Провадження № 1-кп/317/59/2017
Справа № 317/4933/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участі:

прокурорів ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000420 від 02.07.2015 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чаплине Василівського району Запорізької області, українця, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 21.07.2014 р. № 607/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. На виконання зазначеного Указу, 05.09.2014 року ОСОБА_8 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . У цей же день наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_8 призначено на посаду водія другого мотопіхотного взводу другої мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 р. № 1932-ХІІ зі змінами, особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації, таким чином настав особливий період, який діє по теперішній час.
Солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_8 09.07.2015 р. убув у відпустку до 15.07.2015 р. та 16.07.2015 р. повинен був прибути до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розташовувалась у АДРЕСА_3 . Проте перебуваючи у відпустці, солдат ОСОБА_8 звернувся до лікувального закладу та перебував на лікування до 30.09.2015 р., та 01.10.2015 р. не прибув без поважних причин з лікувального закладу на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташовувалась у АДРЕСА_3 .
15.11.2016 р. ОСОБА_8 самостійно прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону з зізнанням.
В період з 01.10.2015 р. до 15.11.2016 р. солдат ОСОБА_8 час проводив на власний розсуд, у військовій частині був відсутній, службові обов`язки не виконував, об`єктивних причин, що заважали йому прибути до військової частини та продовжити службу не було.
Обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю, зазначив, що з 09.07.2015 р. він убув у відпустку з військової частини та 16.07.2015 р. мав повернутись. Вчасно не повернувся, оскільки лікувався від радикуліту до кінця вересня. У жовтні він був працездатний. Не повернувся на службу, оскільки ним ніхто не цікавився. Не знав наслідків нез`явлення на службу. Взагалі службу продовжувати хотів. Якщо б йому зателефонувало командування, то він одразу повернувся б на службу. На теперішній час він проживає з дружиною, оформлює пенсію, оскільки має пільговий стаж. У вчиненому розкаюється.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого, який також не заперечував проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем служби характеризується негативно, має постійне місце проживання, одружений, не працевлаштований, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, приймав участь в антитерористичній операції.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення з зізнанням. При цьому, щире каяття ОСОБА_8 засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_8 , думку прокурора, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що він не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, суд дійшов висновку про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 суд за власною ініціативою не обирає.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1