АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1630/17 Справа № 201/6347/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої юридичної особи

Національної металургійної академії України ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001165 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 18 серпня 2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки з покладанням обов`язків,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 21 травня 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, 25 липня 2014 року звільнився умовно-достроково на 2 місяці 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання у мінімальному розмірі санкції статті вчиненого ним злочину.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, та не застосував положення ст. 69 КК України.
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки з покладанням обов`язків; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 27 березня 2017 року ОСОБА_8 , приблизно о 21 годині 30 хвилин, вступив у попередню злочинну змову з раніше йому знайомим ОСОБА_9 , і у них виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, розподіливши при цьому ролі у скоєнні злочину, де переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 перелізли через паркан на територію Національної металургійної академії України по пр. Гагаріна, 4 у м. Дніпро, та проникли до приміщення цеху вказаної академії, де взяли в руки брухт металу сірого кольору та почали його переносити з приміщення цеху і перекидати під парканом на вулицю, після чого останні перелізли через паркан, намагаючись викрасти метал, вартістю на загальну суму 3 633 гривні 61 копійку, та розпорядитися викраденим майном не змогли і злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі, оскільки одразу їх було затримано з викраденим майном працівниками патрульної поліції.

Кримінальне провадження розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , судове рішення щодо якого не оскаржується в апеляційному порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілої юридичної особи, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину, судом встановлено обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутні обставини, що обтяжують покарання; особа винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, вчинив новий злочин під час іспитового строку, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неврахування судом першої інстанції того, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, є необґрунтованими, оскільки такі обставини судом враховані при призначенні йому покарання, про що зазначено у вироку суду.
Колегією суддів не встановлено підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки суд першої інстанції в якості обставини, що пом`якшує покарання згідно зі ст. 66 КК України, врахував лише щире каяття, а колегією суддів не встановлено кількох обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що виключає можливість для застосування положень ст. 69 КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті ( санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що судом першої інстанції дотримано.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.

Не заслуговують на увагу клопотання обвинуваченого щодо зарахування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України, а саме з 28 березня 2017 року, а не з 30 березня 2017 року, як зазначено у вироку, оскільки дані, які б підтверджували його затримання саме 28 березня 2017 року в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Також не є слушним вимога обвинуваченого щодо зарахування попереднього ув`язнення день за два до набрання вироком законної сили, а не до 20 червня 2017 року, з таких підстав.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, діючої в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

На день ухвалення судом першої інстанції вироку зазначені зміни набрали чинності, а тому застосування попередньої редакції ч.5 ст.72 КК України на майбутнє- до дня набрання чинності вироком суду не заслуговує на увагу.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4