АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/1109/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1233/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевелівка, Балаклійського району Харківської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 8.02.2014 року за ч. 1 ст. 125, ч. ч. 2,3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 і ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальника Харківської виправної колонії № 43 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 8.02.2014 року через недоведеність його виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Зазначає, що судом не було враховано його сумлінну поведінку та ставлення до праці, відсутність заборгованості за виконавчими листами та фактичне відбуття більше ніж 2/3 строку покарання. Натомість суд взяв до уваги наявність у нього попередніх судимостей, а також те, що за 6 місяців після попереднього висновку адміністрації виправної установи він не міг виправитися.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти апеляції та вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 фактично відбув необхідну за вимогами ст.81 КК України частину строку покарання, призначеного вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 8.02.2014 року.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_7 з 14.07.2014 року постійно відбуває покарання в Харківській виправній колонії (№ 43). За цей час характеризується позитивно, режим тримання не порушує, працевлаштований на виробництві сайлентблоків, має 4 заохочення, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Залучається до робіт з благоустрою установи. Адміністрація колонії разом із спостережною комісією вважають , що засуджений довів своє виправлення.

Колегія суддів звертає увагу, що даних про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної потерпілим, немає, проте виконавчі листи до Харківської виправної колонії №43 не надходили, що підтверджується довідкою ( а.с.5).

Матеріали справи містять відомості, що раніше ОСОБА_7 неодноразово( дев`ять раз) був засуджений за умисні злочини, в т.ч. корисливі, судимості непогашені. Останній раз він був засуджений за вчинення тяжких злочинів проти власності вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 8.02.2014 року за ч. 1 ст. 125, ч. ч. 2,3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 і ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України до остаточного покарання - 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Встановлено, що раніше до ОСОБА_7 неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарань та звільнення від відбування покарання з випробуванням, після яких ОСОБА_7 продовжував вчиняти нові умисні корисливі злочини.

Відповідно до законодавства, покарання особі, визнаній за вироком суду винною, призначається необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вищенаведене свідчить, що виправлення ОСОБА_7 не відбувалось, мета запобігання вчиненню нових злочинів не була досягнута.

Тому колегія суддів вважає, що суд правильно встановив негативну соціальну спрямованість ОСОБА_7 , нехтування вимогами суспільного співжиття.

Такий висновок цілком узгоджується із тими даними, що спостережна комісія виправної колонії тричі розглядала заяви засудженого з питань : можливості зміни умов тримання засудженого ; заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; застосування умовно-дострокового звільнення , проте підстав для їх задоволення не знаходила та відмовляла ОСОБА_7 як особі, яка не стає на шлях виправлення ( засідання від 22.07.2015 року, 9.03.2016 року та 03.08.2016 року). З огляду на це суд правильно звернув увагу саме на поведінку засудженого протягом усього часу відбування покарання в установі, а не протягом останніх шести місяців перед направленням подання до суду.

Сукупність наведених обставин дозволяють зробити висновок, що відсутність порушень дисципліни , виконання розпоряджень адміністрації , дотримання правил внутрішнього розпорядку засудженим ОСОБА_7 носять формальний характер , а тому не можна таку поведінку вважати сумлінною.

Сумлінне ставлення до праці передбачає не тільки участь у суспільно-корисній праці, воно проявляється у покращенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищенні виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів. Таких даних матеріали справи не містять.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення, тобто до закінчення призначеного судом строку покарання не досягнута зазначена мета кримінального судочинства, а тому не знаходить підстав для задоволення подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись: ст.ст.404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Головуючий
Судді