АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/592/17 Справа № 192/3296/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Красноармійськ Донецької області, громадянин України, раніше судимий, якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі з/а.с.п.41-42/засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу районного суду скасувати та застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що має одне заохочення, позитивну характеристику, а також наявність певних захворювань.
Звертає увагу, що дійсно певний час, знаходячись у місцях позбавлення волі, він не працював, оскільки цього не дозволяв його стан здоров`я.
В обґрунтування ухвали, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_6 працевлаштований в СВК № 21 лише з липня 2015 року, а до цього не працював, характеризується задовільно, має одне заохочення.
Крім того до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи.
У зв`язку з чим прийшов до висновку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги засудженого, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану та постановити нову ухвалу, застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття призначеного покарання з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку ОСОБА_6 сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.

Твердження засудженого про те, що він працевлаштований, має одне заохочення, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначені судом обставини, які характеризують засудженого протягом всього часу відбування покарання, не свідчать про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання, крім того, виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Так, судом обґрунтовано враховано, що засуджений під час відбування покарання характеризується задовільно, мав лише одне заохочення тільки у 2016 році, безпосередньо перед зверненням із клопотанням, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, яким користується, до вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. Крім того, засуджений хоча і не має стягнень, однак допускає порушення режиму утримання, про що свідчать матеріали особової справи (а. с. 31), 02 грудня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому як особі, що не довела свого виправлення.
Щодо працевлаштування засудженого, то дана обставина була з`ясована під час судового засідання та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 дійсно працевлаштований лише з липня 2015 року, що не є достатнім для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в силу ст.81 КК України.

Також під час апеляційного перегляду досліджувалась виписка з медичної карти засудженого ОСОБА_6 , з якої вбачається, що засуджений хоча і має ряд хронічних захворювань, але працездатний, що спростовує твердження про поважні причини невиконання робіт, та не є безумовною підставою для застосування вимог ст. 81 КК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4