УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/66/17-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017, яким
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, працюючого оператором бурильної установки в МПП «Комета» с. Буки Малинського району, не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк - 3 (три ) роки 6 (шість) місяців без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ухвалено звільнити засудженого від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один ) рік.
На підставі ст.76 КК України ухвалено встановити засудженому наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Речовий доказ по справі: автомобіль марки " Fогd Sкогріо" державний номер НОМЕР_1 , що переданий на зберігання ОСОБА_10 ухвалено залишити ОСОБА_10 .
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 17 години 23 вересня 2016 року, в порушення вимог пунктів 2.1., 2.9 (а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи прав на керування транспортним засобом, керуючи автомобілем марки " Fогd Sкогріо " державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , рухався по автодорозі "Буки - Луки " в Малинському районі у напрямку с. Луки.
В салоні автомобіля також знаходилися пасажири: ОСОБА_8 , неповнолітній ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Здійснюючи керування транспортним засобом, ОСОБА_7 в порушення вимог пунктів 1.10,12.1 ПДР України, а саме не урахував дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечну швидкість руху автомобіля, в результаті чого не впорався з керуванням транспортним засобом, змінив напрямок руху автомобіля, з`їхав у кювет, де здійснив зіткнення з ростучим деревом та перекидання автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя та здоров`я в момент їх спричинення у вигляді перелому тіла обох поперечних відростків з переходом на отвір відростків другого шийного хребця.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію дій останнього просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок та призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до статті 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком 3 роки. Покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи. Посилається на те, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого відповідно до ст. 409 КПК України. Зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції в порушення зазначених норм законодавства не в повній мірі оцінив обставини вчиненого кримінального правопорушення. А саме те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, характер та обсяг допущених грубих порушень Правил дорожнього руху України, тяжкі наслідки, шкода завдана злочином не відшкодована. Суд хоч у вироку і вказав обтяжуючу вину обставину, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, однак в повній мірі не врахував її при призначенні основного покарання. Вказує, що думка потерпілої щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні. Однак з урахуванням деяких обставин, на думку обвинувачення, до обвинуваченого ОСОБА_7 може бути застосоване звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, але в максимальному розмірі, тобто 3 років, таке покарання очевидно сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, як засудженим так і іншими особами.
В поданих запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Малинського районного суду залишити без змін. Стверджує, що апеляція заступника прокурора Житомирської області є безпідставною. Обвинувачений зазначає, що згоден з тим, що є винним у вчиненні кримінального правопорушення, кається, намагається допомогти потерпілим, надавав слідству та суду правдиві покази, приходив за викликом до слідчого та суду. Наголошує, що вчинив злочин не умисно. Хоч і не відшкодував шкоду потерпілій за автомобіль, але не відмовляється її відшкодовувати, оскільки працює і по мірі можливості буде її відшкодовувати. З потерпілими примирився.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого та потерпілу, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
У ст.65 КК України передбачено, що суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Відповідно з роз`ясненнями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеню тяжкості, обставин вчиненого злочину, його наслідків та ін. При цьому судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, що вчинили злочини, зокрема на ґрунті пияцтва.
При призначенні покарання необхідним є застосування таких заходів та мір покарання, які надають засудженому можливість повною мірою відчути та зрозуміти наслідки його кримінально карних діянь.
Вказаних положень Закону місцевий суд дотримався не в повній мірі виходячи із наступного.
Так, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_8 згідно висновку експерта (а.с.67) отримала тілесні ушкодження тяжкого ступеня важкості, що є небезпечними для життя та здоров`я в момент їх спричинення. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив вказане кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Дані обставини не в повній мірі були враховані судом першої інстанції. Хоч обвинувачений і характеризується позитивно за місцем проживання, раніше не судимий, проявив щире каяття та сприяння розкриттю злочину, але шкода, завдана потерпілій ОСОБА_10 пошкодженням автомобіля, ним не відшкодована.
Крім того слід зазначити, що ОСОБА_8 керував траспортинм засобом, достовірно будучі обізнаним про відсутність у нього такого права взагалі навіть при дозволі потерпілої ОСОБА_12 , власниці автомобіля.
Колегія суддів погоджується і з доводом апелянта, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 невиправдано м`яке покарання у вигляді мінімального покарання відповідно санкції статті кримінального закону так і мінімального іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, яке не відповідає тяжкості вчиненого, особі обвинуваченого та є явно несправедливим.
Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 має бути призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі з застосуванням звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, але в максимальному розмірі, тобто 3 років, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
В решті вирок не оскаржував ся та підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 22.02.2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України в частині призначеного покарання скасувати.
.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком 3 роки.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки відповідно до ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набуває чинності негайно, може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: