АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/565/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/194/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.82 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду від 30 травня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Гусятинського районного суду від 30 травня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що передбачена ст.82 КК України обов`язкова підстава заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим ОСОБА_7 , на час звернення до суду з клопотанням, не виконана, що свідчить про не досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України- виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, задовольнити подане ним клопотання, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, незаконність та необґрунтованість ухвали суду, оскільки вважає, що згідно вимог ст. 81 КК України він має право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах: засудженого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляцію, просить її задовольнити, думку прокурора, який вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.82 КК України підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений став на шлях виправлення та фактично відбув, в даному випадку, не менше двох третин призначеного строку покарання.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Таким чином, висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш мяким, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком апеляційного суду Луганської області від 10 квітня 2008 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.185, п.п. 1,4 ч.2 ст. 115 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання за вироком апеляційного суду Луганської області від 10.04.2008 року строк попереднього ув"язнення в період з 20.10.2007 року по 19.05.2008 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув"язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 20.10.2007 року, кінець строку відбування покарання - 22.03.2022 року.

На даний час засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання 22.03.2017 року.

Разом з тим, 27 березня 2017 року рішенням постійно-діючої комісії при Копичинецькій ВК №112 (протокол №7) засудженому ОСОБА_7 відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш мяким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.82 КК України засуджений ОСОБА_7 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.

Як дослідив суд першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого та тяжкого злочину, за час відбування покарання допустив сім порушень встановленого порядку відбування покарання, з накладенням дисциплінарних стягнень, з яких одне являється злісним порушенням, два рази був поміщений в карцер.

Стягнення на даний час погашені.

Також, суд взяв до уваги, що засуджений за час відбування покарання мав три заохочення, проте лише на протязі 2016 року. Крім того, до часу звернення з клопотанням засуджений ОСОБА_7 не працював, хоча наказом начальника установи №178 від 15.04.2015 року зарахований в бригаду №94 по виготовленню товарів народного вжитку.

В даний час ОСОБА_7 , згідно з наказом начальника установи №205 від 01 червня 2016 року, зарахований в бригаду №89 по виготовленню плетених меблів, і лише з червня 2016 року працює. Також, в 2016 році засуджений закінчив Копичинський навчальний центр №112.

Згідно з ст.6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, і суд першої інстанції, дотримавшись вимог закону, всебічно й повно дослідив особу засудженого, його поведінку за весь період відбуття покарання та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які б свідчили про доведеність виправлення засудженого та передбачених законом підстав для заміни невідбутої частини покарання більш мяким у виді обмеження волі, а факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання, наявність трьох заохочень на протязі року, що передував зверненню із клопотанням не є достатнім обґрунтуванням при вирішенні даного клопотання.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , оскільки в даному конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м"яким, так як поведінка засудженого повинна бути зразковою впродовж всього строку відбування покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду від 30 травня 2017 року щодо нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2