АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/2089/2016Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.2 КК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянула матеріали кримінального провадження № 0007348 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше неодноразово судимий: 1) 08.05.2007 Брусилівським районним судом Житомирської обл., за ч. 1 ст. 185 КК України, до 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном в 1 рік 6 місяців; 2) 30.06.2009 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 15.05.2013 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст.186 КК України до 4 років, звільнений 14.03.2016 по відбуттю терміну покарання;

засуджений за ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто із застосуванням положень ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу захисника, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 засуджений за повторне таємне викрадення чужого майна, яке, як видно з вироку, він вчинив 23 липня 2016 року приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 30, де поряд із адміністративною будівлею дачного кооперативу «Чорнобилець» урочища «Наталка», переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «Specialised» с/н WSBC 603056057 F, синього кольору, який належав ОСОБА_10 , після чого поїхав на ньому в напрямку вул. Вишгородської та в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 3000 грн.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки своїм розміром є явно не справедливим внаслідок суворості.

На обґрунтування захисник вказує, що ОСОБА_7 вчинив не тяжкий злочин, має постійне місце проживання, відшкодував збитки в повному обсязі, цивільний позов по справі не заявлений, апелянт просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити в сторону пом`якшення. Разом з тим, застосувавши ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 перебування в установах попереднього ув`язнення.

Заслухавши доповідь судді, виступи апелянта та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, а прокурора - проти їх задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони викладені у вироку та юридичної кваліфікації скоєного за ч.2 ст. 185 КК України були отримані в порядку застосування положень ст. 349 КПК України, порушень процедури застосування цієї норми не встановлено і скарг на такі порушення не надходило, а тому, а також розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, ці висновки судова колегія не досліджує, не аналізує, не оцінює та погоджується з ними.

Що ж стосується виду, міри покарання, можливості його пом`якшення, про що поставлено питання стороною захисту, то при вирішенні цих питань, і це прямо вказано у вироку, суд першої інстанції встановив наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що покарання обтяжували б.

Посилаючись на вказані обставини, суд також врахував і спосіб життя винуватця, його матеріальний стан, відсутність постійної роботи та джерел для існування, літній вік його батьків та наявність брата - інваліда '1 групи, який потребує додаткового піклування.

Водночас суд врахував особисте ставлення обвинуваченого до вчиненого ним, негативну оцінки ним своїх дій в суді, повернення потерпілій викраденого майна, але взяв до уваги також і те, що ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово притягнений до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, однак належних висновків для себе з цього не зробив, вчинив новий злочин через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Саме на цих підставах суд визнав неможливим подальше виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства в місцях позбавлення волі, але призначив покарання у виді позбавлення волі близьке до мінімального, передбаченого санкцією правової норми, за якою його засуджено.

Отже, свої висновки в цій частині суд переконливо обґрунтував, вмотивував, а тому, з урахуванням призначення близького до мінімального покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, а також маючи на увазі, що ОСОБА_7 раніше тричі був засуджений до позбавлення волі за вчинення аналогічних корисливих злочинів і цього разу такий же злочин вчинив через декілька місяців після звільнення з місць позбавлення волі за відбуттям терміну покарання, визначеного попереднім вироком, колегія суддів не має підстав визнати це покарання явно несправедливим внаслідок надмірної суворості, отже в задоволенні апеляційної скарги відмовляє, навіть з урахуванням доводів апелянта та обвинуваченого в апеляційному засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Відповідно до чю5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 попереднє ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 26 жовтня 2016 року по 15 лютого 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`Язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, - в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: