печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

12.10.2016 адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, посилаючись на наступні факти та обставини.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі №757/46544/16-к за клопотанням слідчого в особливо важливих справах п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 накладено арешт на грошові кошти, які вилучені на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2016 року по справі №757/42221/16-к у під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , а саме 303 264,00 (триста три тисячі двісті шістдесят чотири) доларів США та 15 065, 00 (п`ятнадцять тисяч шістдесят п`ять) євро, (у відповідності до опису серій та номерів купюр, вказаних в ухвалі).
Проте, як зазначено адвокатом в клопотанні, вказана ухвала постановлена слідчим суддею з істотними порушеннями вимог КПК України, оскільки всупереч положенням ч. 1 ст. 172 КПК України власника тимчасово вилученого майна не було повідомлено про судовий розгляд відповідного клопотання органу досудового розслідування, чим позбавлено його права на захист, а висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту вилучених за місцем проживання ОСОБА_6 грошових коштів не відповідають фактичним обставам справи.
Прокурор ОСОБА_7 про місце, день і час судового розгляду був повідомлений належним чином, не з`явився, слідчий суддя, з огляду на положення ч.2 ст. 174 КПК України, визнав можливим провести розгляд клопотання за відсутності прокурора, не зважаючи на його клопотання про перенесення судового засідання, з огляду на присутність в ньому особи, за клопотанням якої було накладено арешт слідчого ОСОБА_4 , а також приймаючи до уваги стислі строки розгляду такого роду клопотань, передбачені вказаною нормою КПК.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 в обґрунтування клопотання, слідчого, який заперечував проти його задоволення, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що ГСУ Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0002973 від 08.11.2014 р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що посадові особи Харківської міської ради всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 134 Житлового кодексу Української РСР, п. 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, шляхом створення впродовж 2008-2010 років обслуговуючих кооперативів житлово-будівельних кооперативів, вказаних слідчим у клопотанні, засновниками та учасниками у яких являлись особи з їх близького оточення, за сприяння їм у виготовленні відповідних правовстановлюючих документів, незаконно привласнили належні територіальній громаді м. Харкова земельні ділянки загальною площею понад 650 га вартістю більше 4,05 млрд. грн., які обернули на свою та користь інших осіб.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі №757/46544/16-к за клопотанням слідчого ОСОБА_4 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_6 в розмірі 303 264,00 доларів США та 15 065, 00 євро.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в ОСОБА_6 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
З огляду на ці положення закону, суд не приймає до уваги доводи клопотання адвоката про порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України щодо обов`язкового повідомлення власника тимчасово вилученого майно про розгляд відповідного клопотання органу досудового розслідування.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2016, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що вищевказане майно відповідає критеріям, зазначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України та може бути використане для забезпечення можливості конфіскації майна та спеціальної конфіскації. Крім того, слідчий суддя зазначає про те, що незастосування арешту коштів ОСОБА_6 призведе до їх втрати і перешкодить забезпеченню збереженню речових доказів.
Вирішуючи питання поставлені у клопотанні про скасування арешту слідчий суддя виходить з наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону № 1019-VIII від 18.02.2016 (далі КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 170 КПК України).
У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в постанові № 4 від 07.02.2014 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
При розгляді даного клопотання встановлено, що грошові кошти в розмірі 303 264,00 доларів США та 15 065,00 євро, на які накладено арешт, на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , що не оспорюється сторонами.
Із фабули кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування ведеться відносно посадових осіб Харківської міської ради, а не засновників (учасників) обслуговуючих житлово-будівельних кооперативів.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягується і статусом підозрюваного в даному кримінальному провадженні не наділений, як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду клопотання про скасування арешту.
Крім того, ОСОБА_6 до клопотання про скасування арешту надав документальне підтвердження походження арештованих грошових коштів.
Так, з наданих до матеріалів справи декларацій та звітів ОСОБА_6 вбачається, за період з 2009 по 2015 роки, ОСОБА_6 було офіційно задекларований дохід, отриманий ним від здійснення підприємницької та трудової діяльності у сумі 3 376 437,00 грн., що в еквіваленті за вказаний період (з урахуванням коливання курсів гривні до іноземних валют) становить приблизно 671 182,40 доларів США.
Зокрема відповідно до звіту суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за 2009 рік, ОСОБА_6 було задекларовано 666 414,00 грн., що на той час в еквіваленті складало приблизно 85 534,20 доларів США (офіційний курс гривні відносно долара США середній за 2009 рік за даними Національного банку України (режим доступу: https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls) складає 779,12 грн. за 100 доларів США).
Відповідно до звіту СБПФОПЄД ОСОБА_6 за 2010 рік, задекларовано 1 074 335, 00 грн., що в еквіваленті складало приблизно 135 381,00 доларів США (офіційний курс гривні відносно долара США середній за 2010 рік за даними Національного банку України (режим доступу: https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls) складає 793,56 грн. за 100 доларів США).
Згідно з відомостями про майно, доходи, видатки, і зобов`язання фінансового характеру за 2011 рік дохід ОСОБА_6 склав 550 787,00 грн. що на той час в еквіваленті складало приблизно 69 128,35 доларів США (офіційний курс гривні відносно долара США середній за 2011 рік за даними Національного банку України (режим доступу: https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls) складає 796,76 грн. за 100 доларів США).
Відповідно до даних податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік дохід ОСОБА_6 склав 64 183,00 грн., що на той час в еквіваленті складало приблизно 8 031,91 доларів США. (офіційний курс гривні відносно долара США середній за 2012 рік за даними Національного банку України (режим доступу: https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls) складає 799,10 грн. за 100 доларів США).
У декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2013 рік зазначена загальна сума доходу ОСОБА_6 в сумі 1 328 832,00 грн. що на той час складало в еквіваленті приблизно 166 249,47 доларів США. (офіційний курс гривні відносно долара США середній за 2013 рік за даними Національного банку України (режим доступу: https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls) складає 799,30 грн. за 100 доларів США).
У декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік зазначена загальна сума доходу ОСОБА_6 в сумі 1 440 042,00 грн. що на той час складало в еквіваленті приблизно 121 147,34 доларів США (офіційний курс гривні відносно долара США середній за 2014 рік за даними Національного банку України (режим доступу: https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls) складає 1188,67 грн. за 100 доларів США).
У декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік зазначена загальна сума 1 872 312,00 грн. що на той час складало в еквіваленті приблизно 85 710,13 доларів США. (офіційний курс гривні відносно долара США середній за 2015 рік за даними Національного банку України (режим доступу: https://bank.gov.ua/files/Exchange_r.xls) складає 2184,47 грн. за 100 доларів США).
Крім цього, ОСОБА_6 05.08.2016 р. було здійснено продаж нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до змісту договору купівлі-продажу ОСОБА_6 в якості продавця одержав грошові кошти в сумі 1 251 300 грн., що складало приблизно 50 455,00 доларів США.
Наведені докази, які отримані слідчим суддею в умовах забезпечення сторонам свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто в умовах реалізації конституційного принципу змагальності, істотно підривають твердження органу досудового розслідування про ймовірне походження зазначених грошових коштів від незаконних дій ОСОБА_6 пов`язаних із створенням кооперативів обслуговуючих кооперативів.
Щодо можливості використання арештованого майна для конфіскації та/або спеціальної конфіскації слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 170 КПК України арешт з метою забезпечення подальшої конфіскації майна може бути застосований лише відносно підозрюваного або обвинуваченого, однак як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 про підозру в даному кримінальному провадженні не повідомлялося.
Крім того, частиною 4 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п. 1-4 ч. 1 ст. 962 КК України.
Відповідно до п. 1-4 ч. 1 ст. 962 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; були предметом злочину; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину.
Виходячи з вказаних норм, арешт майна третьої особи з метою спеціальної конфіскації можливий виключно за одночасної наявності таких умов: третя особа набула майно безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості; третя особа знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п. 1-4 ч. 1 ст. 962 КК України.
Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_6 набув грошові кошти, на які накладено арешт, безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості.
Підсумовуючи викладене, враховуючи, що ОСОБА_6 не є особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, про підозру у вчиненні злочину йому не оголошено, що виключає можливість накладення арешту на його майно з підстав визначених ч. ч. 4, 5, 6 ст. 170 КПК України, стороною захисту при розгляді клопотання надано належні документи, які безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_6 реального законного доходу, який відповідає вилученій в нього під час обшуку сумі грошових коштів та може свідчити про їм правомірне походження, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особою майном та обумовлювали арешт її майна, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :

Клопотання власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна - задовольнити.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі №757/46544/16-к на грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 303 264,00 (триста три тисячі двісті шістдесят чотири) доларів США та 15 065, 00 (п`ятнадцять тисяч шістдесят п`ять) євро, - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1