Справа № 297/1/17-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.01.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/777/45/17, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор у кримінальному провадженні прокурор Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 (далі - прокурор),
ВСТАНОВИВ :
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що твердження слідчого судді про те, що слідчим не вказано, який саме документ підроблений, є не вірним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, так і документи, на підставі яких було видане вказане свідоцтво, можуть мати ознаки підроблення. Вказує й на те, що відповідно до пояснень власника автомобіля ОСОБА_8 , то такий неодноразово перетинав кордон на даному автомобілі, у тому числі й після орієнтування Інтерполу, однак надати яке-небудь документальне підтвердження перетину державного кордону на даному автомобілі не зміг. Крім того, вказує на те, що твердження суду про те, що органом досудового розслідування не доведено, що даний автомобіль має значення доказу в даному кримінальному провадженні й підпадає під визначені ст. 98 КПК України критерії, є надуманим з огляду на те, що як у судовому засіданні, так і в клопотанні було чітко вказано на необхідність проведення експертиз, огляду транспортного засобу із залученням експерта-криміналіста, а також унеможливлення власника розпоряджатися автомобілем. При цьому, вказує на те, що постановою слідчого від 03.01.2017 автомобіль визнано речовим доказом. Також, посилається на те, що метою накладення арешту на автомобіль є збереження речових доказів, а підставою для накладення арешту є те, що автомобіль є предметом кримінального правопорушення. У зв`язку з наведеним, прокурор вважає, що слідчий суддя не врахував того, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також те, що таке майно відповідає зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України критеріям. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки Мерседес-Бенц, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , 2013 року випуску, сірого кольору, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01.04.2016.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду : прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_9 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК України (у редакції КПК України на період з 18.02.2016 року) слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на автомобіль марки Мерседес-Бенц, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , 2013 року випуску, сірого кольору, та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_3 , слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Крім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що гр. ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Під час розгляду клопотання прокурор не надав які-небудь докази про те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При прийнятті рішення, колегія суддів також враховує й те, що в матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані про те, що кримінальним правопорушенням кому-небудь завдана якась шкода, а також дані про те, що в кримінальному провадженні заявлявся цивільний позов.
Погоджуючи клопотання слідчого прокурор не врахував те, що в ньому не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не міститься посилання на докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, а також те, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що свідчить про недотримання прокурором вимог ст. 171 КПК України.
Учасниками судового розгляду апеляційному суду також не надані відомості про те, що будь-хто зі службових осіб юридичної чи фізичної особи, подавав заяви про визнання його цивільним позивачем, а стороною обвинувачення - не надані відомості про те, що в справі будь-хто визнавався цивільним відповідачем.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що сторона кримінального провадження у підтвердження можливого заявлення по справі цивільного позову не надала будь-які докази.
Колегія суддів також вважає, що слідчим та прокурором не враховано, що у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 30 грудня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за вчинені діяння не може бути призначено покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації.
На відсутність у санкції статті, такого виду покарання як конфіскація майна чи спеціальна конфіскація, вказував під час апеляційного розгляду справи адвокат ОСОБА_6 , і не заперечував прокурор.
Прокурором також не надані докази про те, що органом досудового розслідування в кримінальному провадженні будь-хто із фізичних осіб визнавався підозрюваним, обвинуваченим чи засуджувався й щодо цих осіб може бути застосовано покарання у виді спеціальної конфіскації. Стороною обвинувачення також не надано будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні щодо третіх чи юридичних осіб, у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може бути застосована спеціальна конфіскація.
Крім того, стороною обвинувачення не надано будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні з ОСОБА_8 може бути стягнута неправомірна вигода. Відсутні у матеріалах судового провадження і дані про неосудних осіб, діями яких завдана матеріальна шкода, яку у подальшому необхідно буде відшкодовувати за рахунок арештованого майна.
Доводи клопотання про те, що арешт накладається на автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію як речові докази у справі, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, належним чином не вмотивованими.
Колегія суддів вважає, що приєднані до клопотання докази не підтверджують, що автомобіль є речовим доказом - знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набутий кримінально протиправним шляхом, спеціально виготовлений або пристосований для вчинення злочинів.
Крім того, із клопотання слідчого не вбачається у чому саме полягає доказове значення вилученого автомобіля при розслідуванні кримінального провадження за фактом підробки офіційного документу.
Тому колегія суддів клопотання слідчого про те, що свідоцтво та автомобіль є речовим доказом, вважає належним чином не вмотивованим, таким, що не відповідає вимогам закону.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує й те, що на належному ОСОБА_8 автомобілі відсутні будь-які сліди від кримінального правопорушення; що під час розгляду апеляційної скарги прокурор також не надав будь-які докази про те, що на належному ОСОБА_8 автомобілі наявні які-небудь сліди кримінального правопорушення; що згідно висновку експерта № 9/3 від 10.01.2017 на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ VIANO», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номерне позначення кузова НОМЕР_4 не змінювалося, тобто виконане заводським способом і є первинним.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не врахував необхідність проведення експертиз, огляду транспортного засобу із залученням експерта-криміналіста, колегія суддів вважає, що до моменту внесення клопотання слідчий мав можливість провести огляд автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію, у тому числі із залученням експерта криміналіста, призначити та організувати проведення трасологічної та інших експертиз у справі і зазначає, що на час розгляду апеляційної скарги сторона обвинувачення не надала апеляційному суду дані про наявність об`єктивних перешкод у проведенні вказаних вище слідчих дій, не обґрунтувала з яким причин слідчі дії не були проведені.
При прийнятті судового рішення та оцінці постанови про приєднання до справи речових доказів, колегія суддів зазначає, що, визнаючи речовим доказом належний ОСОБА_8 автомобіль, слідчий не врахував те, що до ЄРДР були внесені відомості за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа, що у постанові не міститься даних про визнання речовими доказами яких-небудь документів, які на думку слідчого могли б бути підробленими, у тому числі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
При прийнятті судового рішення колегія суддів також враховує, що автомобіль марки Бенц, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , 2013 року випуску, сірого кольору, був ввезений на митну територію України у 2013 році, зареєстрований відповідними державними органами ( сервісним центром № 5141 м. Одеса), про що було видано свідоцтво про його реєстрацію, що відповідно до клопотання такий значиться як викрадений 18.11.2015 в Словаччині, що прокурором не спростовані твердження сторони захисту про те, що громадянин ОСОБА_8 є добросовісним набувачем майна.
Крім того, колегія суддів враховує й те, що в матеріалах судового провадження відсутні дані про те, що органом досудового розслідування до Єдиного державного реєстру судових рішень вносились відомості за ознаками кримінальних правопорушень, що передбачають відповідальність за протиправне посягання на заволодіння чужим майном.
З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді; про те, що слідчий суддя не врахував, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також те, що таке майно відповідає зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України критеріям, колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення й спростовуються матеріалами судового провадження. При цьому, колегія суддів враховує те, що в підтвердження вказаних доводів прокурор не посилається на які-небудь дані, які б свідчили про обґрунтованість таких доводів.
Колегія суддів також вважає, що прокурор не довів, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, що завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті і шляхом застосування менш обтяжливих заходів забезпечення цього провадження.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, і те, що стороною обвинувачення жодних клопотань щодо приєднання доказів під час апеляційного розгляду не заявлялось.
На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на автомобіль із викладених у клопотанні мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку із чим не може бути задоволено й тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, сприяла учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
Крім того, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого буде ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна гр. ОСОБА_8 , про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».
Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про відмову у накладенні арешту на вилучені автомобіль марки Бенц, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , 2013 року випуску, сірого кольору, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 .
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована залишається без зміни.
Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор у кримінальному провадженні прокурор Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: