АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційні скарги представників власника майна ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно яке було вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 106036 доларів США, 3400 євро, 177350 грн.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційних скаргах представники власника майна просять ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. На думку апелянтів висновки суду щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є безпідставними. В обґрунтування своїх вимог представники посилаються на незаконність вилучення грошових кошті, оскільки вони не були зазначені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку та вилучення, а також на незаконність самого обшуку, так як та той час ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру. Крім того, на думку апелянтів, стороною обвинувачення не доведено відповідності вилучених грошових коштів вимогам ст. 98 КПК України. Також, представники вважають, що слідчим було пропущено строк на звернення до суду з клопотанням про арешт грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді, представників, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог закону слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, дотримався.
Так, Головним слідчим управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000435 від 25 лютого 2016 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_10 , не маючого передбаченого законом дозволу МВС України, здійснює незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів, підшукуючи потенційних клієнтів через широке коло особистих знайомств, а також за допомогою всесвітньої мережі Інтернет.

27 червня 2017 року ОСОБА_10 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру.

Крім цього, з матеріалів провадження вбачається, що громадянин України ОСОБА_7 здійснює пошук покупців вогнепальної зброї та являється посередником ОСОБА_10 на сході України.

27-28 червня 2017 року за місцем проживання ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) був проведений обшук, у ході якого виявлено та вилучено 6 предметів схожих на пістолети, 37 предметів схожих на набої, а також предмети схожі на запчастини та комплектуючі до вогнепальної зброї.

Крім цього, під час вищезазначеного обшуку було зафіксовано листування ОСОБА_7 на військовому форумі та через його електронну пошту, на якій відображена діяльність вказаної особи щодо збуту вогнепальної зброї та її комплектуючих як на території України, так і їх продажу до Російської Федерації. Крім того, у вказаному листуванні встановлено, що за збут (реалізацію) вогнепальної зброї, комплектуючих та боєприпасів ОСОБА_7 отримував грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті.

27-28 червня 2017 року під час здійснення санкціонованого обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 співробітниками СБ України були також вилучені предмети, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, а саме грошові кошти в сумі 106 036 (сто шість тисяч тридцять шість) доларів США, 3 400 (три тисячі чотириста) євро, 177 350 (сто сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят) грн.

Постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 від 29 червня 2017 року вилучені грошові кошти визнано речовими доказами.

Звертаючись з клопотанням про арешт вилучених грошових коштів слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження їх як речових доказів.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження цього майна як речового доказу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність грошових коштів критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вони можуть бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, доводи апеляційних скарг з приводу недоведеності слідчим тих обставин, що грошові кошти мають ознаки речових доказів, є безпідставними.

Також слід зазначити, що згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, а тому відсутність у ОСОБА_7 на момент вилучення грошових коштів статусу підозрюваного, не є підставою для відмови в накладенні арешту на вилучене в ході обшуку майно з метою збереження його як речового доказу.

Що стосується посилань апелянтів на незаконність обшуку місця проживання ОСОБА_7 та вилучення грошових коштів, то вони є безпідставними.

Так, обшук житла останнього проводився на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року.

Ті обставини, що грошові кошти не входять до переліку тих речей і документів, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не позбавляють слідчого права на їх вилучення, оскільки ч. 7 ст. 236 КПК України, передбачено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Також, слід зазначити, що відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді, окрім окремих випадків. При цьому, підставою для надання дозволу на проведення обшуку є доведення стороною обвинувачення тих обставин, що така слідча дія є необхідною для відшукання речей і документів які мають доказове значення, не залежно від тих обставин, в якому процесуальному статусі перебуває особа, в житлі якої проводиться обшук.

Є безпідставними і доводи апеляційних скарг з приводу пропущення слідчим строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді та вважає, що вона постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно яке було вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 106036 доларів США, 3400 євро, 177350 грн., залишити без зміни, а апеляційні скарги представників власника майна ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3684/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1