Єдиний унікальний номер 225/523/16-к Номер провадження 11-кп/775/124/2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2017 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені Артемівського міськрайонного суду Донецької області апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівки Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 256 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів та стягнуто судові витрати в розмірі 613,84 гривень на користь держави

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_9 в період часу з 1.07.2015 року по 3.10.2015 року діючи умисно, перебуваючи на території міста Дзержинськ (зараз м. Торецьк) шляхом телефонних дзвінків, використовуючи мобільний номер НОМЕР_1 , передавав своїй цивільній дружині на її мобільний номер НОМЕР_2 , яка перебувала на території м. Горлівка, інформацію з метою сприяння учасникам незаконного військового збройного формування у реалізації їх злочинних намірів щодо вчинення злочинів відносно військовослужбовців підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні Антитерористичної операції та створення умов, які сприяють діяльності незаконного військового збройного формування. Зокрема, передавав інформацію про дислокацію та рух військової техніки та особового складу в населених пунктах Диліївка, Неліпівка м. Торецька Донецької області, в районі населеного пункту Красне Артемівського району, інформацію щодо розміщення диверсійно-розвідувальних груп (ДРГ) на території с. Новгородське м. Торецька, інформацію щодо перебування та переміщення на залізничній станції «Фенольна» в с. Новгородське м. Торецька Донецької області бронетехніки підрозділів ЗСУ та з м. Костянтинівка в напрямку АДРЕСА_3 . Його цивільна дружина, відносно якої матеріали за ознаками ч.1 ст.258-3 КК України виділені в окреме провадження, шляхом мобільного зв`язку передавала представнику непередбачених законом збройних формувань організації «ДНР» з позивним « ОСОБА_10 », який перебував в м. Горлівка Донецької області, що тимчасово непідконтрольна українській владі.

Злочинна діяльність ОСОБА_9 була припинена співробітниками Служби безпеки України у зв`язку з його затриманням.

Суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 та засудив його за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 256 КК України, як заздалегідь не обіцяне сприяння учасникам злочинної організації шляхом надання інформації.

В апеляціях:

прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд безпідставно змінив кваліфікацію дій ОСОБА_9 . Наполягає на постановленні нового вироку, яким просить визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 258-3 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років без конфіскації майна.

захисник ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 256 КК України, змінити у зв`язку із суворістю покарання. Зазначає, що судом не в повній мірі виконані вимоги ст. 65 КК України. Так, ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце роботи, за місцем проживання характеризується позитивно. Захисник просить суд призначити ОСОБА_9 покарання з іспитовим строком.

обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Просить суд визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 256 КК України. Зазначає, що він не приймав участь, а також не надавав жодної інформації учасникам так званої «ДНР». Він дійсно спілкується з цивільною дружиною, яка мешкає на території тимчасово непідконтрольній Україні. Його розмови носили лише побутовий характер та не містять ознак будь-якого злочину.

Заслухавши доповідача, обвинувача, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого та захисника, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення скарги прокурора, наполягали на задоволенні своїх скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення за ст. 258-3 ч. 1 КК України, а саме сприяння діяльності терористичної організації. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, але помилково перекваліфікував його дії на ст. 256 ч. 1 КК України, як заздалегідь не обіцяне сприяння учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності шляхом надання інформації.

Відсутність чіткого порядку визнання організації терористичною, на думку суду першої інстанції, не дає можливості реалізувати положення ст. 24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» яка, як слідує з її змісту потребує рішення суду щодо визнання організації терористичною, а з цих підстав і статті 258-3 Кримінального кодексу України, щодо притягнення до відповідальності за створення терористичної групи чи терористичної організації, або сприяння таким.

