АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1179/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0004294 щодо обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва

зареєстрованого та проживаючого в

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 16 116 грн. 73 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 21 квітня 2016 року приблизно о 22 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , в результаті словесного конфлікту, в ході якого відчуваючи до ОСОБА_11 раптово виниклу неприязнь, наніс йому удар головою в обличчя, після чого взявши кухонний ніж, завдав ним чотири удари у тулуб ОСОБА_11 , чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час розгляду апеляційної скарги просить допитати обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_12 , дослідити висновок експерта 196-МК від 14.06.2016, протокол огляду місця події (службового приміщення Святошинського УП ГУ НП в м. Києві) від 22.04.2014, висновок експерта № 1097/Е від 02.06.2016.

Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки на підтвердження винуватості ОСОБА_6 враховано лише показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 , яка є його дружиною та протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 . Разом з тим, показання зазначених осіб є суперечливими як між собою, так і не відповідають показанням інших свідків та дослідженим в судовому засіданні документам.

Зазначає, що суд у вироку посилається на висновок експерта 196-МК від 14.06.2016, який ним був визнаний допустимим доказом «лише в частині наявності на одязі потерпілого колото-різаних та різаних пошкоджень». При цьому в іншій частині суд визнав недопустимим доказом зазначений висновок експерта, що суперечить вимогам ст. 89 КПК України.

Також зазначає про неповноту судового розгляду, оскільки з приводу його клопотання, в якому ставилося питання про недопустимість в якості доказів протоколу огляду місця події від 22.04.2016, висновків експерта № 264 від 08.06.2016 та № 265 від 08.06.2016, судом першої інстанції не було прийнято жодного процесуального рішення.

Також для дослідження суду не було надано жодного процесуального документа, який би підтверджував законність отримання медичної карти стаціонарного хворого, виписки з медичної карти та рентген знімків, які були надані для проведення судово-медичної експертизи, що свідчить про недопустимість цього доказу.

Крім того зазначає, що 22.02.2017 під час судового провадження, в ході якого проголошувався вирок, був відсутній прокурор, що підтверджується журналом судового засідання, а крім того, в даному судовому засіданні був відсутній обвинувачений, який на момент початку судового провадження не був доставлений до залу судових засідань з Київського СІЗО, що підтверджується аудиозаписом судового засіданні від 22.02.2017 та поданими ним 13.03.2017 зауваженнями на журнал судового засідання. Таким чином, здійснення судового провадження 22.02.2017 за відсутності прокурора та обвинуваченого є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке має своїм наслідком обов`язкове скасування судового рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, представник потерпілого ОСОБА_10 , просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційної скарги захисника, представника потерпілого, яка просила вирок суду залишити без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні, і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки на підтвердження винуватості ОСОБА_6 враховано лише показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 , яка є його дружиною та протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , а на думку захисту вони є суперечливими як між собою, так і не відповідають показанням інших свідків та дослідженим в судовому засіданні документам, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, здобуті у справі докази узгоджуються між собою, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належності, допустимості, достовірності, достатності зазначених доказів для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд у вироку посилається на висновок експерта 196-МК від 14.06.2016, який ним був визнаний допустимим доказом «лише в частині наявності на одязі потерпілого колото-різаних та різаних пошкоджень», що на думку апелянта суперечить вимогам Закону, є безпідставними, оскільки шляхом допиту потерпілого в судовому засіданні та обвинуваченого, який з його показаннями погодився, та дослідження висновку СМЕ № 1097/Е, встановлено, що тілесні ушкодження, заподіяні потерпілому в кв. АДРЕСА_3 , отримані ним внаслідок дії гострого предмету (тів), що має (мають) колюче-ріжучі властивості, що крім вищенаведених доказів також підтверджується висновком СМЕ № 196-МК в частині наявності на одязі потерпілого ОСОБА_11 колото-різаних та різаних пошкоджень.

Що стосується доводів про неповноту судового розгляду, оскільки клопотання захисту, в якому ставилося питання про недопустимість в якості доказів протоколу огляду місця події від 22.04.2016, висновків експерта № 264 від 08.06.2016 та № 265 від 08.06.2016, судом першої інстанції не було розглянуто належним чином та не прийнято жодного процесуального рішення з цього приводу, то вони є необґрунтованими з огляду на те, що зазначені докази досліджені судом належним чином, висновки про що зазначені у вироку.

Щодо доводів про те, що для на дослідження суду не було надано жодного процесуального документа, який би підтверджував законність отримання медичної карти стаціонарного хворого, виписки з медичної карти та рентген знімків, які були надані для проведення судово-медичної експертизи і це свідчить про недопустимість цього доказу, то вони є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону.

Довід апеляційної скарги про істотне порушення судом вимог КПК України тому, що вирок суду проголошувався у відсутність прокурора та обвинуваченого, є безпідставним, оскільки по виходу з нарадчої кімнати 22 лютого 2017 вирок суду був проголошений прилюдно, та цього ж дня вирок був вручений обвинуваченому ОСОБА_14 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду дотримані вимоги ст. 22 КПК України про те, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, зберігалась об`єктивність та неупередженість, створювались необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, і не було допущено будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, про що зазначається в апеляційній скарзі.

За встановлених у вироку обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України КК України, як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є правильною.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КПК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного і обставини, що обтяжує покарання, є правильним.
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, про що просить в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального Закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк, - з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4