Дата документу Справа № 336/8845/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №10/778/3/17
Єдиний унікальний номер 336/8845/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року, якою залишена без задоволення скарга ОСОБА_4 на постанову помічника прокурора від 19.07.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи,

в с т а н о в и в:
в апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що з неодноразовими заявами до канцелярії суду 28.03.2017 р. ним отримано постанову судді-доповідача ОСОБА_5 від 10.03.2017 р. без його участі та прокурора ОСОБА_6 , так як в даній сфальсифікованій постанові немає підтвердження участі прокурора ОСОБА_6 , винесеній одноосібно суддею-доповідачем ОСОБА_5 покриваючи суддею ОСОБА_1 і ОСОБА_7 які шахрайським шляхом виносили постанови від 22.12.2014 р. згідно апеляції поданої в апеляційний суд 12.01.2015 р. відмовляючи не в розгляді постанови від 19.07.2010 р., а в нібито порушення ст. 2361 КПК України, тим самим покриваючи учасників розкрадання автомобілів, а також прокурорів Шевченківського району та області.

По суті повідомляє, що: постановою судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 від 14 листопада 2014 року відмовлено в розгляді скарги на постанову помічника прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_8 від 19.07.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_9 за фактом заволодіння автомобілем ДЕУ «Нубіра», держ. номер НОМЕР_1 по ст.ст. 364, 365 КК України та відносно начальника ДІМ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_10 за фактом заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень по ст. 365 КК України, відносно ОСОБА_11 за ст.ст. 364, 368, 375 КК України. 21.11.2014 р. мною була подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області.

27.11.2014 р. апеляційним судом его апеляція була задоволена визначенням, в якому зазначено: «Постановление судьи Шевченковского районного суда Запорожской области от 14 ноября 2014 года об отказе в рассмотрении его жалобы на постановление помощника прокурора Шевченковского района г. Запорожья ОСОБА_8 от 19 июля 2010 года об отказе в возбуждении уголовного дела по его заявлению отменить, материалы дела возвратить в тот же суд для рассмотрения данной жалобы по существу» Не виконавши вимоги апеляційного суду від 27.11.2014 року суддя ОСОБА_1 , в порушенні ст. 55 Конституції України та ст. ст. 2361, 2362 КПК України в якій зазначено: «Судья истребует материалы, на основании которых было отказано в возбуждении уголовного дела, знакомится с ними и уведомляет прокурора и лицо, подавшее жалобу...».

В порушення ст. 374 ч. 4 КПК України (1960) в якій' зазначено «У разі скасування

постанови внаслідок порушень, допущених при розгляді справи в суді, справа

направляється для нового розгляду до суду, але в іншому складі суддею».

По стаціонарному телефону, секретар судді ОСОБА_1 повідомила,, що .судове

засідання призначене 22.12.2014 р. на 10:30 (через 39 днів).

22.12.2014 року о 10:30, я, зайшов до секретаря судді ОСОБА_1 , яка мені вручила повістку про призначення судового засідання, в чому підтверджується особисто моїм підписом в розписці про отримання повістки (Лист справи 56). Судове засідання почалося приблизно в 10:40-45 в кабінеті судді ОСОБА_1 за участю прокурора ОСОБА_12 . Згідно ст. 2361 КПК України мною було вручено лист прокуратури Шевченківського району про отримання постанови від 19.07.2010 р. за підписом прокурора району 07.11.2014 р. Після вручення листа суддя ОСОБА_1 заявив, що цей лист буде розглянуто потім. ОСОБА_1 з ОСОБА_12 почали мене вмовляти щоб я написав заяву про відмову в розгляді кримінальної справи від 19.07.2010 p., що це ніяк не вплине на кримінальну справу за ст. 289 ч. З КК України, піддавшись вмовлянням я написав під диктовку ОСОБА_1 на аркуші жовтого кольору, без окулярів, з описками, після чого ОСОБА_13 повторно запропонував переписати з пропозицією піти і здати обидві заяви в кримінальну канцелярію, яка знаходиться на 1 поверсі, я відмовився. На цьому етапі він мене відпустив і сказав, що буде розглянуто з подальшим призначенням судового засідання, друга заява залишилась у мене, і з нею я пішов в громадянську канцелярію здати позовну заяву по речовому ринку «Анголенко» з датою 22.12.2014 р.

06.01.2015 року я отримав через поштове відділення супровідний лист з датою 30.12.2014 р. з доданою постановою винесеною продажним суддею ОСОБА_1 від 22.12.2014 р. після мого відходу з кабінету о 11:00 з пропущеним терміном з вини судді ОСОБА_13 , з метою щоб не дати своєчасно написати апеляцію на постанову від 22.12.2014 р. в якій зазначено, з моменту винесення протягом 7 днів , тобто до 29.12.2014 р. (шахрайство) (копію листа з датою 30.12.2014 р. і конверта з датою відправлення 31.12.2014 додаю). 12.01.2015 р. мною подана апеляція до апеляційного суду з доданими постановою від 14.11.2015 р. та ухвалою апеляційного суду про скасування від 27.11.2014 р. та копією листа про отримання постанови від 19.07.2010 р. з відміткою «отримав особисто в приміщенні прокуратури 07.11.2014 р. »

15.01.2015 р. я отримав постанову апеляційного суду про відмову в розгляді без моєї участі. Суддя-доповідач ОСОБА_7 шахрайським шляхом за погодженням з прокурором ОСОБА_14 підставив двох інших суддів. У даній постанові зазначено: «13 листопада 2014 року оскаржував до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 236-1 КПК України (1960 p.), посилаючись на її незаконність, в скарзі також просить поновити йому строк на оскарження вказаної постанови, посилаючись на те, що копія оскаржуваної ним постанови надійшла поштою лише 06.01.2015 р. та 08.01.2015 р.»- уточнюю:

Постанова від 22.12.2014 р. винесена Шевченківським судом, мною отримана супровідним листом з датою 30.12.2014 р. і з поміткою на конверті 31.12.2014 р. з подальшим отриманням 06.01.2015 р. з пропущеним терміном з вини продажного судді ОСОБА_1 в порушенні ст. 2361 КПК України (копію листа додаю).

До апеляції поданій 12.01.2015 р. в апеляційний суд, було докладено лист з прокуратури від 07.11.2014 р. за підписом прокурора району про отримання постанови від 19.07.2010 р. (копію додаю).

22.12.2014 р «через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_4 про залишення його скарги без задоволення»- уточнюю, що 22.12.2014 р. мною заява в кримінальну канцелярію не подавалась, цей факт підтверджений штампом громадянської канцелярії з датою 22.12.2014 р. без реєстрації, тим більше після відходу з кабінету ОСОБА_1 приблизно о 11:00 мною було подано позовну заяву по кіосках які перебували на ринку «Анголенко» з датою громадянської канцелярії 22.12.2014 р. Ці штампи ідентичні один одному в обхід кримінальної канцелярії.

Це доводить, що, мною не порушена ст. 2361 КПК України, так як мною було подано заяву 13.11.2014 р. згідно листа від 07.11.2014 p., а навпаки суддя ОСОБА_13 порушив статтю 2362 КПК України (1960 р).

22.12.2014 р. мною не подавав заяву про відмову, ні в громадянську, ні в кримінальну канцелярію (шахрайство судді ОСОБА_1 в порушенні ст. 190 КК України). Постанова від 22.12.2014 р. мною отримана з пропущеним терміном, через 15 днів з вини продажного судді ОСОБА_13 в порушенні ст. 55 Конституції України та ст. 190 КК України.

З вищевикладених фактів суддя апеляційного суду ОСОБА_7 за сценарієм судді Шевченківського суду ОСОБА_1 . За погодженням з прокурором ОСОБА_14 виніс постанову 15.01.2015 р. в порушенні ст. 55 Конституції України, ст.2362 КПК України та ст.374 ч. 4 КПК України. В порушення ст. 374 ч. 4 КПК України (1960) в якій зазначено «У разі скасування постанови внаслідок порушень, допущених при розгляді справи в суді, справа направляється для нового розгляду до суду, але в іншому складі суддів», підставляючи двох інших суддів, покриваючи пом. Прокурора ОСОБА_8 за незаконно винесену постанову по нібито моєю заявою від 30.11.2006 p., яке двічі відмінялось в 2007 р. та в 2009 р. прокуратурою області, а постанови від 19.07.2010 отримані мною через 4 роки 3 місяці (07.11.2014 р.) покриваючи учасників розкрадання моїх автомобілів «ВАЗ 2107» та через побиття «Нубіра» 01.08.2002 р. Через продажних суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і прокурора ОСОБА_12 і ОСОБА_14 продажний колишній прокурор області ОСОБА_15 згідно даної постанови від 19.07.2010 р. змінив зі ст. 289 ч. З на ст. 388 КК України, покриваючи учасників розкрадання автомобілів і їх керівників, а також прокурорів які виносили незаконні постанови про відмову.

Просить постанову судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 від 22 грудня 2014 року про відмову в задоволенні на постанову помічника прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_8 від 19.07.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_9 за фактом заволодіння автомобілем ДЕУ «Нубіра», держ. номер НОМЕР_1 по ст.ст. 364, 365 КК України та відносно начальника ДІМ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_10 за фактом заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень по ст. 365 КК України, відносно ОСОБА_11 за ст.ст. 364, 368, 375 КК України. - скасувати.

Скаргу ОСОБА_4 направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду згідно ст. 374 ч. 4 КПК України (1960 p.).

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про підстави, з яких справу було внесено на попередній розгляд; прокурора, який просив відмовити в прийнятті апеляції до розгляду апеляційного суду; перевіривши матеріали провадження, суддя доходить висновку, про необхідність відмовити в прийнятті апеляції ОСОБА_4 до свого розгляду, з огляду на наступне.

За матеріалами провадження, заява ОСОБА_4 , подана останнім 13.11.2014 року (а.с.2-4) на постанову помічника прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_8 від 19.07.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи розглянута Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 22 грудня 2014 року по суті (а.с. 59).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду від 22 грудня 2014 року було залишено без задоволення, а зазначену постанову суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому ОСОБА_4 неодноразово звертався зі скаргами на постанову Шевченківського районного суду від 22 грудня 2014 року, наслідками даних звернень були відмови у поновленні скаржнику строку на апеляційне оскарження, відмови у прийнятті апеляцій.

03 березня 2017 року до апеляційного суду Запорізької області повторно надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року.

Разом з тим, зміст вказаної апеляції свідчить, що ОСОБА_4 висуває до апеляційної інстанції вимоги про розгляд його заяви від 13.11.2014 року з приводу скасування постанови від 19.07.2010 року, винесеної прокуратурою Шевченківського району.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Апелянт раніше звертався до апеляційного суду з заявою про перегляд вищевказаної постанови суду першої інстанції, яку апеляційний суд розглянув по суті та залишив без задоволення. Відомостей про те, що ухвала апеляційного суду від 15 січня 2015 року була скасована касаційним судом, в матеріалах справи нема.

Враховуючи вищевказане, суддя приходить до висновку, що апелянт реалізував своє право на апеляційне оскарження відповідної постанови суду першої інстанції, оскільки за апеляційною скаргою ОСОБА_4 апеляційним судом 15 січня 2015 року вже приймалося процесуальне рішення, яке набрало законної сили та, приймаючи до уваги, що розгляд зазначеної ОСОБА_4 заяви про скасування постанови органу досудового розслідування є прерогативою суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити в прийнятті апеляції до свого розгляду.

Керуючись ст. ст. 357, 359 КПК України (1960 р.), суддя

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в прийнятті до свого розгляду апеляції ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду від 22 грудня 2014 року, якою залишена без задоволення скарга ОСОБА_4 на постанову помічника прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_8 від 19.07.2010 р. про відмову в порушенні кримінальної справи.

Суддя Апеляційного суду
Запорізької області ОСОБА_2