Суд першої інстанції вважає, що Законом України «Про боротьбу з тероризмом», ані будь-яким іншим законодавчим актом не визначено порядок визнання організації терористичною. Зокрема, не визначено орган державної влади, до повноважень якого відноситиметься право звернення до суду, підсудність таких справ, можливу доказову базу, процедуру розгляду судами, тощо. Звернення Верховної Ради України, що затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII лише закликає міжнародних партнерів України визнати певні організації терористичними, а не визнають їх такими. Крім того, суд першої інстанції звертає увагу, що на сьогоднішній день відсутнє будь-яке рішення суду України, яке б визнавало ДНР терористичною організацією.

На противагу викладеному, суд вважає, що під збройними формуваннями слід розуміти воєнізовані групи, які незаконно мають на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову чи іншу зброю.

Крім того, суд першої інстанції визнав, що в період з 1.07.2015 року по 3.10.2015 року ОСОБА_9 дійсно спілкувався зі своєї цивільною дружиною, відносно якої матеріали кримінального провадження за ознаками ч. 1 ст. 258-3 КК України виділені в окреме провадження, яка передавала дані учаснику збройного формування терористичної організації «ДНР» з позивним « ОСОБА_11 », тобто був обізнаний про те, що вона пов`язана з незаконними збройними формуваннями, так званою ДНР, але жодної згадки про те, що ДНР є терористичною організацією дані розмови не містять.

Такий висновок суду першої інстанції є передчасним, тому, колегія суддів не може з ним погодитись.

Так, поняття терористичної організації визначено в статті 1 вищевказаного Закону, відповідно до якого терористична організація це стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого проведено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Враховуючи вищевикладене, вказана організація «ДНР» підпадає під зазначені ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Водночас в ст. 24 зазначеного закону йдеться про відповідальність організації за терористичну діяльність та наслідки такої діяльності для неї, а також порядок її ліквідації. Зокрема, необхідно зазначити, що відповідальність за вчинення злочину такою організацією дійсно може наставати лише після розгляду судом обвинувального акту по суті за обвинувачення такої організації в злочинах, передбачених ст.ст. 258 - 258-5 КК України. Однак, положення ст. 24 виказаного закону жодним чином не поширюються на порядок надання правового статусу юридичним особам, організаціям, які організовуються для подальшого здійснення терористичних актів, а відтак твердження суду у вказаній нормі є не обґрунтованим та безпідставним.

Крім того, відповідно до постанов Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБОЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-УІІІ від 27 січня 2015 року; «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схвалену постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2015 року № 145-УІІІ; «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схвалену постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ, в яких «ДНР», «ЛНР» визначено терористичними організаціями, референдум, проведений у травні 2014 року, фіктивним, проведеним у неконституційний спосіб, Російську Федерацію визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнано терористичними організаціями.

Аналіз кримінального законодавства, рішення Варшавської конвенції 2001 року, Резолюції Ради Безпеки ООН від 28 вересня 2001 року №1373 по боротьбі з тероризмом, а також відповідних положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» показує, що терористична організація виділена, як вид злочинної організації за спеціальною метою - здійснення терористичної діяльності. Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення як засобу досягнення поставленої мети.

13 квітня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/9 від 7 жовтня 2014 року районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Узагальнюючи вищевикладене, слід прийти висновку, що необхідність у визнанні так званих «ДНР» та «ЛНР» терористичними організаціями будь яким нормативно - правовим актом відсутня та не передбачена чинним законодавством.

Більш того, державою Україною так звані «ДНР» та «ЛНР» визнано терористичними організаціями, що зазначено у вищевказаній постанові Верховної Ради України від 27 січня 2015 року.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність перекваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_9 є слушними, оскільки висновки суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 , викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

Так, 1.07.2015 року о 20 годині 33 хвилини ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Дзержинську (зараз м. Торецьк) Донецької області, шляхом відповіді на дзвінок своїй цивільній дружині ОСОБА_12 , яка використовувала для зв`язку мобільний телефонний номер НОМЕР_2 , з метою сприяння учасникам терористичної організації «ДНР» в реалізації їх злочинних намірів щодо вчинення злочинів відносно військовослужбовців підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО, та створення умов, які сприяють цій злочинній діяльності, з власного мобільного телефонного номеру НОМЕР_1 передав вказаній вище особі, яка перебувала на території м. Горлівки Донецької області, інформацію щодо перебування у населених пунктах Диліївка, Неліпівка м. Торецька Донецької області військової техніки підрозділів ЗСУ, задіяних у проведенні АТО на території Донецької області. У подальшому, отриману від ОСОБА_9 інформацію, його цивільна дружина, відносно якої матеріали кримінального провадження за ознаками ч.1 ст.2583 КК України виділені в окреме провадження, шляхом мобільного зв`язку передала представнику непередбаченого законом збройного формування терористичної організації «ДНР» з позивним « ОСОБА_10 », який перебував в м. Горлівка Донецької області, що тимчасово непідконтрольна українській владі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність 11.07.2015 року о 17 годині 11 хвилин перебуваючи в м. Дзержинську (зараз м. Торецьк) Донецької області, діючи умисно, шляхом ініціативного дзвінка зі свого мобільного номеру НОМЕР_1 , передав своїй цивільній дружині на той же номер телефону, інформацію щодо розміщення диверсійно-розвідувальних груп (ДРГ) на території с. Новгородське м. Торецька (колишнє м. Дзержинськ) Донецької області.

19.08.2015 року о 07 годині 17 хвилин він же, перебуваючи в м. Дзержинську (зараз м. Торецьк) Донецької області, діючи умисно, шляхом відповіді на дзвінок своєї цивільної дружини, передав останній, яка перебувала на території м. Горлівка, інформацію щодо перебування на залізничній станції «Фенольна» в с. Новгородське м. Торецька Донецької області військової техніки підрозділів ЗСУ, задіяних у проведенні АТО. В подальшому отриману від ОСОБА_9 інформацію його цивільна дружина, шляхом мобільного зв`язку передала представнику непередбачених законом збройних формувань організації «ДНР» з позивним « ОСОБА_10 », який перебував в м. Горлівка Донецької області, що тимчасово непідконтрольна українській владі.

31.08.2015 року о 18 годині 21 хвилині ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Дзержинську (зараз м. Торецьк) Донецької області, діючи умисно, шляхом відповіді на дзвінок своїй цивільній дружині, передав вказаній вище особі, інформацію щодо дислокації в районі населеного пункту Красне Артемівського району Донецької області особового складу та військової техніки підрозділів ЗСУ, задіяних у проведенні АТО на території Донецької області.

03.10.2015 року об 11 годині 09 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Дзержинську (зараз м. Торецьк) Донецької області, діючи умисно, шляхом відповіді на дзвінок своїй цивільній дружині, передав вказаній вище особі, яка перебувала на території м. Горлівки Донецької області, інформацію щодо переміщення бронетехніки підрозділів ЗСУ, задіяних у проведенні АТО на території Донецької області, з м. Костянтинівка в напрямку м. Донецька. У подальшому, всю отриману інформацію, його цивільна дружина, шляхом мобільного зв`язку передала невстановленому представнику організації «ДНР» на ім`я « ОСОБА_13 ».

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 , в обсязі зазначеному у вироку, повністю доведена сукупністю досліджених та проаналізованих в судовому засіданні апеляційного суду доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 , в суді апеляційної інстанції не заперечуючи фактів телефонних розмов з дружиною та їх змісту, своєї винуватості в інкримінованому правопорушенні не визнав, зазначивши, що він дійсно періодично дзвонив своїй цивільній дружині, яка перебуває на тимчасово непідконтрольній владі України території, а саме: в м. Горлівці, та в ході бесіди розповідав їй про те, що бачив у різних місцях м. Торецька (колишнє м. Дзержинськ) Донецької області рух військової техніки ЗСУ, передислокацію військовослужбовців ЗСУ, а також ділився своїми враженнями щодо бойових дій, які відбувалися по лінії розмежування у той період часу, що зазначений в обвинувальному акті. Передавати цю інформацію відповідним особам самопроголошеної ДНР свою дружину він не просив. Більш того, йому не було відомо, що остання передавала їхню розмову комусь з членів самопроголошеної ДНР. Вважає, що його розмови по телефону з цивільною дружиною носили побутовий характер, пов`язаний з ситуацією, що склалася на території Донецької області в наслідок проведення АТО.

Крім того, вина ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 КК України підтверджується доказами, викладеними у вироку нижче.

Відповідно до протоколу ОСОБА_9 затримано 02.11.2015 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченою ч. 1 ст. 258-3 КК України (а.с. 82)

Відповідно до протоколу огляду речей від 03.11.2015 року, був оглянутий мобільний телефон, що належить ОСОБА_9 , марки «Кеероn», в якому містяться сім-картки мобільних операторів «МТС» та «Лайф». При перевірці телефонної книги висвічувався ряд номерів, з яких НОМЕР_2 підписаний як « ОСОБА_14 ». Вказаний номер за оперативними даними належить особі, яка організовує збір та передачу інформації щодо дислокації й переміщення української військової техніки члену самопроголошеної «ДНР» з позивним « ОСОБА_10 » (а.с. 89).

Протокол огляду від 24.12.2015 року, згідно якого був проведений огляд диску, отриманого в ході тимчасового доступу до речей та документів в ТОВ «Астеліт». У відповідності до інформації щодо з`єднань за період часу з 01.07.2015 року до 02.11.2015 року телефонів НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , НОМЕР_2 , яким користувалася його цивільна дружина, НОМЕР_3 , яким користувався член самопроголошеної «ДНР» з позивним « ОСОБА_10 », встановлено, що з номеру НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , були здійснені вихідні та вхідні дзвінки.

Також згідно з зазначеним вище протоколом огляду з номеру на номер НОМЕР_2 , який належить цивільній дружині ОСОБА_9 були здійснені дзвінки, з адресою її розташування АДРЕСА_4 .

Крім цього, цим же протоколом зафіксовані дзвінки з та на номер НОМЕР_3 , який належить члену самопроголошеної «ДНР» з позивним « ОСОБА_10 », цивільної дружини обвинуваченого, з адресою розташування АДРЕСА_3 .

Згідно інформаційного листа Штабу АТО на території Донецької та Луганської областей, згідно з яким була підтверджена інформація військового характеру, а саме: про розташування 01.07.2015 року в населеному пункті Диліївка Дзержинської міської ради Донецької області артилерійського підрозділу ЗСУ; перебування 18.08.2015 року на залізничній станції «Фенольна» в с. Новгородське м. Дзержинська (зараз м. Торецьк) військової техніки сил НОМЕР_4 ; дислокації 30.08.2015 року в районі населеного пункту Красне Артемівського району особового складу та військової техніки ЗСУ; переміщення 02.10.2015 року бронетехніки ЗСУ з м. Костянтинівки в напрямку м. Донецька (а.с. 94-95)

Відповідно до протоколу за результатами здійснення оперативно-технічного пошукового заходу за контррозвідувальною справою, зафіксовані дати та зміст телефонних розмов ОСОБА_9 та його цивільної дружини, під час яких він передавав інформацію, щодо переміщення, військової техніки, ДРГ та особового складу ЗСУ, артобстріли та місця де вони відбувались. (а.с.96-117).

Згідно висновку експерта, надані на дослідження мобільний телефон марки «Кеероn N30» має дві сім-карти мобільних операторів «МТС» та «Лайф». Сім-карта «Лайф» відповідає абонентському номеру НОМЕР_1 . Також була виявлена історія дзвінків та смс-повідомлень, що відносяться до абонентського номеру НОМЕР_2 (а.с.121-124)

Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Донецької області від 25.01.2016 року, у відповідності до якої було надано дозвіл на використання у провадженні результатів проведення негласного розшукового заходу, а саме: протоколу за результатами проведення оперативно-технічного пошукового заходу за контррозвідувальною справою №150 від 27.10.2015 року.

