Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/5419/17
Провадження № 1-кп/490/727/2017
У Х В А Л А
23 червня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 /в режимі відео конференції/

обвинуваченого ОСОБА_4 /в режимі відео конференції/

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000136 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, є українцем, громадянином України, здобув вищу освіту, перебуває у цивільному шлюбі, виховує ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надає послуги з пасажирських перевезень, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не засуджувався

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, -,

В С Т А Н О В И В :
Органами до судового розслідування та державним обвинуваченням ОСОБА_4 звинуваченого загалом у такому

на початку березня 2017 року він домовився з ОСОБА_8 про збут 2 автоматів АКС-74 без номерів, 960 набоїв калібру 5,45 мм., 2 кілограмів тротилу, 1,91 кілограмів пластиду, 31 УЗРГМ, 18 капсулів детонаторів 8-А, 13 електродетонаторів, 21,8 метрів вогнепровідного шнуру ЩШП, 2 шнурів з трубкою запалювання ЗТПМ-150 без механічного запалювача та шнура з трубкою запалювальною ЗТПМ-50 без механічного запалювача /надалі - предметів/.
При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розподілили ролі, відповідно до чого ОСОБА_4 зобов`язався найти покупців предметів та повідомити їм визначену ОСОБА_8 вартість предметів.
На виконання цієї домовленості наприкінці березня 2017 року ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Києві, познайомився із ОСОБА_9 , який проходить службу у Службі безпеки України на посаді старшого оперуповноваженого на особливо важливих об`єктах 3 відділу 3 управління ГУ БКОЗ, та, не здогадуючись про його місце роботу, запропонував тому придбати в нього у місті Миколаєві вказані предмети.
26 квітня 2017 року у період часу з 13 години до 14 години 50 хвилин ОСОБА_8 , перебваючи у місті Миколаєві на проспекті Богоявленському, 21, на автовокзалі передав ОСОБА_4 вказані предмети.
Того ж дня о 15 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , перебуваючи на автозаправній станції "WOG", яка розташована за адресою: місто Миколаїв, проспект Героїв України, 121, за грошову винагороду в сумі 2.700 доларів США передав вказані предмети ОСОБА_9 .
Його дії кваліфіковані за частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - як збут вогнепальної зброї (крім галдкоствольної мисливської), бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу..

16 червня 2017 року між обвинуваченим /за участі його захисника/ та прокурором укладена угода про визнання винуватості, відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість, щиро каятися та викривати співучасника злочину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, та сторони погодились на призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. При цьому сторони погодились на звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку в 3 роки.

Під час підготовчого провадження прокурор просив про затвердження угоди, посилаючись про те, що ОСОБА_4 зобов`язується під час судового розгляду давати об`єктивні та правдиві показання щодо викриття кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , а саме - у придбанні, зберіганні, носінні та збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, що буде відповідати суспільному інтересу в забезпеченні швидкого розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень.

Обвинувачений під час підготовчого провадження вказував, що свою вину у вчиненні злочину повністю визнає та просить про затвердження угоди.

При цьому він зазначав, що з автовокзалу "Миколаїв" до автозаправної станції предмети переміщувались на автомобілі ОСОБА_9 .
Захисник у суді також просив про затвердження угоди.

Вирішуючи питання про можливість затвердження угоди, суд виходе з приписів статті 474 Кримінального Процесуального Кодексу України.

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

І. Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.
1. Частина перша статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права означає те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави.

В цьому випадку суть викладеного в обвинувальному акті злочину полягає в незаконних операціях із вогнепальною зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами.

При цьому предметом злочину в цьому випадку виступає бойова вогнепальна зброя, бойовими припасами до неї та вибуховими речовинами, що призначені як для використання у бойовій обстановці, так й для організації терористичних актів в тилу.

При цьому суттєвим є обсяг зброї та вибухових речовин, який в цьому випадку є значним.
Суспільна небезпека злочину, про який йдеться в обвинувальному акті, полягає у тому, що внаслідок описаних в обвинувальному акті дій на території без належного контролю України розповсюджується ефективна бойова зброя у значній кількості.

Особливу небезпеку ця обставина набуває у зв`язку із тим, що ці дії вчиняються під час збройного конфлікту на Сході України, який вже призвів до чисельних втрат людського життя та страждань.

За такого описані в обвинувальному акті дії фактично є спрямованими на подальше розпалювання цього конфлікту та збільшення людських жертв від нього.

Наданою угодою пропонується звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Але таке є вочевидь неадекватним характеру та суспільній небезпеки злочинів, вказаних в обвинувальному акті.

До того ж, таке звільнення вочевидь породжуватиме в осіб, що розповсюджують або мають намір розповсюджувати бойову зброю та вибухові речовини на території України всупереч встановленого порядку уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, а за такого - збільшення загрози для життя й здоров`я населення та незалежності й територіальної цілісності України в цілому.

Отже, запропонована угода не відповідає засадам справедливості та принципу верховенства права, адже передбачає застосування неадекватно м`якого покарання за вчинення протиправного діяння.
До того ж, її укладення може мати вкрай негативні суспільні наслідки.

2. Прокурор стверджує, ніби укладання угоди саме на запропонованих ним умовах матиме наслідком отримання від обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження свідчень певного змісту, які призведуть викриттю інших осіб у вчиненні злочинів, "що буде відповідати суспільному інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень".

2.1. Аналізуючи ці твердження, суду необхідно насамперед встановити, у чому ж власно полягає суспільний інтерес у цьому випадку.

Вирішуючи це питання, суд виходе з того, що, як доведено вище, в цьому випадку мова йде про дії, які загрожують життю та здоров`ю населення України, а також - її незалежності та територіальній цілісності.

Таке доводить, що в цьому випадку суспільний інтерес полягає не у чому іншому, як у встановленні усіх фактичні обставини подібних дій та наданні їм адекватної оцінки. Недотримання ж цих вимог поза розумним сумнівом призведе до втрати державою можливості взяти під контроль за зупинити збройний конфлікт, що триває на території України.

2.2. Далі суду належить встановити способи досягнення цього інтересу.

З цього приводу суд відзначає, що встановлення фактичних обставин події та надання їм адекватної правової оцінки можливо досягнути у разі повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кожного випадку вчинення подібних дій з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таке є можливим лише внаслідок судового процесу, що відбувається на засадах змагальності та безпосередності дослідження судом доказів, що надаються сторонами.

2.3. Повертаючись до наданої сторонами угоди, суд відзначає, що нею для досягнення суспільного інтересу пропонується зобов`язати обвинуваченого надати у суді свідчення певного змісту щодо вчинення злочину іншими особами під загрозою ініціювання питання про притягнення його до більш суворої відповідальності.

Проте, процесуальний статус особи, що надає свідчення у суді, є врегульованим у статті 66 Кримінального Кодексу України. Цією статтею, зокрема, закріплений такий статус свідка, який забезпечує можливість надання ним показів у умовах, коли їх зміст не може зашкодити його правам та охоронюваним законом інтересам або правам та охоронюваним законом інтересам пов`язаних із ним осіб.

За логікою законодавця, свідчення саме у таких умовах робить повідомлені свідком відомості достовірними.

Всупереч цього прокурором завбачається шляхом укладання цієї угоди під виглядом показів свідка надати під час розгляду кримінального провадження щодо подій, описаних в обвинувальному акті, пояснення особи, яка в дійсності статусом свідка не користується та є залежною від сторони обвинувачення.

Таке та межує із штучним створенням (точніше - спотворенням) доказів у справі та ставить під загрозу можливість повного та неупередженого розгляду справи відносно обставин незаконного розповсюдження зброї на засадах змагальності. Це ж, в свою чергу, перешкоджає досягненню суспільного інтересу, а отже - суперечить йому.

Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що в цьому випадку запропоновані умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

ІІ. Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості.
Вирішуючи питання щодо наявності цих підстав, суд виходе з того, що лише обґрунтована підозра утворює підстави для визнання винуватості.

При цьому згідно з визначеним Європейським судом поняттям, обґрунтована підозра - це добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

При цьому добросовісним можна вважати припущення, яке ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, дбайливістю та ретельністю.

