У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 002 90 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 13.02.2013 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
- 22.08.2013 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, що звільнений від відбування покарання ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.07.2014 на підставі ЗУ Про амністію в 2014 році;
- 16.12.2014 Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, що скасований вироком Апеляційного суду міста Києва від 31.03.2016 в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі;
- 18.12.2015 Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
- 04.08.2016 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі з ухваленням самостійного виконання вироку Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2015, що скасований вироком Апеляційного суду міста Києва від 01.11.2016 в частині призначеного покарання та призначено покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі;
- 18.12.2016 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2016 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Постановлено зарахувати ОСОБА_5 відбуте частково покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2016 за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.
Вирішено питання речових доказів у провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 13.01.2015, приблизно о 13 год. 30 хв., за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо якої виділено матеріали в окреме провадження, перебуваючи в приміщенні магазину Мінімаркет 24, що знаходиться по АДРЕСА_2 , намагалися повторно таємно вчинити крадіжку чужого майна, яке належить ФОП ОСОБА_7 , однак не довели свій злочин до кінця, з причин, що не залежали від їх волі.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшли до полиць з побутовою хімією, які розташовані в приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою особистого збагачення, невстановлена досудовим розслідуванням особа, непомітно до оточуючих, дістав із полиці почергово три пляшки гелю для душу АХЕ, яке належить ФОП ОСОБА_7 , та поклав їх до рюкзака, який був обладнаний пакетом з фольги для уникнення реагування радіочастотних антикрадіжкових воріт на товар, що не пройшов розмагнічення на касі, що знаходився на плечах у ОСОБА_5 .
Після цього, ОСОБА_5 за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо якої виділено матеріали в окреме провадження, з метою вчинення крадіжки чужого майна, яке належить ФОП ОСОБА_7 направилися до виходу, однак відійшовши на декілька кроків від полиць із побутовою хімією ОСОБА_5 був затриманий працівником охорони магазину Мінімаркет 24, а невстановлена досудовим слідством особа з місця вчинення злочину втекла. В подальшому викрадене чуже майно було вилучено, а саме: три пляшки гелю для душу АХЕ, місткістю 0,25 літра, ціною 50 грн. 20 коп. кожна, а всього майна на загальну суму 150 грн. 60 коп.
Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_5 , вважаючи його суворим, просить пом`якшити призначене йому покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України.
Учасники кримінального провадження про дату, час та місце його розгляду повідомлені належним чином.
Їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься законом до злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, ступінь здійснення обвинуваченим злочинних намірів, його особу, що не працював та неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_5 покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст.ст. 68, 69-1 КК України.
Призначення іншого покарання не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці та особі обвинуваченого, оскільки зурахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду.
Апеляційна скарга обвинуваченого також не містить будь-яких доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не послався обвинувачений і в суді апеляційної інстанції на жодну обставину, яка б могла свідчити про призначення ОСОБА_5 за даним вироком суду суворого покарання.
Судом першої інстанції правильно застосовані положення і ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2016, призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
За наведеним апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 002 90 відносно ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3