АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №641/8665/16-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1404/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.296 КК України
ВИРОК
Іменем України
26 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.03.2017р. відносно ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, має на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , непрацюючий, відповідно ст.89 КК України не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч.1 ст.296 КК України до двох років обмеження волі.
Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, якщо він на протязі встановленого судом строку з випробуванням не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов і стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 11281грн. 28коп., моральну шкоду у розмірі 20000грн., а всього підлягає стягненню 31281грн. 28коп.
Згідно вироку, 16.09.2016р. о 17год. ОСОБА_10 , знаходячись біля корп. №1 буд.25 по пр. Героїв Сталінграду в м. Харкові, грубо порушуючи громадський порядок, що виразилося у зневажливому ставленні до громадської моралі, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, достовірно знаючи, що конфлікт відбувається в присутності значної чисельності людей, в тому числі і малолітніх дітей, діючи з хуліганських мотивів з особливою зухвалістю, яка виразилася у прагненні самоутвердитися за рахунок інших осіб, прояві нахабства до претензій потерпілого стосовно неправильного паркування його автомобіля на проїзній частині дороги до гаражів, підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_8 та умисно наніс потерпілому один удар правою ногою в область грудної клітини, один удар правою ногою в область лівої скроні, один удар правою рукою в область правого вуха та правової скроні, один удар правою рукою в область потилиці, один удар правою ногою в область внутрішньої сторони лівої руки, один удар правою ногою в праву нижню частину попереку та один удар правою ногою в область паху, чим спричинив ОСОБА_8 наступні тілесні ушкодження: травму голови у вигляді гострої закритої черепномозкової травми у формі струсу головного мозку та поперечного перелому спинки носу в нижній третині без зміщення з наявністю синця на спинці з переломом на праву навколо-очну ділянку, синців в ділянці проекції лівого скроневонижньо-щелепного суглобу, в ділянці проекції лівого соскоподібного відростку, садна на лівій вушній раковині в ділянці завитка, що за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синці на передній поверхні правого плеча в нижній третині, на передній поверхні лівого плеча з переходом на ліктьову ямку, в ділянці проекції 2-го та 5го правих ребер по середньо ключичній лінії, що за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень; садно на передній поверхні правої гомілки в середній третині, що за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після чого, ОСОБА_10 ігноруючи прохання оточуючих припинити хуліганські дії, відчуваючи свою безкарність та нехтуючи прийнятими правилами та нормами поведінки в суспільстві, продовжив грубо порушувати громадський порядок і тривалий час, не менше 30хв., не припиняв свої хуліганські дії, які супроводжувались нецензурною лайкою в адресу потерпілого, у ході чого, підійшов до автомобіля «Hyundai Elantra» р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_8 та наніс ногою не менше трьох ударів по переднім лівим дверям автомобіля, після чого відірвав фрагмент накладної рамки скла передніх лівих дверей та відірвав частину декоративної накладки на капот, внаслідок чого завдав власнику транспортного засобу ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 5871грн. 32коп.
Хуліганські дії ОСОБА_10 виражені у нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, пошкодженні майна потерпілого були припинені ОСОБА_10 самостійно, шляхом зникнення з місця вчинення кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить змінити вирок та відмовити в стягненні з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 11281грн. 28коп. матеріальної шкоди, а також зменшити стягувану суму моральної шкоди до 1000грн., в іншій частині вирок залишити без змін.
В апеляційній скарзі прокурор, також не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить вирок скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність та призначити покарання у вигляд 2 років обмеження волі без застосування ст.75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів, які підтримали кожний свою апеляційну скаргу, обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу свого захисника, а інші учасники судового розгляду підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію захисника слід залишити без задоволення, а апеляцію прокурора задовольнити виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.154-161), фактичні обставини справи встановлені судом у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах, при цьому обвинувачений своєї провини не визнав.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_10 грубого порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особистою зухвалістю та виразилось в спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та пошкодженні майна останнього тоці його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.296 КК України.

З вироку суду (т.1 а.с.160) випливає, що районний суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_8 (т.1 а.с.48-50) і стягнув з ОСОБА_10 вартість відновлюваного ремонту автомобіля у сумі 6379грн. 28коп. витрати пов`язані з наданням юридичної допомоги у розмірі 5000грн. та 20000грн. моральної шкоди.

Витрати пов`язані з наданням юридичної допомоги у розмірі 5000грн. стороною захисту в суді не оскаржувались і в цій частині захисник погодився з рішенням районного суду.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля у сумі 6379грн. 28коп. підтверджується ремонтною калькуляцією (т.1 а.с.104) та вказані у цьому документі розрахунки стороною захисту не оскаржуються, а вказаний документ входить до висновку судової автоварознавчої експертизи (т.1 а.с.100-106) який також підтверджує, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 6379грн. 28коп.

Ставити під сумнів вищенаведений висновок експерта у колегії суддів немає підстав.

Звідси, стягнута з обвинуваченого матеріальна шкода у розмірі 11281грн. 28коп. повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч.1 ст.1177 того ж кодексу передбачає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Як випливає з п.14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Оскільки, виходячи з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб, а ОСОБА_10 вчинив злочин потерпілим від якого є ОСОБА_8 то останньому виходячи з наведеного була завдана моральна шкода.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З положення п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Характер та обсяг страждань яких зазнав ОСОБА_8 викладені у його позовній заяві (т.1 а.с.49) які він особисто оцінив у 20000грн.
Зазначену вище суму, колегія суддів з урахуванням обставин справи, вважає адекватною та справедливою з урахуванням позиції обвинуваченого, який не розкаявся, вибачення потерпілому не приніс, а лише намагається уникнути відповідальності.
Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Отже, оскільки шкода завдана ОСОБА_8 в наслідок вчинення злочину ОСОБА_10 то й матеріальне становище обвинуваченого не впливає на розмір відшкодування.
Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд задовольняючи позовні вимоги потерпілого не допустив порушення чинного законодавства, що регулює ці питання, а тому в задоволені апеляції захисника про зменшення сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого слід відмовити.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Згідно ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин,при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував, що той у відповідності до ст.89 КК України не має судимості, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: доньку 2000р.н. та сина 2004р.н., на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» та КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не перебуває, неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст.121, 122, 122-2, 125, 126, 127, 130 КУпАП, відповідно до яких застосовувались стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, за місцем мешкання характеризується негативно.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав часткове погашення матеріальних збитків.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , районний суд вказав, що бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, та на підставі цього приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Таке обґрунтування, колегія суддів вважає не відповідним вимогам процесуального закону, оскільки з роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» випливає, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_10 до цього двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, аналогічного тому за яке його визнано винним у цьому провадженні і до нього двічі застосовувалось положення ст.75 КК України але як свідчать обставини справи він не став на шлях виправлення.

Вищенаведені обставини негативно характеризують ОСОБА_10 і не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Виходячи з цього, враховуючи, що потерпілий як в суді першої інстанції так і в апеляції наполягав на призначені реального покарання, колегія суддів вважає, що районний суд застосувавши положення ст.75 КК України до обвинуваченого допустив застосування закону, який не підлягає застосуванню, що згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування рішення суду.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.03.2017р. відносно ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.4 ч.1 ст.409, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.03.2017р. відносно ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.296 КК України
2(два) роки обмеження волі без застосування ст.75 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати починаючи з дня його фактичного затримання для виконання цього вироку.

В іншій частині той же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії.

Головуючий

Судді