Провадження № 1-кс/331/2645/2017
331/4347/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2017 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі : головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя заяву ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0001093 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

17 липня 2017 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_4 по зазначеному кримінальному провадженні.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідно до ст. 35 КПК України в суді функціонує автоматизована система документообігу суду, яка в тому числі забезпечує обєктивний та неупереджений розподіл матеріалів кримінального провадження між суддями з додержанням принципів черговості та однакової кількості проваджень для кожного судді.

Розподіл кримінального провадження № 0001093 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України було проведено з порушенням ст. 35 КПК України, оскільки при розподілі справи брала участь лише одна суддя ОСОБА_4 , а тому відповіднорезультат такого розподілу є прогнозованим та не відповідає принципам роботи автоматизованої системи.
При розподілі кримінального провадження № 0001093 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України системою не було обрано випадкового суддю, а фактично обрано єдиного суддю, включеного до системи.
Крім того, суддею ОСОБА_4 обвинуваченим необгрунтовано змінено зпобіжні заходи, а саме: ОСОБА_5 з домашнього арешту на особисте зобов`язання, ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.

Наведені обставини викликають у нього сумніви щодо неупередженості судді ОСОБА_4 , що разом з порушенням порядку визначення суддів для розгляду справи, надають йому законні підстави для задоволення відводу судді ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, просить суд задовольнити заяву та відвести суддю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження № 0001093 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
21 липня 2017 року від потерпілого ОСОБА_3 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_1

21 липня 2017 року автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, однак розподілили справу не вдалось у зв`язку з недостатньою кількістю суддів.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31.07.2017 року у задоволенні подання Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21.07.2017 року про вирішення питання щодо направлення заяви потерпілого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001093, по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на розгляд до іншого суду відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 від 11 серпня 2017 року у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_3 від 21.07.2017 р. року про відвід судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001093, по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, відмовлено.
Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про відвід судді ОСОБА_4 підтримав та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 ОСОБА_8 , в судовому засіданні проти заяви заперечував, посилаючись на безпідставність заявленого відводу та фактичне не погодження потерпілого з процесуальними діями головуючого у справі, що не є підставою для відводу судді. З приводу автоматичного розподілу справи зазначив, що з протоколу автоматичного розподілу справи вбачається, що вона розподілена з чітким дотриманням вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відсутність інших суддів є об`єктивною, а тому відсутні підстави вважати, що наявні будь-які порушення при розподілі справи.
Суддя ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 КПК України надавати пояснень не бажає.

Суд, ознайомившись з доводами заяви про відвід, перевіривши їх наявними доказами, взявши до уваги пояснення ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_8 , заяву судді ОСОБА_4 , вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0001093 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 80 КПК України відвід може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сімї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У пункті 4 ч.1 ст.75 КПК України законодавцем передбачена можливість усунення судді, шляхом заявлення йому відводу за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.
Як визначено в ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Положення ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Відповідно до п. 2.3.20 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, автоматизований розподіл судових проваджень між суддями (колегіями суддів) здійснюється з урахуванням спеціалізації суддів, у тому числі спеціалізації зі здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх. За допомогою автоматизованого розподілу визначається також запасний суддя та слідчий суддя. Відмова судді від отримання розподіленої в установленому порядку судової справи не допускається.
Також , слід звернути увагу заявника на те, що відповідно до п. 2.3.27 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у разі коли в суді з об`єктивних підстав правосуддя здійснює один суддя, здійснення автоматизованого розподілу судових справ не буде порушенням вимог цього положення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, неупередженість судді при розгляді справи презюмується, що викладено у рішеннях по справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко та Мартиненко проти України».
Для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції питання безсторонності судді має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, Європейським судом визначено про необхідність доказів фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.
Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності ( «Фей проти Автрії» від 24 лютого 1993 року, пп.27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду ( «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, п.38).
У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм. У зазначеному рішенні ЄСПЛ нагадав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для дотримання п.1 ст.6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
Якщо у заінтересованої особи по справі виникли сумніви щодо об`єктивності та не упередженості судді, то у нього, відповідно до наведеного, виникає право заявити судді відвід.
Відмова судом в задоволенні клопотання сторони по справі або задоволення клопотання, заявленого стороною, входить до кола процесуальних дій судді головуючого по конкретній справі і не може слугувати підставою для відводу судді в сенсі статей 75 КПК України.
Враховуючи наведені норми процесуального права та підстави заявленого відводу, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 від розгляду кримінальне провадження № 0001093 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 75, 81 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 від розгляду кримінальне провадження № 0001093 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1
15.08.2017