 бив пляшкою ОСОБА_15 . Випадково зустрівся із ОСОБА_17 , який казав, що не бив ОСОБА_15 . Таким чином, ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснював, що ОСОБА_17 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_15 . Разом із тим ОСОБА_32 не зміг пояснити, чому він лише в судовому засіданні дав протилежні показання тим, які він давав під час досудового розслідування. ОСОБА_32 зазначав, що тиск здійснювався також і на свідка ОСОБА_33 , однак свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні факт тиску на нього з боку працівників поліції заперечував. ОСОБА_32 так і не пояснив хто саме та яким саме чином здійснював на нього тиск під час проведення досудового розслідування, внаслідок чого він дав неправдиві показання. Також, ОСОБА_32 не зміг пояснити, коли саме він поїхав до м. Харків на роботу. Пояснюючи відсутність його в м. Заводське на час події, коли ОСОБА_17 спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження, оскільки він святкував день народження у свого товариша ОСОБА_31 у іншому населеному пункті, свідок ОСОБА_32 назвав дату народження товариша 26 квітня, хоча сама подія злочину мала місце 26 березня 2016 року. При цьому ОСОБА_32 прізвища осіб, з якими, з його слів, він святкував день народження, не зміг назвати, також не зміг назвати і назви закладу, де проходило дане святкування. В судовому засіданні свідок ОСОБА_32 не зміг логічно пояснити, в чому конкретно полягав його страх перед працівниками поліції, що змусив його дати неправдиві показання, оскільки він фактично не побоявся написати заяву з відмовою від своїх попередніх показань, які викладені в протоколі допиту. Після чого він був допитаний слідчим та дав показання, що він не бачив, хто наніс тілесне ушкодження ОСОБА_15 . Вказані показання працівникам поліції та показання, дані ОСОБА_35 суду, свідчать про непричетність ОСОБА_17 до вчинення злочину, хоча є абсолютно різними за змістом. При цьому свідок так і не зміг пояснити, чому він, змінюючи свої первинні показання про те, що ОСОБА_17 наніс удар ОСОБА_15 , надав їх абсолютно різними за змістом щодо фактичних обставини справи.
Суд вважає, що у свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_36 відсутні підстави для того, щоб оговорювати обвинуваченого ОСОБА_10 .
Також їх показання узгоджуються із показаннями потерпілого, даними судово - медичних експертиз.
При цьому суд враховує короткий проміжок часу з моменту заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 і надходженням повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 129, 160).
Дані щодо часу спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень 26.03.2016 року відповідають об`єктивним судово-медичним даним згідно висновку експертизи від 05.10.2016 року (а.с. 182).
Матеріали справи не містять даних про те, щоб на час події ОСОБА_7 ще хтось міг би спричинити виявлені у нього тілесні ушкодження чи у нього ще з кимось, крім ОСОБА_10 , був конфлікт.
Судом з`ясовано, що на час події між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 були конфлікти, адже у травні 2015 року ОСОБА_10 пошкодив скло у будинку ОСОБА_7 згідно матеріалів перевірки № 645 від 22.05.2015 року, чого не заперечував і сам ОСОБА_10 (а.с. 220-232)
Також напередодні події, а саме 25.03.2016 року ОСОБА_10 звертався до Лохвицького ВП з приводу пошкодження вітрини у його магазині в м. Червонозаводське (а.с. 213-219).
Викладене узгоджується із тим, що, як пояснив потерпілий ОСОБА_7 , коли він зустрівся із ОСОБА_10 , той спитав його навіщо він побив у нього вікна, після чого у них виник конфлікт.
Наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим на час події підтвердив і свідок ОСОБА_13 , який пояснював, що ОСОБА_17 та ОСОБА_15 говорили на підвищених тонах.
При кваліфікації дій винного за ч.1 ст. 121 КК України суд враховує, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені шляхом нанесення удару кулаком в область лівого ока, тобто в життєво важливу ділянку тіла та із достатньою силою. Тому вказані тілесні ушкодження були спричинені потерпілому умисно.
Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_10 в заподіянні ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, що спричинило інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 суд не вбачає.
Згідно ст. 67 КК України обставиною справи, що обтяжує покарання ОСОБА_10 суд визнає рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_10 вчинив новий умисний злочин як особа, яка має судимість за умисний злочин.
Так, судимість ОСОБА_10 згідно вироку Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.10.2014 року за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 191 КК України відповідно до п.7 ст. 89 КК України не є погашеною.
Разом із тим підстав вважати, що ОСОБА_10 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння не має, враховуючи наступне.
Так, згідно медичного висновку від 27.03.2016 року о 02-15 год. у ОСОБА_10 встановлено стан алкогольного сп`яніння.
Як вбачається із матеріалів справи, у ОСОБА_17 конфлікт із ОСОБА_15 , в ході якого він спричинив потерпілому тілесні ушкодження, відбувся через короткий проміжок часу після його прибуття до кафе Мікс, при цьому ОСОБА_10 заперечував факт вживання на той час спиртних напоїв. Показання свідків з цього приводу є суперечливими. Разом із тим, достовірно встановлено, що вже після конфлікту із ОСОБА_37 в кафе Мікс вживав спиртні напої, що підтвердили також і свідки та визнавав сам ОСОБА_10 . Після чого вже ОСОБА_17 було доправлено до лікарні на проходження огляду на стан сп`яніння. Таким чином, враховуючи відсутність даних про вживання ОСОБА_10 спиртних напоїв до прибуття до кафе Мікс, суд вважає не встановленим факт вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_10 , який позитивно характеризувався за місцем проживання, одружений, має неповнолітню дитину, раніше судимий, вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років і 6 місяців позбавлення волі.
Враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, особу винного, думку потерпілого та прокурора, які наполягали на призначенні обвинуваченому максимального покарання, підстав для призначення покарання у мінімальному розмірі та у зв`язку з цим застосування відносно обвинуваченого ст. 75 КК України чи застосування ст. 69 КК України, суд не вбачає.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили необхідно застосувати тримання під вартою для забезпечення виконання вироку суду, враховуючи, що судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
Потерпілим по справі ОСОБА_7 заявлено до ОСОБА_10 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн., майнової шкоди на суму 7680,93 грн. та стягнення майнової шкоди щомісячно у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, починаючи з 06.07.2016 року на весь період втрати працездатності.
Суд вважає за необхідне цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково, а цивільний позов у частині позовних вимог про щомісячне стягнення майнової шкоди залишити без розгляду враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позов про відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню по наступним чекам: 09.08.2016р. - 20,09 грн., 06.09.2016 р. - 1023,23 грн., 04.08.2016 р. - 197,80 грн., 06.08.2016 р. - 16,30 грн., 05.08.2016 р. - 180,18 грн., 05.08.2016 р. - 5,93 грн., 08.08.2016 р. - 34,16 грн., 06.08.2016 р. - 12,12 грн., 08.08.2016 р. - 19,45 грн., 05.08.2016 р. - 98,10 грн., 05.08.2016 р. - 180,18 грн., 05.08.2016 р. - 396,85 грн., 28.03.2016 р. - 9,85 грн., 30.03.2016 р. -269,67 грн., 31.03.2016 р. - 20,76 грн., 29.03.2016 р. - 800 грн., 30.03.2016 р. - 316,37 грн., 29.03.2016 р. - 285,56 грн., 27.03.2016 р. - 326,43 грн., 27.03.2016 р. - 7,50 грн., 27.03.2016 р. - 234,97 грн., 27.03.2016 р. - 106 грн., 27.03.2016 р. - 23,05 грн., 27.03.2016 р. - 162,33 грн., 27.03.2016 р. - 140 грн., а всього на суму 4886 грн. 88 коп., тобто в розмірі понесених потерпілим витрат на лікування по наданим суду чекам на придбання медичних засобів та оплату медичних послуг та понесених під час лікування у зв`язку з спричиненими обвинуваченим тілесними ушкодженнями за період лікування 27.03.2016р.-04.04.2016р., 04.08.2016р.-09.08.2016р., 06.09.2016р. Враховуючи, що потерпілим не обгрунтовувалися та не надавалися докази на підтвердження необхідності проведення інших витрат по наданих чеках, які були надано за період, коли лікування не проводилося та без призначення лікарів, витрат, в тому числі і по чеках на придбання пального (заправка якого саме автомобіля, витрати пального, відстань шляху яку необхідно подолати, коли саме та куди саме запланована поїздка), суд вважає що цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає.
При вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 100 000 грн. При цьому суд вважає, що моральна шкода, заподіяна ОСОБА_7 полягає в фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких ОСОБА_7 зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що моральна шкода заподіяна злочином, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступінь вини ОСОБА_10 , ступінь тяжкості, характер та кількість заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, те, що в результаті вчинення злочину потерпілий втратив око та частково втратив працездатність, дана втрата працездатності є для потерпілого постійною, вимушеність змін в організації потерпілим свого життя, вимоги розумності і справедливості.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_7 в частині щомісячного стягнення майнової шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Встановлено, що згідно висновку експертизи № 100 від 31.08.2016 р. процент постійної втрати загальної працездатності потерпілого ОСОБА_7 складає 35 %. Згідно довідки МСЕК ОСОБА_7 13.06.2017р. встановлено 3 групу інвалідності по зору до 01.08.2017 р. Згідно довідки МСЕК ОСОБА_7 26.07.2017р. встановлено 3 групу інвалідності безтерміново.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що цивільний позов потерпілого при подачі до суду в частині вимог про щомісячне стягнення майнової шкоди не відповідав вимогам, викладеним у статті 119 ЦПК України в редакції станом на час подачі позову.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Разом із тим КПК України не містить інституту залишення позовної заяви без руху.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК.
Як вбачається зі змісту цивільного позову у цій частині, потерпілим фактично не зазначено грошового розміру щомісячних виплат, які він прохає суд стягувати з обвинуваченого. Позовні вимоги у цій частині потерпілим ОСОБА_7 обгрунтовувалися тим, що він за спеціальністю є газоелектрозварювальником та обмежений у працевлаштуванні за фахом, тому вважає за доцільне стягувати на його користь мінімальну заробітну плату щомісячно. Разом із тим потерпілим ОСОБА_7 не надано до суду належних та допустимих доказів щодо його трудової зайнятості чи відсутності такої саме на момент заподіяння шкоди, хоча вказана обставина має істотне значення для визначення розміру відшкодування шкоди згідно ст. 1195 ЦК України.
На підставі викладеного, враховуючи, не відповідність позовної заяви потерпілого вимогам ст. 119 ЦПК України, що у випадку їх не усунення під час розгляду має правові наслідки, викладені у п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд вважає, що цивільний позов потерпілого в цій частині позовних вимог підлягає залишенню без розгляду.
Суд вважає, що з відповідними позовними вимогами про щомісячне стягнення майнової шкоди, потерпілий має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. 374 КПК України,
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 121 КК України - у виді 5 (п`яти) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили застосувати тримання під вартою, взявши його під варту негайно з моменту затримання.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з часу затримання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 4886 грн. 88 коп. майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, а всього 104 886 грн. 88 коп.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 в частині позовних вимог про щомісячне стягнення майнової шкоди залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1