АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
законного представника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0005431 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з неповною середньою освітою, учня 8 класу СЗШ №146, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На підставі ч.1 ст. 105 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у виді штрафу із застосуванням до неповнолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.3 ч.3 ст. 105 КК України, у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.

Згідно вироку, ОСОБА_7 09.04.2016 року, приблизно о 12 год. 40 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Новус», що розташований за адресою: м.Київ, вул. Регенераторна, 4, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгових полиць магазину пляшку віскі «Джек Деніелс», вартістю 434 грн. 89 коп. та поклав її до рюкзака, який мав при собі, після чого, не оплативши на касі вищевказану пляшку віскі «Джек Деніелс», яка знаходилась в рюкзаку, ОСОБА_7 вийшов з магазину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ТОВ "Новус України" матеріальну шкоду на загальну суму 434 грн. 89 коп

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2016 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ч.1 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від призначеного покарання, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік. Крім того, просить задовольнити цивільний позов представника потерпілого та стягнути з ОСОБА_7 , законним представником якого є його матір ОСОБА_9 , завдану ТОВ «Новус Україна» матеріальну шкоду на суму 434 грн. 89 коп., а речові докази залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що відповідно до вимог ст. 99 КК України, штраф застосовується лише до неповнолітніх, які мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернено стягнення. Проте, вищевказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку та журналів судових засідань, питання наявності у неповнолітнього ОСОБА_7 самостійного доходу, власних коштів або майна, на яке може бути звернено стягнення, судом не з`ясовувалось, а отже, суд не мав законних підстав призначати неповнолітньому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.
При цьому вважає, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставин, за яких воно було вчинено, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, звільнивши останнього від призначеного покарання на підставі ч.1 ст. 105 КК України із застосуванням до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд його матері - ОСОБА_9 , оскільки таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника, які не заперечували проти поданої апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження №0005431 та доводи на обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначеного неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Так, у відповідності з вимогами ст. 99 КК України штраф, як вид покарання неповнолітнього застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення.

Проте, цих вимог закону про кримінальну відповідальність суд першої інстанції не дотримався, оскільки вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 , без з`ясування питання щодо наявності у неповнолітнього ОСОБА_7 самостійного доходу чи власних коштів, безпідставно призначив останньому покарання у виді штрафу, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Разом з тим, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, ст. 497 КПК України, суд дійшов обгрунтованого висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , який вперше обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, щиро розкаявся у скоєному та висловив запевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених п.3 ч. 2 ст. 105 КК України - у виді передачі його під нагляд матері.

Оскільки вирок суду першої інстанції з вищезазначених підстав підлягає скасуванню в частині призначеного неповнолітньому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу винного, який навчається у школі, позитивно характеризується за місцем навчання, відсутність в матеріалах провадження будь яких даних щодо наявності у неповнолітнього ОСОБА_7 самостійного доходу чи власних коштів, а також обставини, що пом`якшують покарання, зокрема його щире каяття у скоєному та вчинення злочину у неповнолітньому віці, колегія суддів вважає призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі частини першої ст. 105 КК України, з урахуванням положень ст. 497 КПК України вважає можливим звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від призначеного покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на один рік.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва - ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3