Справа № 409/1515/16-к
Провадження № 11-кп/782/57/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 , поданою на вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 22.12.2016 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Білокуракіне Луганської області, є громадянином України, раніше не засуджений, приватний підприємець, зареєстрований та фактично мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України із призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на 01 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного йому покарання, із встановленням іспитового строку на 01 рік, та покладанням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком чинності залишений у вигляді особистого зобов`язання, із зазначенням обов`язку прибувати до Білокуракінського районного суду Луганської області та не змінювати місця перебування поза межами Білокуракінського району Луганської області.

Вироком суду встановлено, що приблизно з 2014 року по 15 лютого 2016 року ( більш точного періоду часу не встановлено) ОСОБА_6 , діючи як фізична особа, не являючись суб`єктом господарської діяльності, який має право здійснювати операції із металобрухтом, порушуючи вимоги ст.4,5 Закону України «Про металобрухт», організував на території двору, будівлі складу та будівлі компресорів по АДРЕСА_2 , які фактично належать ОСОБА_7 , незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту, купуючи у фізичних осіб з метою подальшого збуту та отримання прибутку побутовий та промисловий брухт чорних та кольорових металів.

15 лютого 2016 року, відповідно до ухвали слідчого судді, у результаті проведеного обшуку по АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено брухт чорних металів загальною вагою 7806,5 кг і загальною вартістю 19891,35 грн.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати як незаконний та необґрунтований та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Посилається на те, що суд не дав належну оцінку доказам, наданим стороною захисту, а саме, тому, що він був пов`язаний трудовими стосунками із ТОВ «Доненерго» з 2011 року, виконуючи, відповідно до наказу № 15 від 19.04.2011 року, обов`язки майстра дільниці по техніці безпеки та по проведенню інструктажу із підлеглими щодо виконання нормативних актів з охорони праці під час роботи.

ТОВ «Доненерго», відповідно до наданого суду статуту, копій ліцензій тощо, було зареєстровано як юридична особа та платник податків з 2010 року і має право, поміж іншим, здійснювати оптову торгівлю відходами та брухтом металів, його заготівлю та переробку з 13.12.2011 по 13.12.2016 року. Тому, ніяких порушень нормативних документів та незаконність своїх дій обвинувачений не вбачає.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що суд, у порушення визначених діючим КПК принципів змагальності та доведеності перед судом переконливості своїх доказів сторонами, допитував свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 паралельно із прокурором, ставлячи цим особам питання.

Обвинувачений вважає, що у нього незаконно вилучені документи ( зошити, аркуші паперу тощо) під час обшуку на тій підставі, що вони не були зазначені в ухвалі слідчого судді, на підставі якої і був здійснений обшук; вважає, що суд необґрунтовано, у порушення вимог ч.3 ст. 333 КПК України, продовжив йому запобіжний захід до набуття вироком чинності, у вигляді особистого зобов`язання, оскільки термін дії цього запобіжного заходу на момент проголошення вироку давно сплинув, тому і продовження його було неможливе і незаконне.

Апеляційна скарга прокурора ОСОБА_14 відкликана до початку апеляційного перегляду справи, відповідно до письмової заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній та доповнених вимог, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та просив залишити вирок суду без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження у межах поданої на вирок суду апеляційної скарги та обговоривши її доводи, провів судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до таких висновків.

Провина ОСОБА_6 у скоєнні дій, які порушують порядку здійснення операцій із металобрухтом підтверджена сукупністю зібраних по справі доказів, які були безпосередньо оголошені та досліджені у судовому засіданні, належним чином мотивовані та викладені у вироку суду, зокрема,

поясненнями у судовому засіданні свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 ( допитаного у режимі відео конференції), які підтвердили суду ту обставину, що вони особисто, неодноразово, у період 2015-2016 років здавали ОСОБА_6 побутовий металобрухт, знали його як особу, що постійно здійснює операції із металобрухтом по АДРЕСА_2 , купує металобрухт, зважує його та виплачує винагороду;

даними протоколу обшуку від 15.02.2016 року ( т.1 а.п. 55-58) та протоколу огляду, відповідно до яких під час обшуку будівель по АДРЕСА_2 були вилучені та оглянуті аркуші паперу, зошити із надписами «закупочні ціни», «метал», «борг Челганова», ваги, пакети із алюмінієвими виробами, а, також, 25 частин автомобілів різних марок та моделей;

даними протоколів пред`явлення речей для впізнання від 04.04.2016 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 знайшли та упізнали побутовий металобрухт, який вони здавали ОСОБА_6 ;

витягом із Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб, відповідно до якого ОСОБА_6 з 13.01.2010 по 05.02.2015 року був ФОП за видом діяльності «Вантажний автомобільний транспорт» та наразі припинив свою підприємницьку діяльність.

Таким чином, суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, у тому числі, і показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнав себе винним у скоєному, та, докладно мотивуючи та аналізуючи свої висновки, надав правильну юридичну кваліфікацію діям ОСОБА_6 за ч.1 ст. 213 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом у повному обсязі ці доводи досліджувались, кожному з них надана оцінка на підставі досліджених доказів.

Так, судом безпосередньо були допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 (у режимі відео-конференції), які зазначили, що давно знайомі із ОСОБА_6 , знають його як мешканця смт. Білокуракіне Луганської області, який постійно приймає металобрухт по АДРЕСА_2 і вони неодноразово здавали йому за винагороду металеві побутові відходи у мішках.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_22 упізнали та самі знайшли на подвір`ї свої мішки із зданими металевими речами.

Із вилучених під час обшуку у ОСОБА_6 зошитів та аркушів паперу випливає, що на них ОСОБА_6 нотував кількість зданого металобрухту, ціну та категорії металу, боргові зобов`язання ( у тому числі, і свідка ОСОБА_25 , показання якого щодо передачі Заїці 25 частин від автомобілів на зберігання суд оцінив критично), що свідчить про системність його дій по незаконних операціях із металобрухтом.

Судом також встановлено відсутність доказів того, що діяльність ОСОБА_6 по прийому металобрухту як працівником ТОВ «Доненерго 10» була легалізована, оскільки, згідно наданих стороною захисту документів, ОСОБА_6 був, згідно наказу № 15 від 191.04.2011 року, зарахований на посаду майстра дільниці по ТБ, а ліцензію ТОВ «Доненерго» на операції із металобрухтом отримало лише 13.12.2011 року.

Це товариство залишилось на непідконтрольній України території, у м. Алчевську Луганської області, і даних про його перереєстрацію на території України немає.

Крім того, відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 28.06.2015 року було скасовано ліцензування господарської діяльності із заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових та чорних металів і видані раніше ліцензії на цей вид діяльності міністерством економічного розвитку України визнані недійсними.

Сам ОСОБА_6 як ФОП був зареєстрований за видом діяльності «вантажний автомобільний транспорт» і припинив свою діяльність 05.02.2015 року. Як пояснив обвинувачений при апеляційному перегляді справи, нову ліцензію на прийом металобрухту він отримав наприкінці 2016 року.

Висновки суду за вищезазначеними обставинами, які були наведені ОСОБА_6 у суді та згодом викладені у апеляційній скарзі, судом належним чином ретельно перевірені та умотивовані доказами в обґрунтування винності ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.

Істотних порушень вимог діючого кримінального процесуального законодавства, які викладені у апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи ОСОБА_6 щодо необґрунтованості продовження судом запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком чинності, оскільки термін цього запобіжного заходу сплинув і не міг бути залишений, без продовження, на момент проголошення вироку.

У зв`язку з цим, відповідно до ст.. 408 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне виключити із резолютивної частини вироку вказівку суду на дію запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 , змінивши вирок .

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, судова колегія

ухвалила:
Апеляційну скаргу із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Білокуракінського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст. 213 КК України, змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку зазначення про дію щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком чинності.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у строки та у спосіб, передбаченими ст.424-427 КПК України, у касаційному порядку, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді