Номер провадження: 11-сс/785/101/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2017 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2016 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0008005 від 19.12.2016 року,-

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про арешт майна, вилученого 19.12.2016 року в ході особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_7 , а саме:

- мобільний телефон «Samsung» імеі: НОМЕР_1 чорного кольору з сім-картою «Лайф» № НОМЕР_2 ,

- мобільний телефон марки «Самсунг» імеі: НОМЕР_3 з сім-картою «Київстар» № НОМЕР_4 ,

- водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , 1989 р.н.,

- технічний паспорт на автомобіль марки BMW, д/н НОМЕР_5 , 2004 року випуску,

- посвідчення № НОМЕР_6 Комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, видане на ім`я ОСОБА_7 , посада - співробітник оперативного відділу комітету, видане 24.06.2015 року,

- гаманець чорного кольору, всередині якого знаходиться 2 монети по 10 копійок та одна монета 5 копійок,

- шарикова ручка сіро-чорного кольору з написом на рукоятці «РОМАН»,

- пульт від кондиціонеру білого кольору зі зворотної сторони з наклейкою №0100212, однією батарейкою всередині, на лицьовій стороні розташовані кнопки в кількості 5 штук,

- картонна коробка темно-коричневого кольору, складена з двох частин, на верхній кришці нанесений напис «Jinhao», в середині якої знаходять 15 металевих з виду цвяхів довжиною 3,3 см., три металеві сітки, гральний кубик жовтого кольору, 22 металевих кільця, резинка зеленого кольору, булавка золотого кольору, дві гайки, дві металеві проволоки, пінцет, пластмасовий фрагмент плінтусу коричневого кольору, крючок пластмасовий коричневого кольору, пластмасове коле з отвором посередині, дві пластмасові прикраси срібного кольору з камінцями по 2 отвори кожний,

- пара будівельних рукавичок червоного кольору,

- одна пара кросівок чорного кольору «Адідас».

Ухвала мотивована наявністю обґрунтованої необхідності в накладенні арешту на вищевказане майно для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на думку слідчого судді це майно могло використовуватись як засіб або знаряддя вчиненого кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, у зв`язку з чим можуть бути використані в якості речових доказів у кримінальному провадженні, а не накладення арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або інших негативних наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

На дану ухвалу адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною в частині накладення арешту на мобільні телефони, технічний паспорт на автомобіль, будівельні рукавички та кросівки, просить її в цій частині скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на вищевказане майно та зобов`язати слідчого повернути його ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог адвокат вказує, що власником автомобіля, на технічний паспорт якого накладений арешт, є ОСОБА_10 , який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а технічний паспорт не підпадає під ознаки майна, на яке може бути накладений арешт. Адвокат зазначає, що на вищевказаний автомобіль також накладався арешт ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2016 року, яка була скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2017 року.

Вилучені у ОСОБА_7 мобільні телефони є його власністю та потрібні йому, оскільки він не знаходиться під вартою та повинен постійно прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом, тобто постійно бути на зв`язку. На кросівки також не може бути накладений арешт, оскільки вони є єдиним взуттям, яким користується ОСОБА_7 . Таким чином, підстав для накладення арешту на вказане майно немає.

Також захисник вважає, що ухвала була постановлена незаконним складом суду, оскільки на офіційному веб-сайті Суворовського районного суду у списку автопризначених справ була відсутня вказівка на розгляд вищевказаного клопотання слідчим суддею, у зв`язку з чим, на думку захисника, слідчий суддя не визначався системою автоматизованого документообігу суду.

Крім того, захисник вважає незаконним розгляд клопотання про арешт майна без виклику та участі особи, у якої його було вилучено, оскільки на момент розгляду клопотання не існувало ризиків знищення, псування або пошкодження такого майна, оскільки воно уже було вилучене у ОСОБА_7 .

Захисник зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна був проведений без участі ОСОБА_7 та його захисника, копія оскаржуваної ухвали йому не надсилалась, а про існування ухвали підозрюваному стало відомо 19.01.2017 року від слідчого, а тому строк на апеляційне оскарження, згідно з положеннями ч.3 ст.395 КПК України, захисником не пропущений.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновків про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та най важливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, зокрема, у клопотанні не вказано: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Також з клопотання неможливо зрозуміти, які документи додаються до нього. При цьому з долучених до клопотання матеріалів неможливо встановити, чи підтверджуються передбачені ч.2 ст.173 КПК України обставини, що підлягають обов`язковому з`ясуванню слідчим суддею під час вирішення питання про арешт майна.
В апеляційній скарзі захисник вірно вказав, що у клопотанні не зазначено та належним чином не обґрунтовано, яке відношення вилучені у підозрюваного ОСОБА_7 мобільні телефони, технічний паспорт на автомобіль, будівельні рукавички та кросівки мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні.

За наявних недоліків клопотання та доданих матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Разом з цим апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що клопотання розглянуте незаконним складом суду, оскільки в матеріалах провадження наявний протокол розподілу справи між суддями, згідно з яким слідчим суддею для розгляду вказаного провадження було визначено суддю Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 , який розглянув клопотання і постановив оскаржувану ухвалу.

Інших доводів апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважає за необхідне її задовольнити частково, оскаржувану ухвалу - скасувати, а клопотання - повернути слідчому з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про арешт майна, вилученого 19.12.2016 року в ході особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_7 , - скасувати.

Клопотання про арешт майна - повернути слідчому СВ Суворовського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та надати 72 (сімдесят дві) години з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4