Справа № 1-кс/331/4109/2016
331/8297/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000091, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2016 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, працюючого охоронцем ТОВ «Зерноолія», одруженого, маючого на утриманні 3-х неповнолітніх дітей: 2005 р.н., 2009р.н., 2011 р.н., зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000091, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2015 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що 22 квітня 2015 року Жмеринським РВК, Вінницької області призвано громадянина ОСОБА_5 на військову службу.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметник 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

З січня 2015 року до цього часу на посаді командира 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 військову службу за контрактом проходить майор ОСОБА_6 .

Згідно ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

За своїм військовим званням начальниками є: сержанти і старшини для рядових і матросів однієї з ними військової частини; прапорщики і мічмани для сержантів і старшин, рядових і матросів однієї з ними військової частини; молодші офіцери для сержантів, прапорщиків і мічманів однієї з ними військової частини і старшин, рядових і матросів; старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів.

Однак діючи в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

25 червня 2016 року близько 00 год. 30 хвилин під час виконання бойового завдання щодо переміщення підрозділу 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 залізничним транспортом з АДРЕСА_2 до місця зосередження НОМЕР_2 загальновійськового Новомосковського полігону, а саме під час перевірки особового складу, який знаходився у пасажирських вагонах потягу на станції завантаження техніки у АДРЕСА_2 , командиром 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 у тамбурі вагону було виявлено військовослужбовця 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння.
Майор ОСОБА_6 , який відповідно до ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо солдата ОСОБА_5 за службовим становищем та за військовим званням є прямим начальником, зробив зауваження солдату ОСОБА_5 з приводу порушення їм військової дисципліни та наказав йому відправитися до свого спального місця у вагоні для відпочинку

Проте солдат ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, в умовах особливого періоду та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діставши складний туристичний ніж, який є холодною зброєю, завдав один удар ножем в область правої здухвинної ділянки та один удар в область лівого ліктьового суглобу, заподіявши майору ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження у вигляді ран правої здухвинної ділянки та лівого ліктьового суглобу.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.405 КК України, - заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
На теперішній час місце перебування останнього не встановлено.

30 листопада 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України.

30 листопада 2016 року у зв`язку із неможливістю встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 , його оголошено у розшук.

08 грудня 2016 року заступник військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по кримінальному провадженню № 0000091, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 08 грудня 2016 року дозволено затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою його приводу, по кримінальному провадженню № 0000091, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України. Виконання ухвали про здійснення приводу доручено органу, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.. Строк дії ухвали встановлено до 05 травня 2017 року.

23.12.2016 року підозрюваний ОСОБА_5 самостійно з`явився до військової прокуратури Запорізького гарнізону.

23.12.2016 року підозрюваного ОСОБА_5 повторно під розписку повідомлено про підозру.

23.12.2016 року підозрюваному ОСОБА_5 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та матеріали, якими обґрунтовується необхідність запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засідання внесене клопотання підтримав.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив суд обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, посилаючись на те, що має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей: 2005 р.н., 2009 р.н., 2011 р.н., має постійне місце роботи та проживання, а також він є єдиним утримувачем родини.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні прийшов до наступного.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України; наявністю ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом; продовжувати злочинну діяльність.
При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Як вбачається з доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 тяжкого злочину, підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України доказами, а саме: показаннями свідків, підозрюваного та іншими матеріалами досудового розслідування.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в суді не доведено існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк до 7 років; ОСОБА_5 є здоровим і на тяжкі хвороби не страждає, а відомостей щодо наявності у нього будь-яких психічних та інших хронічних захворювань в матеріалах кримінального провадження не має; підозрюваний ОСОБА_5 є особою, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей: 2005 р.н., 2009 р.н., 2011 р.н., які перебувають на його утриманні.

Аналізуючи обставини справа, дані про особу підозрюваного, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, слідчий суддя приходить до висновку, що в даній, конкретній справі, найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваного ОСОБА_5 може бути особисте зобовязання із покладенням на підозрюваного обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання заступника військового прокурора Запорізького гарнізону ОСОБА_4 є не доведеним, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 184, 194 КПК України, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000091, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2016 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) з`являтися до органів досудового слідства і суд, за першим викликом та у призначений час;

3) не відлучатися за територію України, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

4) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0, 25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали покласти на військову прокуратуру Запорізького гарнізону.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
23.12.2016