Справа № 731/319/16-к
Провадження № 1-кп/731/37/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2016 року Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Варва кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000204, по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, освіта загальна середня, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого охоронником філії ПДМП ПАТ «Укрнафта», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що близько 22 години 8 жовтня 2014 року, керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по ділянці дороги, яка проходить по вулиці Шевченка в смт. Варва Чернігівської області у напрямку від автостанції до центру, на перехресті вулиць Шевченка-Горького-Ломоносова проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалася на проїзній частині дороги, перевищив дозволену у населених пунктах швидкість руху транспортних засобів, внаслідок чого не зміг постійно контролювати транспортного засобу та прийняти заходи для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги пунктів 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 12.3 (у разі виникнення безпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу), 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який здійснював маневр повороту ліворуч з вулиці Горького на вулицю Шевченка та подальшого наїзду автомобілем, яким керував ОСОБА_9 , на придорожнє дерево.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , який на момент зіткнення автомобілів перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому голівки правої стегнової кістки з вивихом правого стегна, яке згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 54 від 2 березня 2016 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразилися в порушенні правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

З`ясувавши всі обставини у справі та оцінивши надані сторонами судового провадження докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що вина ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні в судовому засіданні не доведена, виходячи з наступного.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав та пояснив, що 8 жовтня 2014 року до нього зателефонував ОСОБА_6 і попросив відвезти його разом з товаришем ОСОБА_11 від кафе «Пікнік», яке розміщене на вул. Ломоносова в смт. Варва. Оскільки він час-від-часу надавав послуги по перевезенню людей за гроші на власному автомобілі «Хюндай Соната», він погодився і зразу ж поїхав за вказаною адресою. Спочатку відвезли додому ОСОБА_12 на вулицю Комарова в смт. Варва, а потім поверталися до місця проживання ОСОБА_6 Рухаючись по головній вулиці Шевченка зі швидкістю близько 60 км/год., не доїжджаючи приблизно 20-30 м до перехрестя вулиць Шевченка-Ломоносова, з другорядної вулиці Ломоносова перед його автомобілем на проїжджу частину виїхав автомобіль «ВАЗ-2101» і різко пішов перед ним на розворот, щоб повернутися на вулицю Ломоносова. У зв`язку з цим було застосоване термінове гальмування та подано звуковий сигнал, проте не вистачило часу та відстані для повної зупинки автомобіля і через незначну відстань відбулося зіткнення транспортних засобів. Автомобіль під його керуванням правою передньою частиною зачепив ліву передню частину автомобіля ВАЗ, який розвертався на перехресті доріг. Від удару його автомобіль відкинуло на ліве узбіччя, де відбулося зіткнення з деревом, що там росло, передньою частиною автомобіля. Від удару він та пасажир ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, а автомобіль значні механічні пошкодження. Через деякий час його та потерпілого ОСОБА_6 забрали карети «Швидкої допомоги» і доставили до Варвинської центральної районної лікарні.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 8 жовтня 2014 року близько 22 години він попросив свого знайомого ОСОБА_9 , попередньо зателефонувавши йому, відвезти його з другом ОСОБА_13 з кафе «Пікнік» додому, де перед цим вони вживали спиртні напої. Спочатку відвезли додому ОСОБА_12 , який живе на вулиці Комарова, далі ОСОБА_14 повіз його додому. Він сидів на передньому пасажирському сидінні. При цьому деякий час він розмовляв з водієм. Перебуваючи біля автостанції на перехресті вулиць Шевченка та 9 Травня, він бачив в районі перехрестя вулиць Шевченка-Ломоносова світло фар якогось автомобіля, на що звернув увагу ОСОБА_14 . Потім відволікся, нагнув голову вниз і на дорогу не звертав уваги. На швидкість руху автомобіля він також не звертав уваги. Що було потім він не може пояснити. Прийшов до тями в машині біля лікарні. Про ДТП він дізнався від ОСОБА_14 та від інших людей. В лікарні у нього взяли кров на аналіз та помістили до хірургічного відділення. Наступного дня його відвезли до Чернігівської міської лікарні № 2. Як потерпілого його допитали вперше через рік після ДТП.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що 8 жовтня 2014 року близько 22 години він рухався на автомобілі «ВАЗ-2101» по вулиці Ломоносова від ринку в сторону центру смт. Варва до автозаправної станції, щоб заправити бензином автомобіль. Наблизившись до перехрестя з вулицею Шевченка, він увімкнув лівий поворот та зупинив свій автомобіль біля знаку «Стоп», при цьому, переконавшись, що жодних перешкод немає, на невеликій швидкості на першій передачі продовжив рух, ще раз призупинившись на перехресті. Проте, виїхавши на свою смугу руху в бік центру та проїхавши метрів два, відчув удар у передню частину лівого крила та бампера. Його автомобіль просунувся по ходу на незначну відстань, а автомобіль, з яким відбулося зіткнення, викинуло на ліве узбіччя, де зіткнувся з деревом, що там росло. Де взявся автомобіль, з яким відбулося зіткнення, він пояснити не може. Під час виїзду на перехрестя ніяких перешкод праворуч він не помітив. На стоянці по вул. Шевченка праворуч також не було автомобілів. Припускає, що він не помітив автомобіль «Хюндай» через те, що той рухався на великій швидкості. Відразу після ДТП він викликав міліцію, а хтось інший швидку, яка ще до приїзду міліції забрала двох потерпілих. Після приїзду міліції, працівники останньої почали оглядати місце події. Його машина стояла на місці зіткнення і була повністю оглянута. «Хюндай Соната» була оглянута тільки поверхнево, оскільки на цей момент була зачинена. На момент зіткнення його автомобіль ще не повністю минув перехрестя, але осьову лінію він перетнув. За його авто рухався автомобіль, яким керував ОСОБА_15 .

Забезпечення доведеності вини є одним з основоположних конституційних принципів судочинства.

Згідно п.19 абз. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається на сторону обвинувачення, адже відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

На підставі ч. 4 даної статті КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Частина 1 ст. 286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (п. 3) орієнтує суди при розгляді справи про злочини, відповідальність за яку встановлена статтею 286 КК України, мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм бланкетні, у зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі порушення, норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_9 , сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Хюндай», проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалася на проїзній частині дороги, перевищив дозволену у населених пунктах швидкість руху транспортних засобів, внаслідок чого не зміг постійно контролювати транспортного засобу та прийняти заходи для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги пунктів 2.3; 12.3; 12.4 Правил дорожнього руху України.

В основу обвинувачення ОСОБА_9 покладено серед інших доказів висновок автотехнічної експертизи Чернігівського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру, проведеної експертом ОСОБА_16 № 317 від 14 липня 2016 року.

У зазначеному висновку експерта зазначено наступне.

Водій автомобіля «Хюндай Соната» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути події даної ДТП шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування керованого автомобіля, знизивши швидкість свого автомобіля до швидкості автомобіля «ВАЗ-21011», якби під час руху ОСОБА_9 виконував п.п. 12.4 ПДР України та своєчасно виконав п.п. 12.3 ПДР України.

Водію автомобіля «Хюндай Соната» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 необхідно було діяти згідно з вимогами пп. 12.4 та 12.3 ПДР України. Водію автомобіля «ВАЗ-21011» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 необхідно було діяти згідно вимог дорожнього знаку групи пріоритету 2.2 та пп. 16.11 ПДР України.

З технічної точки зору невідповідні дії водія автомобіля «Хюндай Соната» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 вимогам пп. 12.4 та 12.3 ПДР України перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП, невідповідні дії цього водія вказаним вимогам ПДР України є причиною настання ДТП. Невідповідні дії водія автомобіля «ВАЗ-21011» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_10 вимогам дорожнього знаку групи пріоритету 2.2 та пп. 16.11 ПДР України перебувають у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП, і є необхідною умовою, які сприяли її настанню.

Проте погодитися з таким висновком не виявляється за можливе.
При цьому суд виходить з того, що частиною 3 ст. 101 КПК України передбачена вимога про те, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Відповідно до положень ч. 10 ст. 101 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта не є обов`язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами.

При перевірці й оцінці експертного висновку, суд відповідно до вимог пункту 17 цієї постанови, з`ясувавши, зокрема, достатність поданих експертові об`єктів дослідження, повноту відповідей на порушені питання, обґрунтованість висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, приходить до наступного.

Як вбачається з висновку експерта ОСОБА_16 №317 від 14 липня 2016 року (т.1 а.с. 163), експертиза проводилася на підставі постанови заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 30.06.2016 року і на експертизу надано лише цю постанову на 4 аркушах. Будь-які інші матеріали кримінальної справи експерту не надавались. Правом ознайомитися з матеріалами справи чи подати клопотання про надання додаткових матеріалів, як це передбачено ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», експерт не скористався. Таким чином, експертом були використані лише ті вихідні дані, які були викладені в постанові про призначення експертизи. Проте, як вбачається з постанови про призначення експертизи (т.1, а.с. 156-158), у вихідних даних посилається на висновок експерта №533 від 04.12.2014 року, протокол огляду місця ДТП від 08.10.2014 року та схему, а також даних, встановлених під час проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_17 , не надаючи при цьому зазначених матеріалів і не наводячи інших вихідних даних. Незважаючи на це, експерт ОСОБА_16 приходить до висновку про певні обставини, які суперечать матеріалам, на які посилається прокурор в постанові про призначення експертизи.

Зокрема, у висновку експерта №533 зазначено, що місце зіткнення автомобіля «ВАЗ-21011» д.р.н. НОМЕР_2 та автомобіля «Хюндай Соната» розташоване перед початком слідів волочіння, позначка 4 на схемі відносно руху по вул.. Шевченка смт. Варва в напрямку від автостанції до центра смт. Варва (т.1, а.с.187). Як вбачається з план-схеми наслідків ДТП (т.2, а.с.8) сліди волочіння на покритті дороги знаходяться на лівій стороні перехрестя у напрямку від автостанції до центу смт. Варва ближче до кута лівого узбіччя. Крім того, у висновку експерта №533 зазначено, що первинний контакт зіткнення відбувся між лівою передньою стороною автомобіля ВАЗ та правою передньою стороною автомобіля «Хюндай». Проте зазначені висновки експертизи не були досліджені експертом Пирогом, що могло вплинути на визначення як місця розташування автомобіля на дорозі при зіткненні, відстані між автомобіля з моменту виникнення небезпеки та часу, необхідного для вчинення дій водіїв, спрямованих на уникнення зіткнення.

Також не було враховано ту обставину, що автомобіль ВАЗ міг виконувати маневр розвороту на перехресті, а не здійснював поворот ліворуч у напрямку цента смт. Варва, як це зазначено у постанові про призначення експертизи як єдиного джерела вихідних даних для проведення експертизи (а.с. 157). Разом з тим, в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , з участю якого проводився слідчий експеримент 30.06.2016 року, зазначив, що автомобіль ВАЗ виконував розворот, а не поворот ліворуч. Ця обставина узгоджується з показаннями допитаного в судовому засіданні ОСОБА_18 , який пояснив, що в той вечір він разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зустрілися біля кафе-бару «Зодіак», а потім поїхали двома автомобілями до магазину ПП « ОСОБА_21 . Він їхав в автомобілі разом з ОСОБА_22 , а ОСОБА_23 на своєму. По дорозі ОСОБА_10 обігнав їх метрів на 100-150 виїхав на перехрестя, де і трапилася ДТП. Куди їхав ОСОБА_10 він не знає, але гадає, що він мав наміри виїхати на перехрестя вулиць Ломоносова-Шевченка, зробити різкий розворот автомобіля і повернутися на вул. Ломоносова та стати на стоянку. Хоча так робити не можна, традиційно так робить багато водіїв. Коли він виїхав на перехрестя, трапилося зіткнення.

