Справа № 484/1606/17
Провадження: № 1-кп/484/197/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.06.2017р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1
секретар судового засідання : - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000753, по обвинуваченню
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любашівка Одеської області, громадянина України, розлученого, який має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, має неповну середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.02.2017р. Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України з строком випробування на 1 рік
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України;
за участю учасників судового провадження
прокурора - ОСОБА_4
потерпілої - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
28.03.2017р. приблизно о 14:00год. ОСОБА_3 , проходячи біля домоволодіння АДРЕСА_1 побачив козеня, яке вирішив викрасти. Виконуючи задумане обвинувачений підійшов до паркану вказаного домоволодіння та шляхом вільного доступу таємно повторно викрав козеня віком 1 місяць, завдавши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 300грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_3 зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.
Зізнаючись у вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що 28.03.2017р. він вживав спиртні напої, а саме: приблизно 4 літри пива. О 14:00год. у стані алкогольного сп`яніння він проходив біля домоволодіння потерпілої та побачив козеня, яке вирішив викрасти. Виконуючи задумане він забрав козеня, відніс до кручі, де вбив козеня ногою, а тіло викинув у кручу. При цьому він пояснив, що розумів, що вчиняє злочин у період іспитового строку. Йому був роз`яснений порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням. Для чого він вбив козеня, пояснити не міг. Майнову шкоду потерпілій він відшкодував у повному обсязі. З оцінкою викраденого він погодився. У вчиненому розкаявся. Просив не позбавляти його волі.
Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що у неї було два козеня, які захворіли. 28.03.2017р. вона дала їм ліки та зайшла до будинку, через хвилин десять, вона вийшла з будинку, але одного козеня не було. Свідки розповіли, що по вулиці в цей час проходив обвинувачений. Вона звернулась до поліції із заявою. В цей же день до неї прийшов ОСОБА_3 попросив у неї пробачення. Завдану майнову шкоду він їй відшкодував, принісши інше козеня такого ж віку. Претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого вона не має. Цивільний позов заявляти не бажає, просила не позбавляти обвинуваченого волі.
Враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винними у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.
Фактичні обставини злочину свідчать про те, що 28.03.2017р. шляхом вільного доступу з території домоволодіння АДРЕСА_1 обвинувачений викрав козеня, завдавши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 300грн.
Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»(далі Постанова Пленуму) при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, не працює, існує за рахунок випадкових заробітків, негативна характеристика на обвинуваченого за місцем проживання відсутня, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, з якими не проживає. З 2002р. ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу легкої розумової відсталості, однак відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №150 від 10.05.2017р. в період часу, до якого відноситься діяння, що йому інкримінують, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Обвинувачений проживає разом з матір`ю, яка є працездатною, та двома молодшими братами.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочина, повне відшкодування завданої майнової шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, при призначення покарання обвинуваченому суд також враховує дані про його особу, те, що він є працездатним, однак постійного роботи та засобів до існування не має, вчинив злочин у період строку випробування.
Захисник в судовому засіданні просила під час призначення покарання обвинуваченому застосувати ст.. 69 КК України та обрати йому покарання більш м`яке, ніж позбавлення волі, вказуючи, що обвинувачений має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, негативна характеристика за місцем проживання відсутня, за характером він спокійний, однак вказане не є обставинами, що істотно знижують суспільну тяжкість вчиненого злочину.
На думку суду вище вказане, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , дають підстави для призначення йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі.
Згідно п. 26 Постанови Пленуму у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Обвинувачений вчинив злочин під час строку випробування, визначеного вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 09.02.2017р., яким ОСОБА_3 засуджено до позбавлення волі строком на 3 роки. Такими чином, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України у виді позбавленні волі, яке він має відбувати реально.
На думку суду таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати у виді тримання під вартою.
Цивільний позов не заявлені. Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавленні волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 09.02.2017р. та остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили, але на строк, який не перевищує шістдесяти днів, обрати у виді тримання під вартою, взявши під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з моменту затримання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з моменту затримання до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Миколаївської області протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
СУДДЯ: