Справа №278/1253/16-к
УХВАЛА

25 січня 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) ,-

ВСТАНОВИВ:

Судом розглядається наведене кримінальне провадження. 29.01.2017 спливає строк тримання під вартою обвинувачених. Відповідно до частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) незалежно від наявності відповідного клопотання суд зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.
Прокурор просив продовжити обом обвинуваченим строк тримання під вартою, посилаючись на ризики, передбачені статтею 177 КПК, які виправдовують подальше ув`язнення останніх, а також на те, що інші запобіжні заходи не можуть бути достатньо ефективними. Звернув увагу на вагомість доказів обвинувачення про причетність ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до інкримінованого їм діяння, на їх минулу поведінку, що створює ризик їх ухилення від суду і продовження злочинної діяльності в разі зміни запобіжного заходу тощо.

Сторона захисту поклалась на розсуд суду.
За статтями 177, 178 КПК метою і підставами застосування запобіжного заходу, у тому числі, є: забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.
При вирішення питання щодо запобіжного заходу суд, керуючись вимогами статті 178 КПК ураховує, зокрема, такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, минулу поведінку обвинувачених, у тому числі притягнення до кримінальної відповідальності тощо. При цьому Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зауважив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає слушним доводи прокурора про вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_5 майже одразу після звільнення від відбування покарання, а ОСОБА_4 - під час відбування покарання за попереднім вироком суду, що, на думку суду, є найсуттєвішими свідченнями можливості вчинення ними нових злочинів; а також корисливий характер інкримінованого їм злочину, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я потерпілого; вік та стан здоров`я обвинувачених, які не виключають можливість тримання їх під вартою; відсутність у них міцних соціальних зв`язків, сім`ї, постійної роботи, як джерела доходу тощо.

На думку суду, наведені обставини обґрунтовують доцільність, правомірність та актуальність подальшого ув`язнення обвинувачених.
Керуючись: статтями 176-178, 183, 331 КПК, суд,
УХВАЛИВ:
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Строк запобіжного заходу рахувати з 25.01.2017 до 25.03.2017.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1