Дата документу Справа № 333/5310/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/893/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу і доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровабад Азербайджан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 09 серпня 2016 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 помітив, що вхідні двері до вищевказаного будинку не зачинені, а також на прибудинковій території нікого немає, діючи з прямим умислом та з метою незаконного проникнення до житла, у зв`язку з чим, реалізуючи свій злочинний умисел, всупереч волі власника, переконавшись, що поруч з ним нікого немає, за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаться ніким не помічені, через незачинені вхідні двері, проник до приміщення будинку, в якому мешкає ОСОБА_9 , чим порушив недоторканість житла останньої.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи раніше судимий за злочин проти власності, судимість за який не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв умисний злочин проти власності за наступних обставин.

09 серпня 2016 року приблизно о 15 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №10/3 по вул. Барикадній у м. Запоріжжі, помітив, що вхідні двері до вищевказаного будинку не зачинені, а також на прибудинковій території нікого немає, діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що поруч з ним нікого немає, за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаться ніким не помічені, переліз через паркан на територію домоволодіння вказаного будинку. Так, знаходячись на вказаній території, останній, через незачинені вхідні двері, проник до приміщення будинку, звідки умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон «Explay Rio Play», з сім-картами операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «МТС», які матеріальної цінності не представляють; грошові кошти у сумі 700 гривень; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 ; посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_10 ; банківську карту банку «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_10 (матеріальної цінності не представляє); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2105 бежевого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 , чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1916 грн. 67 коп.

З місця вчинення злочину ОСОБА_8 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за:

ч.1 ст.162 КК, як незаконне проникнення до житла;

ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Йому призначено покарання за ч.1 ст.162 КК у виді 1 року обмеження волі; за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази, початок строку відбування покарання, зарахування у строк покарання терміну попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі і доповненнях до неї обвинувачений, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини і правову кваліфікацію своїх дій, просив зазначений вирок суду в частині призначеного покарання змінити, зменшивши загальний строк покарання до 2 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого і його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги; з`ясувавши думку прокурора, яка заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга і доповнення до неї не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Вимагаючи зменшити загальний строк покарання обвинувачений виходив з того, що він повністю визнав свою вину, та щиро розкаявся, потерпілі просили призначити йому покарання без позбавлення волі. Обвинувачений дав правдиві і об`єктивні пояснення на досудовому слідстві і в суді, сприяв встановленню об`єктивної істини у справі. Крім того, зазначив, що на волі у нього залишилась вагітна жінка, з якою він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після ухвалення оскаржуваного вироку в нього народилась дитина. Дану обставину суд не врахував належним чином, а тому призначив занадто суворе покарання.

Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 наголошував на тому, що сукупність наведених пом`якшуючих покарання обставин давала суду право призначити покарання із застосуванням ст.69 КК і призначити покарання нижче від найнижчої межі.

Проте з такими доводами і вимогами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував, що обвинуваченим вчинено два епізоді злочинної діяльності, один з яких є тяжким злочином. Санкція статті, за якою обвинуваченого визнано винним, передбачає покарання лише у виді позбавлення волі від 3 років позбавлення волі. З огляду на вищенаведені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд обґрунтовано призначив мінімально можливий розмір покарання, передбачений санкцією більш тяжкого злочину, яким до того ж ще й поглинув призначене покарання за злочин, передбачений санкцією ч.1 ст.162 КК. Тому заперечення обвинуваченого про необґрунтованість обрання судом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки є безпідставним. Судова колегія, як і суд першої інстанції не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК, оскільки застосування положень даної статті із призначенням покарання нижче від найнижчої межі обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність у ОСОБА_8 непогашених трьох судимостей і вчинення ним злочинів лише через півроку після останнього свого звільнення з місць позбавлення волі однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу і доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4