Справа № 135/1385/16-к
Провадження №11-кп/772/716/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянув «01» червня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000240 від 16.07.2016 року відносно:
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Мала Жмеринка Жмеринського
району Вінницької області , українця, громадянина
України, раніше судимого:
- 21.04.2008 року Житомирським районним судом
Житомирської області з урахуванням змін, внесених
ухвалами Апеляційного суду Житомирської області
від 24.06.2008 року та Верховного Суду України
від 23.12.2008 року, за ч. 2 ст. 289 КК України
до 7 років позбавлення волі;
- 23.12.2013 року Жмеринським міськрайонним
судом Вінницької області, який 17.06.2015 року
вироком Апеляційного суду Вінницької області скасовано
в частині кваліфікації дій обвинуваченого та
призначення покарання, засуджено за ч. 3 ст. 187, ст. 71 КК
України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України;
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника-адвоката: ОСОБА_8
за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Ладижиснького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 року 4 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного за даним вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.12.2013 року, та остаточно призначено міру покарання ОСОБА_6 у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 12.08.2017 року і до набрання вироком законної сили зараховано у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі.
Згідно вироку суду, під час відбування покарання в Ладижинській виправній колонії №39 на ОСОБА_6 протягом одного року накладалось дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу (далі по тексту - ПКТ), яке ніким не оскаржене та не скасоване, а саме: 11.03.2016 року правами начальника установи Ладижинської ВК №39 ОСОБА_6 переведено до приміщення камерного типу строком на 3 місяці за зберігання заборонених предметів. Проте ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив.
15.07.2016 близько 13 год. 30 хв., начальником відділення соціальної психологічної служби Ладижинської ВК №39, яка розташована у Вінницькій області м. Ладижин с. Губник вул. Гранітна №15, лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_10 , разом із молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Ладижинської ВК № 39 сержантом внутрішньої служби ОСОБА_11 , та заступником чергового помічника начальника Ладижинської ВК №39 старшим прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_12 здійснювався обхід дисциплінарного ізолятора ПКТ Ладижинської ВК №39, з метою перевірки дотримання засудженими встановлених норм порядку відбування покарань.
Біля 13 год. 30 хв. було відчинено та перевірено камеру №5, в якій утримувався засуджений ОСОБА_6 . Зайшовши до камери, працівниками адміністрації проведено огляд та встановлено, що дана секція знаходиться в неохайному вигляді і в ній не здійснювалось вологе прибирання, і засуджений ОСОБА_6 був одягнений у одяг не встановленого зразка.
Лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_10 , відповідно до розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства Юстиції України №2186/5 від 29.12.2014 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», засудженому ОСОБА_6 поставлено законну вимогу - здійснити вологе прибирання камери, та одягнути одяг встановленого зразку. Однак, засуджений ОСОБА_6 на вказану вимогу відреагував негативно, висловлюючи своє невдоволення у відкритій зухвалій формі, категорично відмовився виконати законну вимогу. Після цього ОСОБА_10 засудженому ОСОБА_6 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені розділом 3 Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 391 КК України. Роз`яснивши засудженому його права та обов`язки, працівники адміністрації пішли перевіряти інші камери дисциплінарного ізолятора (ПКТ).
Біля 13 год. 40 хв. працівники адміністрації повторно зайшли до камери №5, в якій утримувався засуджений ОСОБА_6 . ОСОБА_10 повторно поставлено засудженому ОСОБА_6 законну вимогу - здійснити вологе прибирання камери та одягнути одяг встановленого зразка. Проте засуджений ОСОБА_6 знову відреагував негативно, висловлюючи своє невдоволення у відкритій зухвалій формі, категорично відмовився виконати законну вимогу представника виправної установи, хоча був зобов`язаний і міг це зробити, але умисно не виконав вищевказану вимогу, незважаючи на попередження щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.02.2017 року щодо ОСОБА_6 за ст. 391 КК України, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 391 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.12.2013 року, який 17.06.2015 року вироком Апеляційного суду Вінницької області скасовано в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 9 місяців 6 днів з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з 16.02.2017 року. Строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, який рахувати з 12.08.2016 року до вступу вироку в законну силу зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 , зарахувавши в строк відбування покарання один день за два.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом першої інстанції в недостатній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, також обвинувачений вчинив новий злочин під час відбування покарання за злочин, передбачений ч.3 ст. 187 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.02.2017 року, в зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України. Матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року відносно її підзахисного, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України , та закрити кримінальне провадження в зв`язку із відсутністю в його діях складу даного злочину.
Свої вимоги захист мотивує тим, що вирок суду щодо ОСОБА_6 не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення. В діях її підзахисного відсутній склад злочину інкримінованого судом, та як обвинувачення відносно ОСОБА_6 побудоване на припущеннях. Вказує, що на протязі всього досудового слідства її підзахисний послідовно та логічно доказував, що у нього не було умислу та мотиву на скоєння злісної непокори вимогам адміністрації виправної установи. Вимоги адміністрації ВК 39 були незаконними, тому в його бездіяльності немає складу злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який змінив свою апеляційну скаргу та підтримав апеляційну адвоката, в частині закриття кримінального провадження щодо нього, в зв`язку з відсутністю складу злочину, захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу у повному обсязі та заперечили проти апеляції прокурора; міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи, викладені в апеляційних скаргах, суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарань - є обґрунтованими.
Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 що додосудове слідство проведено неповно, необ`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, доказах є безпідставними.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Викладені у вироку висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтвердженні дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Суд першої інстанції ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі, про те , що останній не вчиняв злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
В судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що він працює начальником відділення соціально-психологічної служби Ладижинської ВК № 39 та 15.07.2016 року ним та ще двома працівниками установи проводився обхід, в камері, де відбував покарання ОСОБА_6 не було здійснено вологе прибирання. В камері ОСОБА_6 в той час утримувався один. ОСОБА_6 не був одягнений у формений одяг встановленого зразка, який видається засудженим, зокрема на ньому були власні спортивні штани. З цих причин йому було зроблене зауваження з пропозицією усунути вказані недоліки. Через певний час знову повернулись перевірити камеру, однак ОСОБА_6 , недоліки не усунув, камеру не прибрав, формені штани не одягнув. В зв`язку з чим було складено відповідний рапорт. Також зазначив, що засудженому ОСОБА_6 вказували, що необхідно поприбирати в камері, оскільки була пилюка, та відповідно до розпорядку дня, на що останній вказав, що не буде прибирати і категорично відмовився.
Свідок ОСОБА_11 всудовому засіданні першої інстанції показав, що він працює інспектором внутрішнього нагляду і безпеки Ладижинської ВК № 39. В липні 2016 року на його зміні в дисциплінарному ізоляторі було виявлено, що в камері, де перебував засуджений ОСОБА_6 , не було прибрано, була пилюка, поганий запах, сліди від пилу. В камері засуджений перебував сам. Засудженому зробили зауваження про те, що тривалий час не прибиралось в камері. Зауваження по прибиранню дали ще зранку, про що він доповів усно керівництву. Начальником відділення СПС ОСОБА_10 роз`яснювались наслідки невиконання законної вимоги, але при цьому ОСОБА_6 поводився агресивно, розмовляв підвищеним тоном. Для виконання вимоги по прибиранню засудженому надали біля 1 години, щоб усунути ці недоліки. Засуджений ОСОБА_6 відмовився прибирати і вказав, що він в камері утримується сам, тому прибирати не буде. Також зазначив, що засуджений був одягнутий в спецодяг наполовину, штани були не формені, а його.
Дані покази підтвердив свідок заступник чергового помічника начальника Ладижинської ВК №39 - ОСОБА_12 .
