233 № 233/5941/16-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника

неповнолітнього ОСОБА_5 ,

неповнолітнього ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області клопотання про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001249 від 15 жовтня 2016 року) відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, який навчається у 8 класі Костянтинівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат № 32 Донецької обласної ради, зареєстрованого та проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:

15 жовтня 2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, (більш точної дати та часу в ході слідства не встановлено), малолітній ОСОБА_6 , разом із своїми знайомими неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували в парку, розташованому поблизу будинку № 19 по вул. Ціолковського м. Костянтинівка Донецької області, де йшла алеєю парку у бік проїжджої частини вул. Ціолковського м. Костянтинівка громадянка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в правій руці тримала жіночу сумку. У цей час у малолітнього ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення жіночої сумки у ОСОБА_9 , у зв`язку з чим він пішов за нею. Реалізуючи свій злочинний намір, малолітній ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному парку, поблизу проїжджої частини вул. Ціолковського м. Костянтинівка, підійшов до громадянки ОСОБА_9 та діючи умисно, шляхом ривку відкрито викрав її майно, а саме: замшеву сумочку чорного кольору, розмірами 30х20 см, яка для потерпілої не становить матеріальної цінності; гаманець зі шкірозамінника чорного кольору, розмірами 15х8 см, у вигляді книжки, з трьома відділеннями, на кнопці, який для потерпілої не становить матеріальної цінності; іконку, розмірами 3х5 см, з дерева, коричневого кольору, з зображенням «Святої Алли», яка для потерпілої не становить матеріальної цінності; іконку, розмірами 9х7 см, із пластику блакитного кольору, із зображенням «Святої Алли», яка для потерпілої не становить матеріальної цінності; грошові кошти у сумі 90 грн., після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав матеріальний збиток потерпілій на суму 90 грн.

Неповнолітній ОСОБА_6 свою вину визнав повністю та пояснив суду, що 15 жовтня 2016 року приблизно о 14 годині 00 хвилин він разом зі своїми товаришами перебував в парку, поблизу будинку № 19 по вул. Ціолковського м. Костянтинівка Донецької області, де побачив раніше незнайому йому жінку, яка йшла алеєю парку у бік проїжджої частини та у руці тримала жіночу сумку. Він підбіг до цієї жінки та вирвав з її руки сумку, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами у розмірі 90 грн., 2 іконки. Свою вину визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаявся.

Крім повного визнання своєї вини неповнолітнім ОСОБА_6 , його винуватість у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, встановленого ухвалою, повністю доказана дослідженими судом доказами.

- протоколом огляду місця події від 15 жовтня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , у ході якої було оглянуто ділянку місцевості, розташовану в парку, де встановлено пам`ятник загиблим воїнам Афганістану поблизу будинку №19 по вул. Ціолковського м. Костянтинівка Донецької області, під час якого ОСОБА_9 розказала та показала на місці обставини вчинення відносно неї суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення;

- протоколом слідчого експерименту від 10 листопада 2016 року за участю свідка ОСОБА_8 , під час проведення якого він розповів та показав на місці про обставини вчинення ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення;

- протоколом слідчого експерименту від 10 листопада 2016 року за участю свідка ОСОБА_7 , під час проведення якого він розповів та показав на місці про обставини вчинення ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що мало місце суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, провина неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, повністю доведена.

Суд вважає, що дії неповнолітнього ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинив суспільно-небезпечне діяння.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, настає з 14 років.
Однак це діяння вчинене неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.
Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Суд встановив, що неповнолітній ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння середньої тяжкості, за місцем навчання та місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, фтізіатра не перебуває, з 2012 року перебуває на обліку у психіатричному диспансері з діагнозом легка розумова відсталість з поведінковими порушеннями, проживає та виховується в неповній родині в задовільних житлово-побутових умовах, щиро розкаявся.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 1188 від 11 листопада 2016 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявляє ознаки легкої розумової відсталості з незначними поведінковими порушеннями, на резидуально органічному фоні (олігофренія в ступені легкої дебільності з емоційно-вольовою нестійкістю в ред. МКБ-9). У ОСОБА_6 відмічаються ознаки психологічного недорозвитку прямо та безпосередньо зв`язаного з основним психічним діагнозом. Будь-яких виражених індивідуально-психологічних особливостей, які істотно впливають на поведінку ОСОБА_6 , не виявляється. Питання про відповідність психологічного розвитку календарному віку коректне тільки стосовно психічно здорового суб`єкта. З урахуванням вказаного психологічного недорозвитку, індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_6 він не може у достатньому ступені вірно розуміти характер та значення своїх дій, у тому числі і протиправних, не може критично їх оцінювати та передбачити їх наслідки. У застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує у постановці на облік до лікаря-психіатра та динамічному спостереженні за місцем проживання.
Обставинами, що пом`якшують покарання неповнолітнього ОСОБА_6 , суд вважає щире каяття, вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім.

Обставиною, що обтяжує покарання неповнолітнього ОСОБА_6 , суд вважає вчинення суспільно-небезпечного діяння щодо особи похилого віку.

Відповідно до ст.497 КПК України під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених ч.1 цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності з ч.ч.1,2 п.п.1,3 ч.3 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Прокурор, захисник просили звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження, враховуючи його щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім та бездоганну поведінку на час розгляду справи, із закриттям кримінального провадження відповідно до ст.497 КПК України.

Неповнолітній ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_5 згодні на закриття кримінального провадження та застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.

Суд, з`ясувавши думку учасників процесу, вважає можливим на підставі ст.497 КПК України закрити кримінальне провадження із застосуванням до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.

З урахуванням вчиненого злочину середньої тяжкості, особи неповнолітнього ОСОБА_6 , який щиро розкаявся та на час розгляду справи його поведінка є бездоганною, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без застосування кримінального покарання, та у відповідності зі ст.497 КПК України закриває кримінальне провадження із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру, передбаченого ст.105 КК України, у вигляді застереження.

Цивільний позов не заявлено.

Відомостей щодо речових доказів та судових витрат суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 498, 500, 501 КПК України, ст. 105 КК України, -
у х в а л и в:

Відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка Донецької області, кримінальне провадження за ч.1 ст.186 КК України - закрити.

Застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя