АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за № 0006578 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любче Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм в ПАТ «Аеробуд», перебуває в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком двісті годин.
Цим же вироком частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 7000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

_____________________________________________
Справа: 11-кп/796/1612/2016

Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1 .

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 27.07.2014 року приблизно о 03 год. 30 хв., знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 відпочивав на балконі 1го поверху своєї квартири та слухав музику. В цей час з вулиці до балкону підійшов ОСОБА_7 , який зробив усне зауваження ОСОБА_8 з приводу того, що останній гучно слухає музику та порушує тишу у нічний час, після чого ОСОБА_8 , будучи обуреним даним зауваженням ОСОБА_7 , вийшов на вулицю, де між ними розпочався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , відчуваючи раптово виниклу неприязнь, умисно наніс декілька ударів руками стиснутими в кулаки, в область обличчя ОСОБА_7 , після чого вихопив у останнього з рук металевий совок для взуття та наніс цим совком декілька ударів в область голови ОСОБА_7 , в результаті чого останній почав втрачати свідомість та впав на землю, а ОСОБА_8 в цей час продовжив наносити ОСОБА_7 удари кулаками в область голови.
За таких обставин ОСОБА_8 умисно завдав ОСОБА_7 ряд тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1830/е від 16.10.2014 року відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його таким, що прийнятий з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. При цьому зазначає, що показання свідків та сторін кримінального провадження, а також інші оцінені у сукупності докази, з урахуванням їх допустимості та належності не підтверджують обставин, викладених в обвинувальному акті. Вказує, що в основу обвинувального вироку суд поклав лише суперечливі показання потерпілого, його дружини і сина, які є зацікавленими особами і в судовому засіданні вказували, що не бачили самих моментів нанесення ударів потерпілому. Також зазначає, що судом не встановлено яким способом наносились потерпілому удари, чим та куди саме.

Крім цього, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про виклик в судове засідання понятих, які були присутні під час слідчого експерименту, а також про виклик та допит слідчого і експерта, для з`ясування походження документів, зазначених в постанові слідчого від 29.09.2014 року та статусу документу, який направлявся експерту (копія чи оригінал карти виїзду швидкої медичної допомоги). При цьому сторона захисту просила визнати недопустимими докази, отримані у незаконний спосіб, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація яким чином слідчим були отримані медичні документи, що були направлені ним на повторну експертизу, при проведені якої експерт ОСОБА_11 не оглядав потерпілого, а користувався виключно наданою слідчим медичною документацією і стороні захисту вони не відкривалось,
При цьому, посилаючись на п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», захисник заперечує проти часткового задоволення цивільного позову потерпілого, оскільки під час судового розгляду не було встановлено в чому полягала моральна шкода потерпілого, а сам позов ґрунтувався лише на бажанні потерпілого отримати від обвинуваченого грошові кошти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення; пояснення потерпілого та думку прокурора, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги; повторно дослідивши в порядку ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням захисника обвинуваченого обставини, встановлені під час кримінального провадження, допитавши свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_11 ( від допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та слідчого ОСОБА_17 сторона захисту відмовилась), дослідивши письмові докази, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження за №0001603 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 по пред`явленому йому обвинуваченню винуватим себе не визнав та пояснив свою версію події, яка сталася 27.03.2014 року о 03 год. 30 хв. між ним та потерпілим ОСОБА_7 , які повністю підтвердив і під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження. При цьому стверджував, що потерпілого він не бив, а тілесні ушкодження останній наніс собі сам після конфлікту, який між ними відбувся. При цьому стверджував, що жодних тілесних ушкоджень в ту ніч на потерпілому він не бачив.

Проте, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 за обставин викладених у вироку, ґрунтується на сукупності належних і допустимих доказах, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку.