Крім того, експерт ОСОБА_16 використав вихідні дані про те, що автомобіль Хюндай перед зіткненням не гальмувався. Ці дані не витікають з матеріалів справи, оскільки допитані в судовому засіданні і експерт ОСОБА_24 , і експерт ОСОБА_16 зазначили, що автомобіль «Хюндай» обладнаний системою автоматизованою блокування гальмування, а тому навіть під час термінового гальмування шини коліс автомобіля можуть не утворювати слідів на покритті дороги або якщо і залишаються сліди, то незначні. Хоча в протоколі огляду місця ДТП і зазначено, що сліди гальмування відсутні (а.с. 1-7), проте слід врахувати ту обставину, що огляд місця події проводився в темну пору доби (з 22 години до 23 години 10 хвилин) при штучному освітленні ліхтарика, а додатковий огляд місця ДТП у денну пору доби органами досудового розслідування не проводився, тому зафіксувати незначні сліди гальмування не виявилося за можливе.

Під час допиту в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив той факт, що йому не були надані матеріали кримінальної справи. Разом з тим експерт не зміг пояснити на підставі яких матеріалів кримінального провадження він проводив дослідження та зробив зазначені висновки. Посилання експерта на те, що його висновки зроблені на підставі процесуального документу від 30.06.2016 року, є непереконливими, оскільки він не зміг назвати назву процесуального документу та які процесуальні дії проводилися згідно цього процесуального документу. Крім того, у висновку експертизи зазначено, що на експертизу надано лише постанову про призначення експертизи. До того ж, з`ясовуючи в судовому засіданні, на підставі яких саме фактичних даних, методик і розрахунків експерт дійшов висновку про порушення вимог п. 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України, причинно-наслідковий зв`язок між його діями і виникненням ДТП та наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів в умовах створення аварійної ситуації водієм автомобіля ВАЗ-21011 ОСОБА_25 , експерт ОСОБА_16 чітко пояснити не зміг.

За таких обставин суд приходить до переконання, що висновок експерта ОСОБА_16 №317 від 14 липня 2016 року не відповідає вимогам з точки зору достатності наданих йому об`єктів дослідження, повноти, всебічності, наукової обґрунтованості та відповідності матеріалам кримінального провадження, а тому цей доказ не може визнати належним через його недостовірність.

Згідно статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того прокурор не зазначив з яких підстав в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_14 було взято за основу висновок експерта ОСОБА_16 №317 від 14 липня 2016 року, разом з тим не навів підстав, за якими було відхилено висновки комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи за участю експерта Київського НДІСЕ ОСОБА_24 від 18 липня 2016 року №2531/2532/16-24 (т.1, а.с.225-234). Згідно цього висновку експерта ОСОБА_24 в дорожній обстановці, що склалася, з метою створення безпечних умов для руху водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 16.11 ПДР з урахуванням п. 16.3 ПДР та вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», п. 10.1 ПДР, а водій автомобіля «Хюндай» ОСОБА_9 для збереження безпеки руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4, 12.3 ПДР України. Необхідними умовами і технічною причиною виникнення даної дорожньо-транспортної подіє є невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_10 вимогам п. 16.11 ПДР. За послідовності розвитку подій на місці ДТП згідно свідчень ОСОБА_9 під час слідчого експерименту з ним 22 червня 2016 року його дії не є необхідними умовами ні технічною причиною виникнення даної події.

Таким чином, згідно цієї експертизи експерт не вбачає дії обвинуваченого ОСОБА_9 ні необхідними умовами, ні технічною причиною виникнення ДТП.

Дослідивши висновок експерта ОСОБА_24 від 22 червня 2016 року в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами, суд визнає зазначений доказ належним та допустимим.

При цьому суд виходить з того, що експертом ОСОБА_24 були досліджені та використані і всі наявні на день призначення експертизи докази у справі, які надані органом досудового розслідування та необхідні для проведення експертизи матеріали кримінального провадження на 275 аркушах. Під час допиту експерта ОСОБА_24 , він наполягав на своїх висновках, чітко висловлювався та детально науково обґрунтував свою позицію, узгоджуючи її з іншими доказами, зібраними по цій справі.

Суд критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_6 , який при проведенні експерименту 29 червня 2016 року, тобто через 20 місяців після ДТП, визначив швидкість руху автомобіля «Хюндай» під керуванням ОСОБА_9 в 80-90 кілометрів на момент зіткнення з автомобілем ВАЗ під керуванням ОСОБА_10 , оскільки він на момент ДТП перебував в стані алкогольного важкого ступеню сп`яніння, що підтверджується результатом токсикологічного дослідження. В крові ОСОБА_6 було виявлено 3,97 проміле алкоголю (т.1, а.с. 42). Проте в судовому засіданні пояснив, що під час руху не звертав уваги на швидкість автомобіля «Хюндай».

Суд не може взяти в основу рішення показання свідка ОСОБА_10 щодо тієї обставини, що він з вулиці Ломоносова, виїхавши на вул. Шевченка, здійснив поворот ліворуч і продовжував рух у напрямку смт. Варва, оскільки його показання спростовуються іншими доказами, зокрема висновком експертизи від 18 липня 2016 року №2531/2532/16-24 (т.1, а.с. 225-234) та його поясненнями в судовому засіданні, який зазначив, що зіткнення автомобіля «Хюндай» з автомобілем ВАЗ могло відбутися лише за умови, що останній виконував маневр розвороту на перехресті вулиць Ломоносова-Горького з вул. Шевченка, а також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підтвердили ту обставину, що автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_10 виконував розворот на перехресті. При цьому вони не підтвердили, що в автомобілі ВАЗ був ввімкнений покажчик лівого повороту.

Крім того, допитані судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_18 з приводу ДТП, яка трапилася за участю ОСОБА_14 та Джеваги, пояснили, що за декілька хвилин до ДТП вони зустрічалися разом з ОСОБА_10 , а потім домовилися їхати автомобілями в район магазину ПП ОСОБА_21 . ОСОБА_10 поїхав попереду, а вони за ним метрів за 200. Автомобіль ОСОБА_10 проминув магазин і виїхав на перехрестя. Доїхавши ближче до перехрестя вони побачили, що ОСОБА_23 потрапив у ДТП. Самого моменту зіткнення не бачили. Пояснити той факт, чому ОСОБА_23 проїхав те місце, де мали зустрітися, вони не можуть. Свідок Місюра висловив припущення, що ОСОБА_10 мав наміри розвернутися на перехресті та повернутися на стоянку, оскільки традиційно так робить багато водіїв. Коли він виїхав на перехрестя, трапилося зіткнення. При цьому сам момент зіткнення він не бачив, однак бачив, що головною дорогою їхав якийсь автомобіль, оскільки було видно світло фар.

Свідчення ОСОБА_26 , дане в судовому засіданні про те, що в районі автостанції в смт. Варва автомобіль «Хюндай» їхав зі швидкість понад 120 км на годину не стосуються конкретної дорожньої обстановки, оскільки швидкість руху автомобіля «Хюндай» має значення лише при наближенні перехрестя вулиць Ломоносова-Горького з вул. Шевченка. Крім того, його показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_27 , який пояснив, що 8 жовтня 2014 року близько 21 год. 30 хв. він стояв своїм автомобілем «Фіат» на стоянці поблизу магазину «Лотос», що знаходиться по вулиці Шевченка в смт. Варва, метрів за 20 від перехрестя спиною до нього і спостерігав як до перехрестя наближався автомобіль «Хюндай» з увімкненим світлом, який належить його знайомому ОСОБА_14 . Він рухався з невеликою швидкістю, приблизно 60 км на годину, а через мить позаду себе він почув звуковий сигнал і різкий удар, а коли повернувся, зрозумів, що автомобіль «Хюндай» зіткнувся з автомобілем ВАЗ, а потім з деревом на лівому узбіччі дороги, оскільки на перехресті залишався стояти автомобіль ВАЗ. Самого моменту зіткнення він не бачив.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено усі розумні сумніви.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З`ясувавши усі обставини та дослідивши наявні докази у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що докази, надані суду на підтвердження винуватості ОСОБА_14 у вчиненні зазначеного злочину не є беззаперечними та такими, що не викликають сумнівів у їх достовірності та достатності. А тому суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні не доведена.

У відповідності з ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

За таких обставин суд приходить до переконання, що обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбачено ч. 1 ст. 286 КК України, слід виправдати.
Запобіжні заходи щодо ОСОБА_9 у цьому провадженні застосовані не були.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та виправдати його.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_9 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1