Ухвала
іменем україни
21 березня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
засудженихОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисникаОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003687 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Скадовськ, Херсонської області, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого 19 березня 2003 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, звільненого 12 жовтня 2011 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Чапаєвка, Погребещанського району, Вінницької області, проживаючої на АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_7 , та прокурора ОСОБА_10 , яка брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Соснівського районного суду міста Черкаси від 11 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 11 червня 2014 року засуджено: ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженої.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано винуватими й засуджено за те, що вони 03 вересня 2013 року близько 18 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні розважального закладу «Засада» на вул. Козацькій, 16-а у селищі Оршанець Черкаської області, за попередньою змовою групою осіб з метою незаконного заволодіння чужим майном вчинили напад на бармена закладу ОСОБА_11 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої.

В ході нападу ОСОБА_7 погрожувала ОСОБА_11 ножем, висловлюючи вимогу передати грошові кошти, що знаходились у касі закладу, а ОСОБА_6 підійшов до потерпілої ззаду та тримав її за руки.

Засудженим не вдалося заволодіти грошовими коштами, оскільки ОСОБА_11 почала чинити опір, вирвалася з рук ОСОБА_6 , вибігла на двір та покликала на допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без зміни.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що місцевий суд порушив правила підсудності. За наявності підстав для закриття кримінального провадження, його не було закрито. Вказує на відсутність в своїх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК. Заперечує наявність попередньої змови між ним та ОСОБА_7 . На думку засудженого, в даному випадку має місце добровільна відмова від злочину, оскільки, маючи реальну можливість заволодіти грошовими коштами, цього не було зроблено. Вважає, що в апеляційному порядку судове рішення ухвалене незаконним складом суду. Незважаючи на клопотання сторони захисту, апеляційний суд не дослідив відеозапису з місця події, який не був досліджений судом першої інстанції, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. Як на порушення свого права на доступ до правосуддя посилається на ненадання йому місцевим судом можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а також несвоєчасне направлення матеріалів справи до суду касаційної інстанції, що призвело до затягування касаційного розгляду. Крім того, просить застосувати щодо нього положення ч. 5 ст. 72 КК, зарахувавши строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який дії в інтересах засудженої ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженої внаслідок суворості, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На думку захисника, з урахуванням даних про особу винної та обставин, що пом`якшують покарання, виправлення ОСОБА_7 можливе з призначенням їй покарання за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням положень ст. 69 КК, а також зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК.

Засуджена ОСОБА_12 подала доповнення до касаційної скарги захисника ОСОБА_9 , в яких вказує на порушення місцевим судом вимог ч. 3 ст. 337 КПК. Вважає, що вона обвинувачувалась у вчиненні незакінченого злочину, оскільки згідно обвинувального акту свій злочинний намір ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не довели до кінця. Незважаючи на це, суд засудив їх за ч. 2 ст. 187 КК, тобто за вчинення закінченого злочину, чим погіршив їх становище, порівняно з висунутим обвинуваченням. Крім того, вказує на порушення принципу безпосередності дослідження доказів в частині недослідження судом диску, на якому було зафіксовано подію 03.09.2013, через його пошкодження, а також нез?ясування мотиву й мети вчинення злочину.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особам засуджених, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування місцевим судом положень ст. 65 КК і м`якості призначеного засудженим покарання та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції у цій частині без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали касаційні скарги засудженого і захисника та заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечив проти задоволення касаційних скарг засудженого і захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 не підлягають задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Так, доводи касаційних скарг про порушення вимог процесуального закону місцевим судом, а саме порушення правил підсудності та вихід за межі висунутого обвинувачення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Згідно постанови Президії Верховної Ради України від 15 червня 1992 року № 2437-XII «Про присвоєння найменування новозбудованому населеному пункту Черкаської області» селище Оршанець належить до території Соснівського району міста Черкаси, а тому правила підсудності в даному випадку не порушені.
Наведене у вироку й визнане судом доведеним обвинувачення засуджених, відповідає тому обвинуваченню, яке їм було висунуте органами досудового розслідування. Порушень вимог ст. 337 КПК щодо меж судового розгляду не встановлено.

За змістом статтей 433, 438 КПК касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без задоволення апеляції обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК кваліфіковані правильно.

Так, потерпіла ОСОБА_11 в деталях розповіла суду про обставини вчинення на неї розбійного нападу, в ході якого ОСОБА_7 , висловлюючи вимогу віддати гроші з каси, намагалася приставити їй до шиї ножа, а ОСОБА_6 в цей час ззаду тримав її за руки.

Показання потерпілої ОСОБА_11 також підтверджуються показаннями власника бару ОСОБА_13 , яка бачила обставини події на записі з камери відеоспостереження, свідка ОСОБА_14 , який здійснював затримання підозрюваних, свідка ОСОБА_15 , яка була присутня в якості понятої в ході проведенні слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , під час яких останні добровільно, без жодного тиску в деталях розповіли й показали як вони спланували напад на бармена з метою заволодіння грошовими коштами з каси, а також даними протоколів слідчих дій, в тому числі й протоколом перегляду відеозапису, на якому було зафіксовано подію злочину.

Зібрані у матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду сумніву в їх правдивості.

Незважаючи на те, що відеозапис події злочину не був досліджений в судовому засіданні через пошкодження носія інформації, наявних у матеріалах справи доказів є достатньо для постановлення обвинувального вироку.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про відсутність у його діях ознак попередньої змови були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який дав їм належну оцінку та обґрунтовано визнав неспроможними. З урахуванням поведінки ОСОБА_6 , який під час нападу тримав потерпілу ззаду за руки, доті як ОСОБА_7 погрожувала їй ножем та вимагала передати гроші, об`єктивних підстав вважати, що такі дії не були попередньо погоджені засудженими у суду немає.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу на потерпілого, незалежно від того, чи вдалося винному заволодіти майном, чи ні. Тому доводи засуджених про те, що вони добровільно відмовились від вчинення злочину, не довели його до кінця, оскільки не заволоділи грошовими коштами, є необґрунтованими.

Провівши судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах доводам, у тому числі і тим, на які засуджений, захисник і прокурор послались у касаційних скаргах, й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

З матеріалів справи вбачається, що визначення складу колегії апеляційного суду для розгляду кримінального провадження відбулось у відповідності з вимогами закону, який діяв на той час.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Мотивуючи своє рішення про призначення засудженим покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 187 КК, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особи винних, які характеризуються посередньо, злочин вчинили у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства, на шлях виправлення не став та через 2 роки після відбуття покарання за попереднім вироком вчинив новий злочин.

Обставин, що пом`якшують покарання, вироком суду не встановлено.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі й наявність у ОСОБА_7 на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд обґрунтовано призначив їй мінімальне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, а ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, тобто наближене до мінімального, передбаченого санкцією відповідної норми, яке засудженим слід відбувати реально.

Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.
Підстав вважати його явно несправедливим як через м`якість, про що у касаційній скарзі порушила питання прокурор ОСОБА_10 , так і через суворість, про що йдеться у вимогах касаційної скарги захисника ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає.
Вимоги ОСОБА_6 про застосування положень ч. 5 ст. 72 КК щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягають вирішенню в порядку виконання вироку за результатами визначення точного строку попереднього ув`язнення засуджених в межах даного кримінального провадження.

За таких обставин касаційні скарги засудженого, захисника та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Соснівського районного суду міста Черкаси від 11 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3