Зокрема, цей висновок підтверджується покладеними в основу вироку показаннями потерпілого ОСОБА_7 про обставини нанесення йому 27.07.2014 року обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією карти виїзду швидкої медичної допомоги № 219 від 27.07.2014 року, відповідно до якої, за викликом отриманим о 03 год.50 хв. бригадою ШМД проведено огляд потерпілого ОСОБА_7 та виявлено забійну рану лобної ділянки голови зліва з нерівними краями розміром 4х2 см., яка кровоточить; протоколом проведення слідчого експерименту від 18.04.2015 року за участю потерпілого, згідно якого останній підтвердив та відтворив обставини вчинення відносно нього злочину обвинуваченим ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.10.2014 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 серед пред`явлених фотознімків впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 27.07.2014 року о 03 год. 30 хв. нанесла йому тілесні ушкодження; висновками експерта № 1830/е від 16.10.2014 року та № 2082/е від 18.11.2015 року, відповідно до яких у ОСОБА_7 було виявлено: забійну рану в лобній ділянці зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого( за критерієм тривалості розладу здоров`я, а також інші тілесні ушкодження: невизначеної форми синці в надбрівній ділянці зліва 3х1,5 см.; на внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині 9х3 см.; на тильній поверхні лівої кісті в проекції 1-2 п`ясних кісток з переходом на проксимальні фаланги відповідних пальців; садна подовженої та овальної- на задній поверхні правого ліктьового суглобу 4.5х2 см.; на тильній поверхні лівої кісті в проекції проксимальної фаланги 1-го пальця 2х0,5 см.; на підошовній поверхні дистальної фаланги 1-го пальця правої ступні 1х0,8 см., які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи різні версії події, які повідомили потерпілий та обвинувачений, суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірною версію потерпілого, яка відповідає встановленим судом фактичним обставинам вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення на підставі сукупності перевірених судом письмових доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та які узгоджуються з логічними та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_7 , з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду, а тому викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи щодо не встановлення судом першої інстанції способу нанесення ударів, а саме куди і чим вони наносились, вважає безпідставними.
При цьому, суд вірно зазначив, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочинних дій відносно потерпілого ОСОБА_7 , якому він ніяких ударів ні рукою, ні металевою лопаткою не наносив і, що між ними була лише невелика штовханина, розцінює як позицію захисту обвинуваченого направлену на уникнення покарання за скоєне.

За клопотанням сторони захисту апеляційним судом був допитаний експерт ОСОБА_11 , який повністю підтвердив обставини викладені у його висновку № 1830/е від 16.10.2014 року та № 2082/е від 18.11.2015 року та пояснив, що проводив експертне дослідження на підставі наданої медичної документації, особисто потерпілого не оглядав. При цьому зазначив, що термін лікування немає ніякого значення при визначенні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, а наявні у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись від п`яти-шести кратної дії тупих предметів і не могли утворитися внаслідок падіння.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта ОСОБА_11 ґрунтується на медичних документах отриманих у незаконний спосіб, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, яким чином ці документи були отримані слідчим та направлені на експертизу, а саме: копія карти виїзду швидкої медичної допомоги № 219 від 27.07.2014 року, в якій
вказана інформація має певні неточності у зазначені часу виїзду карети швидкої медичної допомоги, довідка з травмпункту № 5084, амбулаторна картка на ім`я ОСОБА_7 , рентгенограма, які захисник просила визнати недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом перевірки, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, за результатами якої встановлено, що в матеріалах кримінального провадження міститься копія карти виїзду швидкої медичної допомоги № 219 від 27.07.2014 року засвідчена Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, за змістом якої вбачається, що виклик отримано о 03 год. 50 хв., виїзд на місце відбувся о 03 год. 51 хв., час прибуття на місце 04 год. 01 хв., закінчення виклику 05 год. 04 хв.

Отже, інформація, яка міститься в копії вказаного документу, відповідає змісту наданої на адвокатський запит відповіді Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва від 19.04.2016 року № 1134/Б, а також узгоджується з показаннями обвинуваченого в судовому засіданні, який зазначив, що після конфлікту через 10 хв. до їхнього будинку приїжджала швидка медична допомога, медичні працівники заходили в їхній під`їзд, але до кого вони приїжджали він не знає.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту про визнання висновку судово-медичної експертизи № 1830/е від 16.10.2014 року щодо наявних у потерпілого тілесних ушкоджень, який ґрунтується на медичних документах отриманих у не процесуальний спосіб, недопустимим доказом, оскільки інформація, яка міститься в медичній документації, що надавалась для проведення судово-медичної експертизи, стосується прав потерпілого ОСОБА_7 , який не вказував протягом судового розгляду на порушення таких прав при використанні зазначеної інформації для досягнення завдань кримінального провадження.

Крім того, зважаючи на вимоги ст. 22 КПК України, стороною захисту не надано доказів, що отримання медичних документів, з огляду на повноваження сторони обвинувачення на збирання доказів, визначених ч. 2 ст. 93 КПК України, було здійснено з порушенням порядку, визначеного КПК України, або що інформація, яка міститься у зазначених документах є недостовірною.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи сторони захисту щодо заявленого клопотання про визнання недопустимим доказом у кримінальному провадженні протоколу проведення слідчого експерименту від 18.04.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , оскільки вказана слідча дія проведена з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і в ньому лише дублюються показання останнього.

Отже, при наявності зазначених у вироку беззаперечних доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 суд вірно кваліфікував дії останнього за ч.1 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання цивільного позову заявленого потерпілим про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції належним чином мотивував у вироку свої висновки щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та з урахуванням характеру і обсягу його душевних страждань, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, дійшов грунтовного висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 7000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, з чим також погоджується колегія суддів, а тому не приймає до уваги апеляційні твердження сторони захисту, що позов потерпілого ґрунтувався лише на його бажанні отримати від обвинуваченого гроші і, що в судовому засіданні не встановлено в чому полягала моральна шкода, заподіяна потерпілому.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та призначив його у відповідності з вимогами ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3