Справа № 314/420/17
Провадження № 1-в/314/291/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.2017 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
засудженого ОСОБА_3
представника колонії ОСОБА_4
секретар судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приморське, Василівського району, Запорізької області, освіта неповна середня, не одруженого, громадянина України, до засудження не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Раніше судимого:
1) .25.05.1997 року за ст.206 ч.2, 117 ч.3, 44, 42 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 15.06.2000 року згідно Закону України «Про амністію».
2). 03.09.2004 року за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з виправним строком на 2 роки.
3). 14.12.2009 року за ст. 185 ч.3, 69 КК України до 1 року позбавлення волі з виправним строком на 1рік.
4). 18.07.2013 рокуза ст. 185 ч.1, 69 КК України до 2 років позбавлення волі з виправним строком на 2 роки.
5). 08.11.2013 за ст. 309 ч.1, 69 КК України штраф 850 гривень, 01.08.2014 року штраф замінено 50 годинами громадських робіт. Знятий з обліку 15.09.2014 року по кінцю строку.
По даній справі засуджений: 18.07.2013 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст.185 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23.06.2015 року направити в місця позбавлення волі на 2 роки позбавлення волі.
Початок строку: 12.08.2015 року. Кінець строку: 12.07.2017 року.
Про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.
Засуджений ОСОБА_3 просив суд задовольнити своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на строк який залишився.
Представник адміністрації установи заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення.
Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.
Так, при вивченні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що останній з 26.03.2016 року відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)». За час відбування покарання характеризується наступним чином: режим відбування покарання порушує, за що має одне стягнення, яке не погашене у встановленому законом порядку,має два заохочення.
На виробництві установи не працевлаштований, уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні; уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.
З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» засуджений ОСОБА_3 не був працевлаштований, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Рішенням комісії установи від 26.08.2016 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

03.03.2017