1. В цьому ж випадку, як доведено вище, угодою передбачається штучне створення доказів у справі. Таке само по собі свідчить про неправдивість органів досудового розслідування.

2. Далі, перевірка відомостей, викладених в обвинувальному акті, під час судового розгляду на цій стадії кримінального провадження дозволяє суду добросовісно стверджувати таке.

Органи досудового розслідування та прокурор зазначають, що ОСОБА_4 збув вказані обвинуваченням предмети ОСОБА_9 на автозаправній станції "WOG", розташованої за адресою6 місто Миколаїв, проспект Героїв України, 121.

При цьому ОСОБА_4 стверджуючи, що повністю визнає свою провину (проти чого, до речі, не заперечує й прокурор), під час розгляду справи судом стверджував, що ці предмети були передані ОСОБА_9 на автовокзалі, та з моменту їх передачі на автовокзалі перебували у автомобілі ОСОБА_9 .

Відповідно ж до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами" незаконний збут холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв полягає в умисній передачі їх іншій особі поза встановленим порядком шляхом продажу, обміну, дарування, сплати боргу тощо, отже, є закінченим з моменту такої передачі.

Таким чином, висуваючи обвинувачення та пред`являючи підозру, зокрема - ОСОБА_4 , органи досудового розслідування діяли:

-або - недбало - бо не вжили необхідних дій щодо належної оцінки та кваліфікації дій винних осіб;

-або - без достатньої ретельності - адже не оцінили дії причетних до злочину осіб належним чином;

-або - неправдиво - з метою штучного створення уяви про вчинення злочину ОСОБА_4 та його подальшого примушення до дачі певних свідчень.

3. Окрім того, відповідно до статті 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

В цьому випадку, як зазначається в обвинувальному акті, місцем вчинення кримінального правопорушення є в усякому випадку місто Миколаїв.

Проте, з наданої суду копії витягу з реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування у справі здійснювали слідчі військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.

Суд зауважує, що чинний Кримінальний Процесуальний Кодекс України не містить заборони для органів досудового розслідування та прокурора збирати докази без дотримання вимог щодо територіальної підслідності. Заборона адресована суду, який згідно з пунктом 2 частини 3 статті 87 цього Кодексу не має права допустити відомості, що були зібрані у такий спосіб, як докази та фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію за вчинення таких дій.

За такого суд відзначає, що підстави вважати докази вини ОСОБА_4 , зібрані під час досудового розслідування, наразі є відсутніми.

За такого відсутніми є й об`єктиви передумови вважати висунуту йому підозру обґрунтованою.

4. Суд також відзначає, що відповідно до пункту 10 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами" для вирішення питання про те, чи є відповідні предмети зброєю, бойовими припасами, вибуховими

речовинами, вибуховими пристроями, а також для з`ясування їх придатності до використання за цільовим призначенням потрібні спеціальні знання, у справі слід призначати експертизу з проведенням її у відповідних експертних установах; участь спеціаліста ж є достатньою лише для з`ясування придатності предмета до використання за цільовим призначенням.

В цьому ж випадку, як свідчить зміст обвинувального акту, лише спеціаліст був залучений для вирішення питання про те, чи є відповідні предмети бойовими припасами, що є недостатнім.

Наведені обставини у їх сукупності не дають підстав для висновку про те, що висунуті підозра та обвинувачення, зокрема, ОСОБА_4 , є обґрунтованими.
Таке не дає підстав й для висновку про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, через що суд вважає, що такі підстави є відсутніми.

ІІІ......Наведене, з урахуванням тої обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою, дає обґрунтовані підстави вважати, що укладання угоди не було добровільним.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що відповідно до приписів пунктів 2, 4 та 6 Кримінального Процесуального Кодексу України у затвердженні наданої угоди слід відмовити.
В зв`язку із цим відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України за такого кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

При цьому оскільки жодною з сторін клопотання щодо запобіжного заходу заявлене не було, а строк тримання обвинуваченого під вартою на разі не сплинув, питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 судом не вирішувалось.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Відмовити у затверджені угоди про визнання винуватості, укладеної між ОСОБА_11 та прокурором 16 червня 2017 року.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000136 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

26.06.2017