В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.02.2017 Справа №607/14887/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду в місті Тернополі під час підготовчого судового засідання обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000458 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, солдата, водія-механіка гранатометника військової частини п/п НОМЕР_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , згідно вимог ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

в с т а н о в и в :
суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, всупереч вимог ст.ст.9,11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалося незаконним поводженням з бойовими припасами, у грудні 2015 року, будучи військовослужбовцем військової частини п/п НОМЕР_1 , перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей АДРЕСА_2 на місці дислокації підрозділу військової частини п/п НОМЕР_1 , знайшов бойовий припас гранату РГД 5, який в подальшому у період з грудня по 06 лютого 2016 року свідомо, за відсутності передбаченого законом дозволу, попередньо роз`єднавши корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД 5 з вибуховою речовиною та бойовий запал УЗРГМ 2 (уніфікований запал ручної гранати модернізований), які в сукупності є бойовою наступальною осколковою ручною гранатою РГД 5, що є бойовим припасом, незаконно зберігав у кишені куртки (бушлату) по місцю розташування військової частини. 06 лютого 2016 року ОСОБА_4 надано чергову відпустку та останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій проти громадської безпеки, без передбаченого законом дозволу, взяв із собою куртку (бушлат), у кишені якого зберігався корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД 5 з вибуховою речовиною та бойовий запал УЗРГМ -2 (уніфікований запал ручної гранати модернізований), які в сукупності є бойовою наступальною осколковою ручною гранатою РГД 5, незаконно перевіз даний бойовий припас поїздом із сполученням «Львів-Маріуполь» зі станції «Хлібодарівка» до станції «Тернопіль». 07 лютого 2016 року близько 10.30 ОСОБА_4 , перебуваючи на пероні залізничного вокзалу по вул.Привокзальна площа,1 в м. Тернополі, був зупинений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 та виявлено корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД 5 з вибуховою речовиною та бойовий запал УЗРГМ -2 (уніфікований запал ручної гранати модернізований), які в сукупності є бойовою наступальною осколковою ручною гранатою РГД 5, що є бойовим припасом.

09 грудня 2016 року між прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України. Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України. Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання останньому за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком три роки, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений зазначив, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Судом під час судового засідання з`ясовано, що права, які передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України роз`яснені ОСОБА_4 та йому зрозумілі.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та Кримінального кодексу України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, суд розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим, з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.2 ст.469 КПК України і за своїм змістом відповідає вимогам ст.472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені підпунктами 1,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В судовому засіданні судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена 09.12.2016 року відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.65,66 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, його особу, обставиною, яка пом`якшує покарання, є те, що він повністю визнав свою вину, у вчиненому щиросердечно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинувачем і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.
З обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз.
Речові докази, а саме, боєприпаси передати в розпорядження Міністерства оборони України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314,469,472,473,474,475 КПК України, Суд,-
з а с у д и в :
затвердити укладену 09 грудня 2016 року між прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості.
Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік.
Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 527,76 грн.
Речові докази, а саме, боєприпаси передати в розпорядження Міністерства оборони України.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.
Головуючий суддя ОСОБА_1 .