Крім того , вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України підтверджена рапортами від 15.07.2017 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , поданими в.о. начальнику Ладижинської ВК №39 ОСОБА_13 , з яких вбачається, що начальником відділення СПС лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_10 , разом із молодшим інспектором ВНіБ сержантом ОСОБА_14 та заступником чергового помічника начальника установи прапорщиком ОСОБА_12 при здійсненні обходу в дисциплінарному ізоляторі о 13 год. 30 хв., з метою перевірки та дотримання засудженими встановлених норм порядку відбування покарання, відкрито камеру №5 в якій утримувався засуджений ОСОБА_6 , встановлено, що камера знаходиться в неохайному вигляді, не було здійснене вологе прибирання, на підлозі був шар пилу та сміття, а засуджений був одягнутий в одяг невстановленого зразка. В зв`язку з чим ОСОБА_10 було поставлено законну вимогу здійснити прибирання камери, при цьому для прибирання був необхідний інвентар, а також одяг згідно встановлених норм. Однак, засуджений відреагував негативно, висловив своє невдоволення у відкритій, зухвалій та категоричній формі. Після цього засудженому ОСОБА_6 було роз`яснено його права та обов`язки передбачені правилами внутрішнього розпорядку, а також вимоги ст.391 КК України та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 391 КК України. Після цього через певний час повторно поставлено законну вимогу. Але не зважаючи на проведені роз`яснювальні вимоги утримання в дільниці посиленого контролю та попередження про кримінальну відповідальність, засуджений в категоричній формі відмовився виконувати свій обов`язок, передбачений розділом ІІІ ПВР УВП.
Як вбачається, з матеріалів кримінального провадження, які були предметом в суді першої існтанціїзгідно розписки ОСОБА_6 від 12.07.2016 року видно, що він ознайомлений із статтями 391-393 КК України, ст. 107 КВК України та правилами внутрішнього розпорядку установи, разом з тим умисно їх порушив.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 391 КК України є правильною.
Що стосується вимог обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо його стану здоров`я, то всі звернення останнього розглядались, і ОСОБА_6 був оглянутий комісійно лікарями медичної установи, і дані обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції (а.с. 67, 69).
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання , суд на виконання вимог ст. 50 і ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», належно врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу ОСОБА_6 зокрема те, що він скоїв злочин середньої тяжкості , раніше судимий, за місцем відбування покарання характеризується негативно, неодноразово піддавався дисциплінарним стягненням, зокрема тричі був підданий стягненню у виді поміщення до СІЗО.
Призначене обвинуваченому покарання є справедливим та обґрунтованим, яке грунтується на вимогах закону, та призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому апеляційна скарга прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ОСОБА_6 внаслідок м`якості є безпідставними.
Слід також врахувати, що відповідно до ч.5 ст. 72 КК України , - зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вироку Жмеринського міськрайонного суду у Вінницької області від 23.12.2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі.
22.12.2014 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.12.2013 року щодо ОСОБА_6 скасовано, визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч.3 ст. 187, ст. 71 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2015 року вирок апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 23 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 скасовано, він визнаний винуватим у вчиненні злочину та призначено покарання за ч.3 ст. 187 , 71 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.07.2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення: з 19.09.2013 року по 17.11.2013 рік; з 23.12.2013 року по 05.03.2014 рік; з 14.08.2014 року по 22.12.2014 рік; з 02.04.2015 року по 17.06.2015 рік, у строк покарання призначеного вироком Апеляційного суду Вінницької області від 17.06.2015 року.
По даному кримінальному провадженню ОСОБА_6 12.08.2016 року був етапований із Ладижинської ВК №39 у слідчий ізолятор, тому з даного періоду часу вказаний строк повинен зараховуватись відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом першої інстанції даний аналіз твердженням захисту, що засуджений ОСОБА_6 станом на 15.07.2016 року не повинен був відбувати покарання у виправній колонії, і його незаконно помістили до ПКТ, і суд вірно дійшов до висновку, що дані твердження не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України, - судові рішення суду апеляційної інстанції , Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення, тобто 17 червня 2015 року.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 ПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу із змінами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 - змінити в частині призначення покарання.
На підставі ст. 72 ч.5 КК України ОСОБА_6 зарахувати строк перебування в слідчому ізоляторі, попереднього ув`язнення з 12.08.2016 року до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: