АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002785 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянка України, з середньою освітою, яка не одружена, не працевлаштована, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, останній раз:
- вироком Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено їй покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
Згідно ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2016 року

Справа № 11кп/796/948/2017
Категорія: ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України
Суддя у першій інстанції ОСОБА_8
Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1
до знов призначеного покарання, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 13.03.2016 року приблизно о 18 год. 20 хв., перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 ,

реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, шляхом вільного доступу, проникла до квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку, двері якої не були зачинені, та взяла з приміщення вказаної квартири фотоапарат «Nikon D3200 18-55mm VR II Kit Black», вартістю 7933 грн. 97 коп., з картою пам`яті «Transcend SDHC Class 10», вартістю 304 грн. 98 коп., які належать потерпілому ОСОБА_10 , однак не змогла довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана потерпілим ОСОБА_10 .
Не погодившись з рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року щодо неї: пом`якшити призначене їй покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України; на підставі п. г ч. 5 ст. 72 КК України провести повне зарахування строку її попереднього ув`язнення, початок строку відбуття покарання зарахувати з моменту її фактичного затримання, тобто з 14.04.2016 року, зарахувати у строк відбування покарання час її перебування під вартою з 13.03.2016 року по 15.03.2016 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію її дій, вважає, що при призначенні їй покарання судом недостатньо враховані обставини, які його пом`якшують: її щире каяття, наявність у неї тяжких захворювань, а також ту обставину, що потерпілому повернуто його майно та не завдано матеріальної шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Вказує, що судом першої інстанції не правильно застосовано п. г ч. 5 ст. 72 КК України та не зараховано у строк попереднього ув`язнення перебування її під вартою з 13.03.2016 року по 15.03.2016 року, не правильно враховано строк її попереднього ув`язнення лише за період з 27.06.2016 по 19.01.2017 року, в той час як її було затримано 14.04.2016 року і доставлено до Київського слідчого ізолятора, де вона і перебувала під час досудового слідства.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини та правова кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому, у відповідності до положень ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.
Призначаючи обвинуваченій покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведене до кінця; дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона раніше неодноразово судима за злочини проти власності, перебуває з 11.11.2005 року під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом Київської міської наркологічної лікарні "Соціотерапія" з діагнозом "Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, стан відміни"; перебуває на обліку Територіального медичного об`єднання "Фтизіатрія" з відповідним діагнозом, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом визнано щире каяття та наявність у неї тяжких захворювань, обставин, як обтяжують покарання, судом не встановлено.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновків про необхідність обрання обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи що саме такий вид та розмір покарання сприятиме досягненню його мети. При цьому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо надмірної суворості покарання в даному випадку є безпідставними, навіть з урахуванням стану здоров`я обвинуваченої, як про це зазначає ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, оскільки їй призначене мінімальне покарання як згідно санкції ч. 3 ст. 185 КК України, так і за сукупністю вироків.
Так, відповідно до вимог ч.4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Враховуючи те, що згідно з вироком Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року ОСОБА_5 засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки і після постановлення цього вироку вчинила новий злочин, за який їй призначене покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, то судом першої інстанції за сукупністю вироків їй призначений мінімально можливий термін покарання у виді позбавлення волі 3 роки і 1 місяць.
Правильно визначений судом і початок строку покарання за новим вироком - з часу його ухвалення, а саме з 19.01.2017 року.
Доводи апеляційної інстанції обвинуваченої про незарахування їй у строк покарання часу відбування покарання за попереднім вироком, з моменту її затримання 14.04.2016 року є необґрунтованими, оскільки час відбування покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року не може бути зарахований у даному випадку у строк покарання ОСОБА_5 за вироком, призначеним за правилами ст. 71 КК України, оскільки до покарання, призначеного ОСОБА_5 за новим вироком частково приєднано саме невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Не знайшли підтвердження і доводи апеляційної скарги про перебування обвинуваченою під вартою за даною справою з 13.03.2016 року по 14.03.2016 року, оскільки у матеріалах кримінального провадження такі дані відсутні.
Так як у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою і її на підставі ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року (т.2, а.с. 39-40) було доставлено із Чернігівської виправної колонії №44, де ОСОБА_5 відбувала покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року, до Київського слідчого ізолятора управління ДПСУв м. Києві в Київській області лише 27.06.2016 року, то саме з цього часу починається термін її попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні і саме з цього часу цей строк має бути зараховано у строк покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, що діяла до 21.06.2017 року.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання дотримався вимог кримінального закону, врахувавши всі передбачені ним обставини в їх сукупності, і вона не вбачає підстав для зміни законного і обґрунтованого вироку суду та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання чи зарахування у його строк не врахованих судом першої інстанції термінів, а тому апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції також прийняте рішення про зарахування ОСОБА_5 , відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України, строкупопереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 27.06.2016 року по 19.01.2017 року.
У зв`язку із набранням з 21.06.2016 року чинності змінами до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 18.05.2017 року №2046-VII) апеляційним судом слід провести зарахування ОСОБА_5 строкупопереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 20.01.2017 року по 20.05.2017 року, включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону від18.05.2017 року №2046-VII) зарахувати ОСОБА_5 строкпопереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 20.01.2017 року по 20.05.2017 року, включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка перебуває під вартою, у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.
Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3