АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/23/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/104/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.186, ч.1 ст.365, ч.1 ст.368
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/789/104/17 за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.186, ч.1 ст.365, ч.1 ст.368 КК України

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст.186 , ч.1 ст.365, ч.1 ст.368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складів вказаних кримінальних правопорушень.

Вирішено долю речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що як старший дільничний інспектор міліції СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області на підставі наказу начальника УМВС України в Тернопільській області № 41 о/с від 26.06.2013 року, будучи відповідно до ст.2 ЗУ Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів працівником правоохоронного органу, права та обов`язки якого визначені ЗУ Про міліцію та службовою особою - представником влади, діючи всупереч інтересам служби, в порушення вимог п.3, п.5, п.5-1, п.6, ч.1 ст.10 ЗУ Про міліцію, відповідно до яких на нього покладено обов`язок виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення та п.19 Функціональних обов`язків старшого дільничного інспектора СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області, відповідно до якого на нього покладено обов`язок здійснювати заходи щодо попередження та припинення злочинів та адміністративних правопорушень, виявляти обставини, які сприяють їх вчиненню і в межах своєї компетенції вживати заходи по їх усуненню, будучи, згідно з п.п. д п.1 ч.1 ст.3 ЗУ Про запобігання корупції суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, діючи умисно, використовуючи надану владу всупереч інтересам служби, з метою власного збагачення, порушуючи обмеження, встановлені ст.22 ЗУ Про запобігання корупції, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.365, ч.1 ст.368 КК України за наступних обставин:

Наприкінці квітня 2015 року в обвинуваченого ОСОБА_10 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме пневматичної гвинтівки у потерпілого ОСОБА_11 , про існування якої у потерпілого йому було відомо.

Для цього, того ж дня, який невстановлений слідством, о 13 год. обвинувачений ОСОБА_10 умисно, з корисливих мотивів, прибув до господарства в якому поживає ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_2 , де під приводом перевірки перебування в житловому будинку потерпілого сестри його дружини, як старший інспектор СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області, скориставшись своїм службовим становищем зайшов туди, де провів огляд житлових кімнат та в ході чого в одній із кімнат, за кріслом, в присутності потерпілого взяв пневматичну гвинтівку КРАЛ АІР РІФЛЕ, серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 1657,50 грн., з якою покинув будинок потерпілого та став нею безперешкодно розпоряджатись, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 1657,50 грн. та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України.

20 травня 2015 року приблизно о 22 год. в обвинуваченого ОСОБА_12 , який перебував в с. Великі Дедеркали Шумського району Тернопільської області разом із працівниками Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , виник умисел на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_11 .

З цією метою, після вирішення службових питань в с.Дедеркали Шумського району приблизно о 23 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_7 разом з працівниками Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 службовим автомобілем марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , прибув в господарство потерпілого ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_2 , де, виходячи за межі своїх повноважень, не маючи законних підстав, в порушення вимог ст.10 ЗУ Про міліцію, без пояснення причин наказав потерпілому ОСОБА_11 прослідувати за ним та посадив потерпілого в службовий автомобіль, в якому на той час перебували працівники міліції ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

З метою укриття своїх злочинних намірів на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що у нього на вирішенні є скарга дружини потерпілого і йому потрібно з участю потерпілого оформити документи про вчинення ним адміністративного правопорушення для подальшої передачі їх в суд для розгляду.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 службовим автомобілем доставив потерпілого ОСОБА_11 в м. Шумськ на вул. Українську, де вийшов із ним з автомобіля, завів його до приміщення Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області, що в м. Шумськ по вул. Каїнська,47, зачинив в одному із приміщень та утримував до 9 год. 21 травня 2015 року, чим позбавив його вільного пересування і залишення місця, в якому він не бажав перебувати, що завдало істотної шкоди потерпілому, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.365 КК України.

У квітні 2015 року обвинуваченому ОСОБА_7 , як старшому дільничному інспектору СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області, було доручено проведення перевірки за зверненням ОСОБА_16 за вчинення сімейної сварки ОСОБА_11 , яке надійшло в Шумський РВ УМВС України в Тернопільській області 13 квітня 2015 року.

21 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 за наслідками розгляду звернення ОСОБА_16 про вчинення сімейної сварки ОСОБА_11 складено висновок по відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

21 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 склав відносно ОСОБА_11 протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, який цього ж дня направив для розгляду в Шумський районний суд Тернопільської області.

Наприкінці квітня 2015 року, точної дати слідством не встановлено, у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_11 за вчинення дій із врахуванням наданої йому влади та повноважень. Згідно п.3, п.5, п.5-1, п.6, ч.1 ст.10 ЗУ Про міліцію та п.19 Функціональних обов`язків старшого дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області, а саме за сприяння в уникненні ОСОБА_11 адміністративної відповідальності та подальше укриття його від незаконних дій неправомірного характеру.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на одержання неправомірної вигоди, обвинувачений ОСОБА_7 , наприкінці квітня 2015 року, перебуваючи у домоволодінні ОСОБА_11 , що в с. Малі Дедеркали Шумського району, під час спілкування із потерпілим ОСОБА_11 повідомив йому, що він може сприяти в уникненні ним в притягненні до адміністративної відповідальності та в подальшому укритті його незаконних дій неправомірного характеру, при умові наданні йому неправомірної вигоди в сумі 500 грн.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 неодноразово протягом травня 2015 та 18 серпня 2015 року, під час зустрічі із потерпілим ОСОБА_11 повідомив йому про необхідність надання неправомірної вигоди в сумі 500 грн. за сприяння в уникненні ним притягнення до адміністративної відповідальності та подальшого укриття його незаконних дій неправомірного характеру.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на одержання неправомірної вигоди, обвинувачений ОСОБА_7 19 серпня 2015 року приблизно о 13 год., перебуваючи в м. Шумськ по вул. Українській в належному йому автомобілі марки ВАЗ 2101д.н.з. НОМЕР_3 , одержав від потерпілого ОСОБА_11 частину неправомірної вигоди в сумі 100 грн. за сприяння в уникненні потерпілим адміністративної відповідальності та подальшого укриття його незаконних дій неправомірного характеру.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, 20 серпня 2015 року ОСОБА_7 у телефонній розмові повідомив ОСОБА_11 про необхідність прибути до приміщення Шумського РВ УМВС України Тернопільській області та передати решту неправомірної вигоди в сумі 400 грн. іншому працівнику міліції.

20 серпня 2015 року приблизно о 13 год. потерпілий ОСОБА_11 в приміщенні Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області, що в м. Шумськ по вул. Українська, 47 передав частину неправомірної вигоди в сумі 100 грн. інспектору ДС Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_17 , які в подальшому той, не будучи обізнаним з злочинними намірами ОСОБА_7 , повинен був передати обвинуваченому за сприяння в уникненні ОСОБА_11 притягнення до адміністративної відповідальності та подальшого укриття його незаконних дій неправомірного характеру.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 , доводячи до кінця свій злочинний намір, спрямований на одержання неправомірної вигоди, 31 серпня 2015 року по АДРЕСА_3 одержав від потерпілого неправомірну вигоду у сумі 300 грн. за сприяння в уникненні від адміністративної відповідальності та подальшого укриття його незаконних дій неправомірного характеру. Чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.368 КК України.

В зміненій апеляційної скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в звязку істотним порушенням вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

В обгрунтування викладених у скарзі доводів посилається на те, що висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів зроблено судом без повного дослідженння та оцінки доказів, відкритих стороною обвинувачення ОСОБА_18 та його захиснику та наданих суду на дослідження. Зокрема, ухваливши рішення про їх дослідження, суд виконав лише його частину, не дослідивши окремі письмові докази та висновки експертиз взагалі та не надавши частині досліджених доказів оцінки у вироці. Крім того, поклав в основу вироку показання обвинуваченого ОСОБА_7 , без спростування показань потерпілого, його дружини та свідків, які їх спростовують та вирвавши з контексту показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були суперечливими, окремі їх твердження без наведення їх повного змісту та проведення їх детальної оцінки.

Так, суд не надав жодної оцінки: висновкам експертів: № 2-716/15 від 18.09.2015року за результатами судово-хімічної експертизи спеціальних хімічних речовин та речовин хімічних виробництв, № 1.1-379/15 від 21.09.2015 року за результатами судово-технічної експертизи документів № 1.3-256/15 від 2.09.2015 року за результатами судово-технічної комп`ютерної експертизи, № 597/15-22 від 25.11.2015 року за результатами судово-товарознавчої експертизи, висновку службового розслідування за фактом неправомірних дій з обвинуваченого від 02.09.2015 року, наказу начальника УМВС України в Тернопільській області № 1603 від 02.09.2015 року про звільнення старшого дільничого інспектора міліції СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_12 з органів внутрішніх справ на підставі п.64є Положення по проходження служби, які мають доказове значення для встановлення наявності чи відсутності обставин які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та оцінка яких може вплминути на висновок суду про недоведеність наявності в діях обвинуваченого інкримінованих йому злочинів.

Крім того, в порушення вимог ст.94 КПК України суд у вироці визнав за недоцільне давати оцінку доказам, зокрема, протоколу огляду місця події від 31.08.2015 року, в ході якого проводився огляд обвинуваченого та грошових коштів, що взагалі суперечить загальним засадам кримінального провадження та.

Допущені порушення вимог КПК України, на думку державного обвинувача, перешкодили суду всебічно, повно та обєктивно дослідити всі обставини кримінального провадження та постановити законне та обгрунтоване рішення, а тому він просить скасувати вирок суду та направити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_12 на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважають вирок суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, за змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні підстави для його ухвалення.

Згідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку із змінами, у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Однак, дані вимоги закону судом першої інстанції у повній мірі враховано не було.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.186, ч.1 ст.365 та ч.1 ст.368 КК України, суд першої інстанції у вироку зіслався на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності в діях обвинуваченого складів цих кримінальних правопорушень.

Такий висновок, на думку колегії суддів, зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності і належності кожного окремо та достатності і взаємозвязку в їх сукупності, що вплинуло на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.1 ст.365 та ч.1 ст.368 КК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення в їхній сукупності, у тому числі тим, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо невинності обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні, достовірності чи недостовірності тих чи інших доказів, і не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Визначаючи такими, що заслуговують на довіру показання обвинуваченого, які поклав в основу вироку, не спростував показань потерпілого ОСОБА_11 та свідків, а саме: дружини потерпілого ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які їм суперечать, при цьому частково зіславшись на них у своїх висновках про невинуватість ОСОБА_21 юка О.В.

Також не надав жодної юридичної оцінки письмовим доказам та висновкам експертів, в яких містяться відомості про обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності дов имог ст.91 КПК України, зокрема:

- висновку експерта №2-716/15 від 18 вересня 2015 року за результатами судово-хімічної експертизи спеціальних хімічних речовин та речовин хімічних вибухів;

- висновку експерта №1.1-379/15 від 21 вересня 2015 року за результатами судово-технічної експертизи документів;
- висновку експерта №1.3-256/15 від 24 вересня 2015 року за результатами судово-технічної комп`ютерної експертизи;
- висновку експерта №597/15 від 25 листопада 2015 року за результатами судово-товарознавчої експертизи;
- висновку службового розслідування за фактом неправомірних дій з боку старшого дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_7 від 02 вересня 2015 року, згідно до якого встановлено факт отримання ним неправомірної вигоди коштів в сумі 500 грн., викрадення у ОСОБА_11 гвинтівки;
-наказу начальника УМВС України в Тернопільській області №1603 від 02 вересня 2015 року про звільнення старшого дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Шумського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_7 з органів внутрішніх справ на підставі п.64 є Положення про проходження служби (порушення службової дисципліни)

-протоколу від 01 вересня 2015 року, складеному за результатами проведення негласної слідчої дії у виді контролю за вчиненням злочину від 31 серпня 2015 року, в ході проведення якого був зафіксований факт отримання обвинуваченим від потерпілого коштів в сумі 300 грн..

Та всупереч вимог ст.94 КПК України визнав у вироці недоцільним надавати оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам - протоколу огляду місця події від 31 серпня 2015 року, в ході якого проводився огляд ОСОБА_7 та грошових коштів (т.3, а.к.п.163), що суперечить також загальним засадам кримінального провадження.

Крім того, при викладенні у вироці обставин, за яких обвинувачувався ОСОБА_22 органами досудового слідства невірно виклав дату складання обвинуваченим протоколу про вчинення ОСОБА_11 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, який згідно обвинувального акту було складено ним 21.05.2015 року, а у вироці суду відображено дату його складання 21.05.2016 року, що вплинуло на висновки суду про допустимість показань свідків, оскільки вони повідомляли про обставини, які мали місце у 2015 році.

Також як вбачається з наведеного у вироці змісту показань обвинуваченого щодо передачі йому дружиною потерпілого ОСОБА_16 гвинтівки чоловіка, ОСОБА_22 вказав на те, що ці події мали місце квітні 2014 року, проте, органом досудового слідства ОСОБА_18 предявлено обвинувачення за вчинення епізоду відкритого викрадення майна потерпілого у квітні 2015 року, при цьому висновки суду щодо правдивості цих показань були покладені в основу вироку. Також суд зазанчив, що мотивами, з яких він прийшов до висновку про передачу дружиною потерпілого ОСОБА_18 вказаної гвинтівки є неспростування стороною обвинувачення показань ОСОБА_12 , необізнаність обвинувачено з місцем у якому знаходилась вказана гвинтівка, на що вказує те, для необхідності її виявлення обвинуваченому треба було нагинатись, заглядати по всіх кутах будинку, лягати на підлогу, а також припущення суду про те, що якби обвинувачений перебував у квітні 2015 року в будинку потерпілого, він обовязково вчинив би всі дії для розгляду скарги його дружини про вчинення поетрпілим насилсьтва в сімї від 13.04.2015 року та цим спростовується факт перебування обвинуваченого в будинку потерпілого у квітні 2015 року. Останній мотив взагалі суперечить висновку суду про добровільну передачу гвинтівки чоловіка ОСОБА_18 в квітні 2015 року, оскільки його неперебування у вказаному будинковолодінні унеможливлює і передачу гвинтівки. При цьому жодної оцінки факту перебування вказаної рушниці у приміщенні Шумського відділення міліції після затримання обвинуваченого та видачі за повідомленою ним інформацією вказаної гвинтівки слідчому судом не надано.

Визнаючи недоведеним вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, суд обгрунтував свої висновки показаннями осіб, які, на думку органу досудового розслідування, перевищуючи свої службові повноваження, незаконно позбавили волі потерпілого, та їх колег, не надавши оцінки показання потерпілого, його дружини та доказам, про виребування яких заявила клопотання сторона обвинувачення.

З огляду на наведене, висновок суду про виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186 КК України, ч.1 ст. 365 КК України та ч.1 ст. 368 КК України, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи те, що судом першої інстанції під час судового розгляду допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, а сторонами криміанльного провадження, в тому числі і стороною захисту, не заявлялось клопотання про дослідження в апеляційному суді певних обставин та доказів, які згідно зі ч.3 ст.404 КПК України мають бути повторно досліджені, тому суд апеляційної інстанції, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу не вправі дослідтити їх за власною ініціативою доказів, що не дає можливості підтвердити або спростовували обставини справи для винесення законнного, обгрунтвоаного та вмотивованого рішення у відповідності до имог ст.370 КПК України.

Оскільки чинний Кримінальний процесуальний кодекс України, крім випадків, передбачених ч.2 ст.412, ч.1 ст.415 КПК України, не регулює питання подальшого спрямування кримінального провадження, у випадку скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції через його незаконність та необґрунтованість, неможливості ухвалення нового вироку з підстав передбачених ч.3 ст.404 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження на підставі ч.6 ст.9, п.п. 1, 2, 3, 13, 15 ст. 7 КПК України, діючи за аналогією кримінального процесу ч.ч. 1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, колегія суддів, не вирішуючи наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, прийшла до висновку про необхідність скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляд у суді першої інстанції.

Під час проведення якого слід усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

З огляду на це, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ч.6 ст.9, п.п. 1, 2, 3, 13, 15 ст. 7, ст.ст. 404, 407, 409, 410, 411, ч.ч.1, 2 ст.412, ст.413, п.1 ч.1 ст. 415, ст. 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити .

Вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2