Дата документу Справа № 320/2817/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/938/17
Єдиний унікальний № 320/2817/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001628 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 11 січня 2012 року Мелітопольським міськрайонний судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на один рік; постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2012 року іспитовий строк було скасовано та направлено до місць позбавлення волі строком на три роки;

2) 20 березня 2013 року Мелітопольським міськрайонний судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України до трьох років одного дня позбавлення волі; звільненого 19 лютого 2016 року по відбуттю терміну покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, 395 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скоротити йому строк покарання на 1 рік, так як вважає, що його занадто суворо покарали. Ще просить правильно перерахувати йому строк попереднього ув`язнення, зауваживши, що дата його арешту 28.04.2016 року.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив вирок суду залишити без задоволення; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та ст. 395 КК України і на підставі ст. 70 КК України йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичної затримки з 16 години 00 хвилин 28 квітня 2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено той самий утримання під вартою.

Зарахувано в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в період часу з 28 квітня 2016 року по 10 березня 2017 року, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто один рік вісім місяців двадцять днів.

В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
Згідно з вироком суду, 01 квітня 2016 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , завів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в безлюдне місце, розташоване біля вказаного будинку, де повалив неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 на землю та наніс йому приблизно шість ударів ногою в область голови. Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи єдиний умисел, погрожуючи подальшим застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та скориставшись тим, неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 не чинить опір, повторно, відкрито викрав чоловічі кросівки, виготовлені зі штучної шкіри чорного кольору, з маркуванням фірми «Adidas» білого кольору, вартістю 450 гривень 00 копійок, чим заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 450 гривень 00 копійок.

Крім того, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2012 року обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України та йому було призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на один рік. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2012 року іспитовий строк було скасовано та обвинуваченого ОСОБА_6 направлено до місць позбавлення волі строком на три роки. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України та йому було призначене покарання у виді одного року позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України було приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2012 року та остаточно призначено покарання у виді трьох років одного дня позбавлення волі.

19 лютого 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 в зв`язку з відбуттям терміну покарання був звільнений з місць позбавлення волі Бердянської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області № 77, де відбував призначене судом покарання. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було встановлено адміністративний нагляд за місцем проживання, строком на один рік, та покладено наступні обмеження: заборона виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу в період з 21 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин ранку наступного дня; заборона виїзду в особистих справах за межі району (міста) без дозволу керівництва відділу поліції; зобов`язання явки на реєстрацію до відділу поліції від одного до чотирьох разів на місяць протягом терміну адміністративного нагляду. 19 лютого 2016 року, в день свого звільнення, обвинувачений ОСОБА_6 був ознайомлений з постановою суду, про що поставив свій особистий підпис, а також попереджений про кримінальну відповідальність за порушення встановлених постановою суду обмежень. Після цього обвинувачений ОСОБА_6 прибув до обраного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з`явився до Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області для реєстрації як особа, у відношенні якої встановлений адміністративний нагляд. Однак, 05 березня 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин самовільно залишив обране місце проживання, про що не повідомив орган, що здійснює адміністративний нагляд, та почав проживати за адресою: АДРЕСА_3 .

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та за ст. 395 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ст. 186 ч.2 КК України та ст. 395 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано, що останній щиро розкаявся у вчиненому, за місцем відбування покарання характеризується задовільно, а тому суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке ні є максимальним, передбаченого санкцію ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення ОСОБА_6 остаточно призначеного місцевим судом покарання, оскільки, будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не встав, про що свідчить те, що ці злочини їм було скоєно через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, а тому призначене остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 5 років позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), а також те, що ОСОБА_6 тримався під вартою після проголошення вироку до набрання ним законної сили з 11.03.2017 року по 20.06.2017 року включно, колегія суддів зараховує цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 11.03.2017 року до 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: