Справа № 711/2246/16-к
Провадження № 1-кп/711/30/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 50000883 за звинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого менеджером ТОВ «Нафтотрейдресурс» (м. Черкаси), не судимого, учасника бойових дій, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.2 ст. 125 КК України, суд

встановив:

Підсудний ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що близько 10 години 30 хвилин 28 січня 2015 року в приміщенні квартири АДРЕСА_3 під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, він умисно схопив правою рукою за шию спереду свою колишню дружину потерпілу ОСОБА_6 та умисно стиснув нею горло потерпілої, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів шиї з порушенням цілісності під`язикової кістки, травматичного набряку м`яких тканин шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ці дії ОСОБА_8 органом обвинувачення кваліфіковані як злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Підсудний ОСОБА_8 винним себе не визнав і пояснив, що він разом із своєю матір`ю ОСОБА_10 прибув біля 10 год. 30 хв. 28.01.2015 р. до квартири, де перебувала його колишня дружина потерпіла ОСОБА_6 , яка провокувала його на конфлікт, на що він не піддався і фізичного насильства до потерпілої не застосовував.

Суду для дослідження надано наступні докази: показання потерпілої та свідків, висновки експертиз і документи.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що вона перебувала з підсудним у шлюбі, який розірвано і вони перебувають в неприязних стосунках. 28.01.2015 р. вона знаходилась удома і, почувши дзвінок і стукіт у двері квартири, відчинила їх і до квартири увійшов підсудний зі своєю матір`ю, яка запропонувала їй перебувати у своїй кімнаті. Оскільки підсудний викидав речі з кухні, вона по телефону викликала міліцію, а підсудний схопив її рукою за шию та стиснув. До них підбігла матір підсудного і відтягнула його від неї. Працівники міліції довго не приїжджали, тому вона зайшла до сусідок ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , яким розповіла про випадок. Ще раз зателефонувала до міліції, де їй порадили самій звернутись пізніше до відділку міліції і написати заяву. У зв`язку з цим вона пішла на роботу, а увечері написала заяву у відділі міліції.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи № 486 у потерпілої ОСОБА_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита травма органів шиї з порушенням цілісності під`язикової кістки, травматичним набряком м`яких тканин шиї. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, могли утворитися внаслідок стиснення органів шиї тупим предметом, можливо рукою. Виникнення вказаних ушкоджень від падіння з положення стоячи з наступним ударом об твердий предмет або поверхню малоймовірне (а.с.77).

За висновком судово-медичної експертизи № 1622 виникнення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень внаслідок самоушкодження малоймовірне (а.с. 71).

Під час слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_6 вказала обставини, за яких підсудний застосував до неї фізичне насильство (а.с.73-76).

Проведеною судово-медичною експертизою № 734 встановлено, що виявлені у потерпілої ОСОБА_13 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, на які вона вказала під час вказаної слідчої дії (а.с.72).

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що в січні 2015 р. до неї звернулась потерпіла зі скаргами на біль в горлі із-за того, що обвинувачений стиснув її за шию. Тілесних ушкоджень на потерпілій не бачила, до неї в квартиру не заходила, шуму в її квартирі не чула і не бачила в той день ні обвинуваченого, ні працівників міліції.
Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що в період з 10 до 11 год. 28.01.2015 р. через монітор камери відеоспостереження побачила, як до їх дому на автомобілі під`їхав підсудній зі своєю матір`ю, які зайшли до будинку, після чого з розташованої поверхом вище квартири почулись грюкіт і лайка, зокрема мати підсудного кричала: «Не чіпай її». Після того, як підсудний зі своєю матір`ю поїхали, в дверне «вічко» побачила, що потерпіла ОСОБА_13 зайшла до сусідки ОСОБА_11 , а потім зайшла до неї і свідок помітила червоні плями на шиї потерпілої, а та поскаржилась, що підсудний душив її за горло.
Свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що вона разом із підсудним (своїм сином) навідалась до квартири, де проживала потерпіла, яка провокувала сина на зустрічний конфлікт, але той не піддався і жодного насильства до потерпілої не застосовував. Тим не менше, потерпіла запросила сусідку ОСОБА_11 і викликала міліцію. Дочекавшись приїзду працівників міліції, вони пояснили, що ніякого злочину не відбулось.
Свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17 (працівники міліції) пояснили суду про те, що їх розшукав підсудний і просив дати показання щодо обставин їх приїзду на виклик потерпілої, але цієї події не пам`ятають, хоча не заперечують того, що така подія мала місце, у зв`язку з чим ОСОБА_18 написав рапорт, зі змісту якого випливає, що біля 10 год. 50 хв. 28.01.2015 р. вони отримали повідомлення про конфлікт і прибули за адресою: АДРЕСА_1 , де потерпіла ОСОБА_6 повідомила їм про конфлікт з підсудним ОСОБА_8 (а.с. 146).
У відповідності до приписів ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Водночас, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Як передбачено статтею 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В свою чергу, частиною першою статті 94 вказаного Кодексу передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з положеннями п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Системний аналіз вказаних норм приводить до висновку про те, що суд не може обґрунтовувати свої рішення, посилаючись на показання, надані слідчому або прокурору. Водночас, суд повинен ухвалити вмотивоване рішення і навести належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення з урахуванням того, що застережень проти аналізу показань, даних слідчому чи прокурору, при мотивуванні судового рішення законодавцем не передбачено.
З огляду на це суд при обґрунтуванні вироку не посилається на показання свідків та потерпілої, які вони давали під час досудового розслідування, але враховує їх при вмотивуванні свого рішення під час оцінки доказів у вигляді показань свідків та потерпілої в судовому засіданні з точки зору їх достовірності з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Суд відкидає докази обвинувачення у вигляді показань потерпілої та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в судовому засіданні з наступних мотивів.
З показань потерпілої ОСОБА_13 на а.с.150 і 154 випливає, що події розвивались наступним чином: між нею та підсудним перебувала мати підсудного свідок ОСОБА_19 і підсудний через плече ОСОБА_19 дотягнувся до неї (потерпілої) рукою та стиснув за шию.
Після цього з потерпілою проведено слідчий експеримент з метою перевірки її показань, під час якого потерпіла вказала, що підсудний схопив її рукою за шию, після чого до них підбігла свідок ОСОБА_19 та відтягнула підсудного (а.с.74).
Отже, в одному випадку потерпіла зазначила, що в момент застосування підсудним фізичного насильства до неї між ними знаходилась мати підсудного, а в іншому що мати підсудного перебувала в цей час осторонь і підбігла до них після того, як підсудний схопив потерпілу за шию.
З копій судових рішень, процесуальних документів, висновків органу внутрішніх справ на а.с. 195, 196, 200-201, 220-221 встановлено, що задовго до 28.01.2015 р. між підсудним та потерпілою склались тривалі особисті неприязні стосунки.
Свідок ОСОБА_12 під час допиту вказала, що, почувши крики, зайшла 28.01.2015 р. до квартири, де побачила підсудного, який погрожував потерпілій та пошкодив деякі предмети (а.с.143).
Під час повторного допиту свідок зазначила, що до квартири, де відбувався конфлікт, не заходила, а, почувши крик, через монітор відеоспостереження побачила припаркований автомобіль підсудного, а в дверне «вічко» (так званий «глазок») що по східцях спускаються підсудний зі своєю матір`ю, а слідом за ними потерпіла, яка зайшла до сусідки, а потім до неї. Тільки після цього свідок зайшла до квартири потерпілої, де виявила пошкоджені предмети (а.с.145).
В судовому засіданні свідок дала показання, що через монітор вона спостерігала, як підсудний зі своєю матір`ю під`їхав до будинку, а згодом вже почула шум і крики з квартири потерпілої.
Таким чином, в одних своїх показаннях свідок ОСОБА_12 зазначає, що в її присутності підсудний в квартирі погрожував потерпілій та пошкодив різні предмети; в інших що вона не була присутня при цьому, а після шуму конфлікту через монітор помітила припаркований автомобіль підсудного; в судовому засіданні свідок показала, що спостерігала через монітор, як підсудний на автомобілі під`їхав до будинку, після чого відбувся конфлікт.
З показань свідка ОСОБА_12 та підсудного, а також копій судових рішень (а.с.192, 203) встановлено, що між ними склались неприязні стосунки.
Свідок ОСОБА_11 під час досудового розслідування дала показання про те, що чула шум з квартири потерпілої, потім після приїзду працівників міліції зайшла туди і побачила підсудного. Потім до неї зайшла потерпіла і поскаржилась на болі в горлі із-за того, що підсудний схопив її за шию (а.с.170).
Під час судового розгляду свідок заперечувала те, що вона чула шум з квартири потерпілої, заходила до цього помешкання і що бачила підсудного та працівників міліції.
Підсудний і свідок ОСОБА_19 дали показання суду про те, що в квартирі в присутності міліціонерів перебувала ОСОБА_11 .
Потерпіла дала суду показання про те, що в її присутності міліціонери не прибули за її викликом і вона, не дочекавшись приїзду міліції, заходила до ОСОБА_11 , а потім до ОСОБА_12 , яким розповідала про вчинене підсудним насильство.
Аналіз вказаних показань свідчить про наступне: під час досудового розслідування свідок ОСОБА_11 дала показання про те, що перебувала в квартирі, де бачила потерпілу, підсудного і працівників міліції, а потім до її помешкання заходила потерпіла і скаржилась на болі в шиї. Про присутність цього свідка при працівниках міліції повідомили суду як підсудний, так і свідок ОСОБА_19 . Під час судового розгляду свідок ОСОБА_11 заперечувала вказані обставини і потерпіла також пояснила, що свідок не заходила до її квартири, а навпаки, вона, не дождавшись приїзду міліції, зайшла до квартири свідка. При цьому з рапорту міліціонера ОСОБА_18 (а.с.146) встановлено, що він прибув на місце події та спілкувався з потерпілою ОСОБА_13 .
З наведеного випливає, що потерпіла та свідки обвинувачення ОСОБА_12 і ОСОБА_11 дають суперечливі і взаємовиключні показання, намагаючись довести винуватість підсудного в умисному заподіянні тілесних ушкоджень потерпілій.
Ця обставина, а також існування тривалих неприязних стосунків між підсудним з одного боку, та потерпілою і свідком ОСОБА_12 з іншого, ставить під сумнів правдивість показань цих свідків та потерпілої в судовому засіданні.
У відповідності з вимогами ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тому суд з цих мотивів відкидає показання потерпілої ОСОБА_13 і свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в судовому засіданні як доказ винуватості підсудного ОСОБА_8 .
Єдиним очевидцем подій, які відбулись близько 10 години 30 хвилин 28 січня 2015 року в приміщенні квартири АДРЕСА_3 між підсудним та потерпілою, була свідок ОСОБА_19 , яка давала стабільні показання про те, що підсудний не застосовував фізичного насильства до потерпілої, зокрема, не стискав її рукою за шию.

У відповідності до положень ч.2 ст. 17 вказаного Кодексу підсудний не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_13 самостійно відшукав свідків працівників міліції ОСОБА_20 і ОСОБА_18 для того, щоб вони дали показання в суді. Незважаючи на те, що свідки обставин події не пам`ятають, така поведінка підсудного розцінюється судом як намагання довести перед судом те, що він не застосовував до потерпілої фізичного насильства, тому що ці свідки могли б спростувати показання потерпілої і ОСОБА_11 про те, що вони не перебували під час приїзду працівників міліції, і що у потерпілої на той час були тілесні ушкодження.
У суду немає підстав сумніватись у висновках наведених вище судово-медичних експертиз про те, що у потерпілої ОСОБА_13 при огляді виявлено легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої травми органів шиї з порушенням цілісності під`язикової кістки, травматичного набряку м`яких тканин шиї. Походження цих тілесних ушкоджень від можливого стиснення шиї потерпілої підтвердили допитані експерти ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .

Разом із тим, перед судом не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що вказані тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_13 заподіяв саме підсудний ОСОБА_13 , а не інша особа.

Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість підсудного ОСОБА_8 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, не доведена, тому що суду не надано безспірних доказів того, що ОСОБА_13 вчинив передбачений ч.2 ст. 125 КК України злочин, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому суд виносить виправдувальний вирок.

У зв`язку з виправданням підсудного суд на підставі ч.3 ст. 129 КПК України залишає цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 без розгляду.

Речові докази відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та виправдати його за недоведеністю вчинення ним злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1