АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/522/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме: будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0695, площею 0.25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною будь-кому відчужувати та розпоряджатись цим майном.

Відповідно до ухвали слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав для його задоволення, з метою збереження речових доказів, забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на порушення слідчим суддею норм КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що земельна ділянка та приватний будинок, на які накладено арешт, придбані ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2007 року, а отже набуті нею задовго до працевлаштування в ТОВ «СП «Рисоіл Термінал», з роботою в якому орган досудового розслідування пов`язує її протиправні дії.
Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає про відсутність підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки частина земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0372, яка на думку органу досудового розслідування, є предметом інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, відмінна від земельної ділянки, на яку накладено арешт та не підпадає під жодну з ознак, які визначають її, як речовий доказ.
Також апелянт вказує на необґрунтованість розміру шкоди, зазначеного у клопотанні, оскільки він є неспіврозмірним з вартістю арештованого майна.
Крім того, захисник вказує на відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень та зазначає, що стороною обвинувачення не наведено ризиків, передбачених ст. 170 КПК України та обставин, які підтверджують необхідність та можливість застосування такого виду арешту, як заборона розпорядження майном.
В обґрунтування вимог щодо відсутності обґрунтованої підозри, захисник зазначає, що ДП «Іллічівський морський торговельний порт» самостійно відмовилось від земельної ділянки, яка в подальшому передана у довгострокову оренду АТ «Рисоіл С.А.», яке в свою чергу, є засновником ТОВ «СП «Рисоіл Термінал» та наголошує на тому, що вказана земельна ділянка передана товариству для реалізації інвестиційного проекту, який був погоджений Міністерством інфраструктури України.
Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді заступника директора ТОВ «Спільне підприємство «Рисоіл Термінал» з інвестиційного розвитку, не вчиняла незаконного захоплення земельної ділянки, оскільки до свого фаху, ОСОБА_9 здійснює організацію технологічних процесів з обробки та зберігання зерна, а отже не є суб`єктом вчинення інкримінованих злочинів.
Далі апелянт звертає увагу суду на те, що орган досудового розслідування в повідомленні про підозру не посилається на жодний належний доказ у виді висновку уповноваженого органу або експерта, який встановлює факт самовільного будівництва будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, що вказує на відсутність кваліфікуючої ознаки ст. 197-1 КК України та зазначає про безпідставне інкримінування ОСОБА_9 вчинення злочину, передбаченого ст. 364-1 КК України, оскільки остання не наділена організаційного-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями, а тому визнання її службовою особою є лише припущенням ініціатора клопотання.
Одночасно, автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування причини пропуску цього строку, зазначає, що ухвалу про накладення арешту постановлено без виклику підозрюваної та сторони захисту, а текст оскаржуваної ухвали отримано 04.01.2017 року.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи наведене, клопотання захисника щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки, на переконання колегії суддів, цей строк пропущений з поважних причин.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасового окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000313, відомості про яке 27.01.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України.
12.12.2016 року у даному кримінальному провадженні складене та затверджено прокурором письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України.
Заступник начальника слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту намайно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_9 .

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000313 про накладення арешту на майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_9 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_9 , з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення і цивільного позову у даному кримінальному провадженні.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_9 , із забороною будь-кому відчужувати та розпоряджатись цим майном, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно порушення слідчим суддею норм КПК України, слід визнати непереконливими.

Твердження апелянта щодо придбання ОСОБА_9 майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, задовго до її працевлаштування в ТОВ «СП «Рисоіл Термінал», колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки дане питання знаходиться поза межами апеляційного перегляду та враховуючи мету накладення арешту у даному конкретному випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, незалежно від дати набуття права власності на майно.

Що стосується посилань апелянта на відсутність підстав накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, то вони спростовуються даними, які містяться у клопотанні та ухвалі слідчого судді, відповідно до яких, метою накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення і цивільного позову.

Вимоги апеляційної скарги щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень через самостійну відмову ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від земельної ділянки, не спростовують факт самовільного будівництва будівель, споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці та не можуть свідчити про відсутність кваліфікуючих ознак ст. 197-1 КК України та ст. 364-1 КК України.
Крім того, посилання апелянта на те, що розмір завданої шкоди є неспіврозмірним з вартістю арештованого майна, не є визначальною обставиною для скасування оскаржуваного рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме: будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0695, площею 0.25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною будь-кому відчужувати та розпоряджатись цим майном, залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4