ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2004/16-к

28 грудня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Данчиміст Костопільського району, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, непрацюючої, з середньою освітою, вдови, раніше судимої 09.06.2016 року Костопільським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи засудженою 09 червня 2016 року Костопільським районним судом за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин, на шлях виправлення не стала та знову вчинила навмисне кримінальне правопорушення. Так, 20 липня 2016 року у відповідності до ч.1 ст.37 КВК України, ОСОБА_4 будучи ознайомлена інспектором кримінально-виконавчої інспекції з умовами, порядком та обов`язками під час відбування покарання, а також відповідно до вимог ч.3 ст.13 КВК України будучи зобов`язана з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції Костопільського району два рази на місяць, а саме в першій і третій четвер місяця, а також направлена для відбування покарання до Головинської сільської ради Костопільського району, що розташована по вул. Островського,1 в с.Головин Костопільського району Рівненської області, в порушення ч.3 ст.40 КВК України, без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання, до виконання громадських робіт не приступила. Крім зазначеного, ОСОБА_5 , в порушення ч.3 ст.13 КВК України для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції Костопільського району жодного разу добровільно не з`явилася і таким чином від відбуття покарання у виді громадських робіт ухилилася.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, підтвердила фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, розкаялась та запевнила суд, що більш так вчиняти не буде.

Враховуючи те, що обвинувачена повністю визнала себе винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_4 ухилилася від відбування громадських робіт, тому ці її дії суд кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття .

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченій, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При вирішенні питання призначення ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд враховує обставини, які його пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, яка негативно характеризується по місцю проживання, тому призначити міру покарання необхідно в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений нею злочин .

Враховуючи невідбуту судимість ОСОБА_4 за вироком Костопільського районного суду від 09 червня 2016 року, за яким вона засуджена за ч.1 ст.185 КК України - до 80 годин громадських робіт, які відповідно до ст.72 КК України відповідають 10 дням арешту, тому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України суд повністю приєднує невідбуту частину за попереднім вироком та визначає остаточну міру покарання ОСОБА_4 - 1 місяць і 10 днів арешту.

На підставі викладеного та керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.373-375 КПК України, ст.ст.50, 65, 66,67,71-72, ч.2 ст.389 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінальногго правопорушення, передбаченогго ч.2 ст.389 КК України та призначити їй покарання у виді арешту строком 1(один) місяць.

На підставі ст.72, ч.1 ст.71 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків, враховуючи те, що ОСОБА_4 не відбула покарання за вироком Костопільського районного суду від 09 червня 2016 року повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком - 10 днів арешту, призначити остаточне покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць 10 (десять) днів.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої ОСОБА_4 не застосовувались.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати із приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1