Справа № 460/700/17
Провадження №1кп-460/516/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000021 від 01.02.2017 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Любашівська-Воля Любешівського району Волинської області, не одруженого, із середньою технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
15.08.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , призваний по мобілізації, та цього ж дня був направлений до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 від 02.09.2014 року, зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія, ВОС-849669А/044.
Знаючи про порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи намір ухилитись від військової служби, 01.12.2014 року не прибув з відпустки для подальшого проходження військової служби у військову частину - польова пошта В НОМЕР_3 .
Обвинувачений ОСОБА_4 добровільно прибув у військову прокуратуру Львівського гарнізону і зазначив, що вважає себе цілком здоровим та бажає продовжувати проходити військову службу.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби 01.12.2014 року самовільно залишив військову частину - польова пошта В НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза її межами до 01.02.2017 року, де проводив час на свій власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: с.Любашівська-Воля Любешівського району Волинської області.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати.
Крім цього, додатково пояснив, що весь цей час він перебував вдома, допомагав батькам. У вчиненому щиро розкаюється, завжди готовий стати на захист своєї держави.
Як встановлено в судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць доведена повністю, а його дії за ч.3 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ч.1 п.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Обираючи покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого:
- ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у виді 02 (два) роки позбавлення волі;
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя ОСОБА_1