АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/907/16-к Номер провадження 11-кп/786/142/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000199, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Диканського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: вироками Диканського районного суду Полтавської області 1) від 26.03.1996 року за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; 2) від 17.07.1998 року за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією 1/2 частини майна; 3) від 24.04.2002 року за ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 4) від 18.07.2005 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці; 5) 05.04.2007 року за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; 6) 07.04.2008 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; 7) 05.07.2011 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці; 8) 25.08.2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; 9) 27.10.2015 року за ч. 2 ст. 185, КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 10) 25.12.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців, засуджено:

-за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 27.10.2015 року у виді позбавлення волі строком на 6 місяців та остаточно до відбування призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що 26 липня 2016 року близько 13 год 30 хв., спільно вживаючи спиртні напої разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на території ставка «Дзюбин» в смт. Диканька, Полтавської області, побачив у потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти, що знаходилися у її поліетиленовому пакеті з якого вона давала йому 90 грн. для придбання спиртних напоїв, якими вирішив відкрито заволодіти.

Реалізуючи свої злочинні наміри, обвинувачений ОСОБА_8 , керуючись корисливими спонуканнями, з метою наживи, повторно, умисно, відкрито, скориставшись тим, що ОСОБА_12 пішов додому, а ОСОБА_11 заснув за столом, у присутності потерпілої, яка бачила дії обвинуваченого, схопив поліетиленовий пакет, в якому знаходилися паспорт на ім`я потерпілої ОСОБА_10 , довідка про присвоєння їй ідентифікаційного номера, карта «Райффайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 , одна пластина таблеток «Нурофен», три пластини таблеток «Цитрамон», упаковка вологих серветок «Bravo», навісний замок марки «Vane Padlock», запальничка «Bik» та грошові кошти в сумі 1161,20 грн., з якими кинувся втікати, незважаючи на крики потерпілої ОСОБА_10 .

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 з викраденими речами з місця події зник та розпорядився ними на власний розсуд, принісши частину їх до себе додому, завдавши такими своїми діями потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 1339,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, до апеляційного суду, з апеляційними скаргами звернулись прокурор Диканського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України на строк 5 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 27.10.2015 року у виді 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки він свою вину визнав повністю, щиро кається.

Звертає увагу на відшкодування збитків потерпілій, його стан здоров`я, у зв`язку з чим, він потребує професійного лікування.

Інші учасники судового процесу вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника в його інтересах ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого та їх заперечення на апеляційну скаргу прокурора, виступ прокурора на підтримку поданої ним апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не оспорюються. Суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто в тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Вина ОСОБА_8 підтверджена допустимими, належними, та достатніми доказами, перевіреними в ході судового слідства, яким суд дав належну оцінку.

Відповідає вимогам ст.ст.65, 71 КК України і призначене ОСОБА_8 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу засудженого, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тім числі і на обставини на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі.

Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції і визначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції належним чином обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69,75 КК України. Погоджується з такими висновками і колегія суддів та не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення йому покарання за ч.2 ст.186 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції зазначеної частини статті, оскільки вказана норма закону може бути застосована судом при призначенні покарання у випадку наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченим обставини, що пом`якшують покарання судом першої інстанції визнані такими та враховані при призначенні йому покарання, однак не є такими, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Окрім того, з урахуванням того, що злочини за даним вироком вчинені ОСОБА_8 в період звільнення його від відбування покарання за попередніми вироком та, з урахуванням положень ст.71 КК України, підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України відсутні.

З огляду на викладене, саме призначене ОСОБА_8 судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для винесення нового вироку апеляційним судом та, відповідно, призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч.2 ст.186 КК України та за правилами ст.71 КК України, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням вищенаведеного апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Диканського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 липня 2016 року по 28 березня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою в той самий строк, з моменту отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4