АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3635/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 4-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ» (), який відкритий у ПАТ «БАНК ВОСТОК» (МФО 307123, , місто Дніпро, вулиця Курсантська, 24), із зупиненням видаткових операцій по даному рахунку.

Приймаючи рішення слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, оскільки грошові кошти відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України та є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, генеральний директор ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що клопотання слідчого про арешт майна розглядалося за відсутності представника TOB «TIC - КТ» та вказує, що ухвала слідчого судді не містить належного обґрунтування неповідомлення власника майна про розгляд справи.

Далі апелянт вказує, що надходження коштів на рахунок ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ» відбувалося та відбувається на підставі і у повній відповідності до норм Наказу Міністерства інфраструктури України від 27 травня 2013 року № 316 «Про портові збори», та Наказу Міністерства інфраструктури України від 24.07.2015 року «Про внесення змін до наказу Міністерства інфраструктури України від 27 травня, які пройшли правову експертизу на предмет його відповідності Конституції та законодавству України, а тому викладена в клопотанні слідчого позиція про нібито невідповідність цих наказів законодавству України - є власною думкою слідчого та не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Автор апеляційної скарги додає, що будь-яке нецільове використання коштів тягне за собою серйозну фінансову відповідальність, а тому посилання слідчого судді в оскаржуваній ухвалі на доведеність старшим слідчим існування ризиків приховування та використання вказаного майна, з урахуванням обмежень щодо його цільового використання, не підтверджується жодними доказами.

Далі апелянт вказує, що питання арешту вказаних грошових коштів вже вирішувалося слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва та в подальшому Апеляційним судом міста Києва ухвалу слідчого судді про накладення арешту скасовано.

Крім того, директор звертає увагу суду на те, що слідчий, попри судову практику Апеляційного суду м. Києва та судові рішення Шевченківського районного суду м. Києва, винесені за аналогічними клопотаннями, зловживає правом щодо звернення до суду з аналогічними клопотаннями про накладення безпідставного арешту на кошти TOB «ТІС - КТ». Додає, що ніякого досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000269, з дотриманням встановлених процесуальних строків, фактично не ведеться.

Також апелянт звертає увагу суду на ту обставину, що слідчий суддя ОСОБА_1 посилаючись на ті самі обставини, що і в оскаржуваній ухвалі, в іншій ухвалі від 09.03.2017 р. по справі № 761/7757/17 відмовила слідчому у задоволенні клопотання щодо арешту коштів ТОВ «ТІС - РУДА».

Далі в апеляційній скарзі апелянт вказує, що єдиною новою обставиною, на яку посилався слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту, було отримання слідчими органами висновку експертів за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15.02.2017 р. № 14252/16- 41/14253/16-42, відповідно до якого поліпшення визнані експертизою є приналежною річчю до причалів і призначені для їх обслуговування і пов`язані з ними спільним призначенням та дають можливість проводити певну господарську діяльність в складі цілісного майнового комплексу. Додає, що редакція висновків, викладених в кінці експертизи, дещо не збігається з редакцією відповідей на питання, зазначених в тексті самого документу.

Крім того, автор апеляційної скарги посилаючись на норми ч. 4 ст. 23 Закону України «Про морські порти України», та зазначає, що гідротехнічні споруди у вигляді примикаючих підводних котлованів, прилеглих до причалу № 18 (належать ТОВ «ТІС-РУДА) і причалів № № 19, 20, 21 22 (належать ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ») були створені за рахунок коштів зазначених товариств, а державою гарантовано право приватної власності на них їх власникам. При цьому, апелянт стверджує, що будівництво проведено при повній відповідності з нормами чинного законодавства і отримання всіх необхідних дозволів.
Додає, що земельна ділянка (її частина), що знаходиться під Аджаликським лиманом, де розташований порт Южний, дійсно не може знаходиться в приватній власності, але це не поширюється на гідротехнічну споруду, створену на цій земельній ділянці, у вигляді операційної акваторії причалу, право власності на яке передбачено Законом України «Про морські порти України».

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропуску такого строку,зазначає, що розгляд клопотання слідчого здійснено без повідомлення представників ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», копію ухвали товариство не отримувало та дізналося про її наявність 30 червня 2017 року. Апеляційна скарга подана до суду 05 липня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник у судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймали, копію оскаржуваної ухвалиотримано апелянтом 30 червня 2017 року, апеляційна скарга подана до суду 05 липня 2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні 4-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000269, відомості про яке 11.07.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Старший слідчий в особливо важливих справах 4-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», який відкритий у ПАТ «БАНК ВОСТОК», із зупиненням видаткових операцій по даному рахунку, яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого в межах кримінального провадження № 0000269 про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя ОСОБА_1 в ухвалі від 09.03.2017 р. по справі № 761/7757/17 відмовила слідчому у задоволенні клопотання щодо арешту коштів ТОВ «ТІС - РУДА», колегія суддів не бере до уваги, оскільки дані обставини не є предметом розгляду у даному судовому засіданні та відповідно до вимог чинного законодавства України не тягнуть за особою скасування оскаржуваного судового рішення, як і посилання апелянта на те, що арешт вказаних грошових коштів вже був предметом розгляду слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва 29.12.2016 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанціїпереглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З урахуванням наведених норм права, та того, що оцінка законності ухвали слідчого судді від 29.12.2016 року, на яку посилається апелянт, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, була надана під час перегляду провадження апеляційним судом та прийнято рішення, апеляційний суд позбавлений можливості повторного її перегляду.

Доводи автора апеляційної скарги про те, що у даному кримінальному провадженні не ведеться досудове розслідування слід визнати непереконливими, через відсутність посилань на жодні докази цього.

Твердження апелянта про те, що гідротехнічні споруди у вигляді примикаючих підводних котлованів, прилеглих до причалу № 18 (належать ТОВ «ТІС-РУДА) і причалів № № 19, 20, 21 22 (належать ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ») були створені за рахунок коштів зазначених товариств, що будівництво проведено при повній відповідності з нормами чинного законодавства і отримання всіх необхідних дозволів, що земельна ділянка (її частина), що знаходиться під Аджаликським лиманом, де розташований порт Южний, не може знаходитис в приватній власності, що не поширюється на гідротехнічну споруду, створену на цій земельній ділянці, у вигляді операційної акваторії причалу, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не вимагає доведення з урахуванням мети арешту, а саме забезпечення збереження речових доказів. З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги доводи стосовно висновку експертів за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15.02.2017 р. № 14252/16- 41/14253/16-42, редакція висновків якого, як стверджує апелянт, дещо не збігається з редакцією відповідей на питання, зазначених в тексті самого документу.

Посилання генерального директора в апеляційній скарзі на необгрунтованість тверджень слідчого судді щодо доведеності слідчим існування ризиків приховування та використання майна, спростовується наступним.

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Постановою про визнання речовими доказами від 15.12.2016 року майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами, оскільки орган досудового розслідування прийшов до висновку про те, що дане майно, а саме грошові кошти, набуті кримінально протиправним шляхом, а тому звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, завданням якого вказав запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Підстав вважати клопотання слідчого таким, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», який відкритий у ПАТ «БАНК ВОСТОК», з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ» ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 4-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», який відкритий у ПАТ «БАНК ВОСТОК», із зупиненням видаткових операцій по даному рахунку, залишити без змін, а апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ» ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4