Пунктом 6 ст. 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» передбачено, що « Для виконання визначених законом завдань та за наявності підстав, передбачених статтею 6 цього Закону, в ході контррозвідувальної діяльності органи, підрозділи та співробітники Служби безпеки України мають право: 6) виключно з метою попередження, своєчасного виявлення і припинення розвідувальних, терористичних та інших посягань на державну безпеку України, отримання інформації в інтересах контррозвідки здійснювати на підставі відповідної контррозвідувальної справи заходи, визначені частиною третьою статті 8 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), - лише за ухвалою слідчого судді, постановленою за клопотанням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника, погодженим прокурором. Нагляд за додержанням законів під час проведення контррозвідувальної діяльності здійснюється Генеральним прокурором України, виконувачем його обов`язків або уповноваженими наказом Генерального прокурора України заступниками Генерального прокурора України».

Частина 3 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» називає такі заходи - негласне обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, аудіо-, відеоконтроль особи, аудіо - відеоконтроль місця, спостереження за особою, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж, накладення арешту на кореспонденцію, здійснення її огляду та виїмки, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу.

Аналізуючи зміст розмов ОСОБА_9 з дружиною, колегія суддів зазначає, що він безумовно повинен був і розумів, що інформація повідомлена ним, передається дружиною представникам терористичної організації.

Так, намагання дружини записати інформацію отриману від обвинуваченого свідчить про її намір зберегти її з метою подальшої передачі. При спілкуванні ОСОБА_9 розділяв сторони бойових дій на своїх та чужих. Крім того, в розмовах, передаючи інформацію про переміщення техніки ЗСУ намагався використовувати заходи конспірації, визначаючи види такої техніки скороченими літерами та висказуючи претензії дружині за повільне фіксування такої інформації.

Вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що своїми діями він сприяв саме діяльності терористичної організації, з підстав наведених у вироку вище, при обґрунтуванні неправильності висновків суду першої інстанції про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 . Він безумовно повинен був розуміти і розумів, що передаючи інформацію про рух, дислокацію та переміщення військової техніки ЗС України дружині, яка перебуває на непідконтрольній території України сприяє діяльності саме такої організації. За таких обставин апеляції обвинуваченого та його захисника про виправдання ОСОБА_9 та призначення йому покарання з іспитовим строком не є слушними та задоволенню не підлягають.

Аналіз зібраних по справі доказів свідчить про те, що дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 258-3 КК України сприяння діяльності терористичній організації.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_9 на момент вчинення кримінального правопорушення працював КЛПУ «Міському протитуберкульозному диспансері м. Торецьк» робітником по будівлі (а.с.137), не судимий (а.с.140), не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невролога та психіатра, перебуває на обліку, як особа яка переміщена з тимчасово окупованої території України (а.с.136)

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів враховує, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, характер та незначну тривалість сприяння терористичній організації, дані, що характеризують його як особу.

Крім того, колегія суддів враховує, що істотної шкоди від його протиправної діяльності не настало, зазначений факт суттєво знижує ступень тяжкості скоєного обвинуваченим правопорушення, тому покарання обвинуваченому слід призначити в мінімальних межах санкції статті 258-3 ч.1 КК України без конфіскації майна.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності із ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Відповідно до довідки вартість проведення судової криміналістичної експертизи складає 613,84 грн., суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави вартість даної експертизи в сумі 613,84 гривень ( а.с. 124).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_9 скасувати.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в розмірі 613,84 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Кеероn N30» чорного кольору з червоними вставками IMEI-1: НОМЕР_5 , IMEI-2: НОМЕР_6 , з двома сім-картками мобільних операторів «МТС» та «Лайф», що приєднанні до провадження та зберігаються в службовому боксі для речових доказів ГВ в м. Маріуполі УСБУ в Донецькій області знищити;

- довідку від 29.01.2015 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО та паспорт громадянина України, видані на ім`я ОСОБА_9 , що долучені до дійсного провадження залишити в матеріалах провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 19 жовтня 2016 року по 4 квітня 2017 року.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою, у той же строк з моменту вручення його копії.

Судді