Справа № 523/4883/17
Провадження №1-кп/523/464/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0001207 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кутаїсі Грузія, громадянина Грузії, грузина, маючого неповну середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця мешкання в м.Одесі, раніше судимого:

-22.01.2009 року Приморським районним судом м.Одеси за ст.309 ч.1 КК України до 4 місяців 20 днів арешту,

-08.02.2011 року Київським районним судом м.Сімферополь за ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 18.06.2014 року по відбуттю строку покарання,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 13.03.2017 року близько 16 годин 45 хвилин перебував в магазині, який розташований за адресою: м.Одеса, вул..Семена Палія, 70/1, де побачив раніше не знайому йому ОСОБА_7 , на плечі якої знаходилась сумка жовтого кольору.
В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 дістав з сумки, яка належить ОСОБА_7 мобільний телефон сірого кольору марки «Samsung Duos» модель GT-I8552, імеі1 НОМЕР_1 , імеі2 НОМЕР_2 , вартістю 3000 грн, в силіконовому чохлі, вартістю 500 грн, з картою пам`яті на 8 Gb, вартістю 500 грн та сім картками оператора «Лайф» НОМЕР_3 , «Київстар» НОМЕР_4 , які матеріальної цінності не представляють.
Після чого ОСОБА_6 поклав даний мобільний телефон до правої кишені своєї куртки. Тим самим виконав усі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, але його дії були помічені потерпілою ОСОБА_7 і злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно в березні місяці 2017 року, перебуваючи в магазині, з сумки раніше незнайомої йому дівчини, як потім стало відомо ОСОБА_7 , він викрав належний їй мобільний телефон марки «Самсунг» сірого кольору, та намагався піти з місця події. Потім потерпіла помітила відсутність телефону, та в послідуючому його було затримано.

Окрім цього, обвинувачений зазначив, що скоєння ним протиправного діяння стало наслідком скрутного матеріального становища, відсутності грошових коштів, оскільки він ніде не працював.
Так як, ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України за ознаками закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим і сприяння в його розкритті.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом також враховуються думка потерпілої ОСОБА_7 , яка в своїй письмовій заяві вирішення питання стосовно міри покарання обвинуваченому залишила на розсуд суду, вказала, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має, проте просила задовольнити заявлений нею цивільний позов про відшкодування моральної шкоди.

Також при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, а саме згідно висновку, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі становить небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо лише у порядку та за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, встановлених пробацією, які будуть спрямовані на вирішення потреб обвинуваченого.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характеризуючі матеріали, обставини кримінального провадження, відсутність матеріальної шкоди, суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приходить до висновку, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням покарання у виді арешту.

Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, заявлений потерпілою ОСОБА_7 на суму 75000 грн 00 коп, на думку суду підлягає частковому стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки потерпіла, яка перебувала біля магазину в денний період часу разом із своїми малолітніми дітьми, внаслідок скоєних обвинуваченим відносно неї протиправних дій отримала психологічний стрес, а також внаслідок необхідності звернення до правоохоронних та судових органів, здійснення досудового та судового розслідування по даним матеріалам кримінального провадження, і згодом знову змушена переживати події, що сталися. У зв`язку із чим через вчинення протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій завдано психологічної травми та стресу.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні експертизи не проводились.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ст.72 ч.ч.1, 5 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення в період з 15.03.2017 року по 12.06.2017 року з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням арешту.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 15.03.2017 року.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 залишити незмінною - тримання під вартою.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди на суму 75000 грн 00 коп задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральний збиток в сумі 10 000 грн 00 коп.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження - згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні вважати повернутими за належністю потерпілій під зберігаючу розписку.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1