Справа №473/2688/16-к 26.04.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000911, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського районного суду Миколаївської області від 2 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Костянтинівна Арбузинського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
16.11.2007 р. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
14.09.2009 р. Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяці позбавлення волі, звільнений 24.10.2013 р. за відбуттям строку покарання;
03.06.2016 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
27.09.2016 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі 4 роки 6 місяців, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Первомайського міськрайонного суду від 03.06.2016 р. ухвалено виконувати самостійно;
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Цим же вироком засуджена ОСОБА_6 , вирок відносно якої не оскаржується.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 лютого 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_5 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2016 р. за яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі.
Ухвалено вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.06.2016 р., яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та він звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки із застосуванням ст. 76 КК України виконувати самостійно.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 29.07.2016 р. та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк тримання під вартою в період з моменту затримання до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частинах у відшкодування витрат за проведення експертизи у сумі 439,80 грн. в рахунок держави.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та призначити йому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Іншими сторонами кримінального провадження вирок не оскаржений.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що суд призначаючи покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосував часткове складання покарань за цим вироком та вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2016 р., проте вважає, що з урахуванням його щирого каяття, визнання вини та відшкодування майнової шкоди, оскільки потерпіла претензій майнового характеру не має, суд може призначити покарання за даними вироками шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і, остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурор просить відмовити у задоволені апеляційних вимог обвинуваченого за безпідставністю наведених апелянтом доводів.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
20.05.2016 р. близько 12.00 год. в м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 прибули за адресою: АДРЕСА_2 до приміщення торгівельного павільйону Центрального ринку №237 магазину «Мода Спорт». Перебуваючи в приміщенні магазину, ОСОБА_6 з ОСОБА_5 помітили на скляній вітрині кросівки, після чого в останніх виник умисел та корисливий мотив на заволодіння цими кросівками. Користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно ОСОБА_5 , підійшовши до скляної вітрини, заволодів кросівками вартістю 1200 грн. та передав їх ОСОБА_6 , яка в свою чергу одразу, переконавшись що за їх діями ніхто не спостерігає, відкрила поліетиленовий пакет та сховала у нього кросівки. Далі вказані особи залишили приміщення магазину. Викраденим в такій спосіб майном ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мали змогу розпорядитися за власним розсудом, проте були затримані працівниками поліції того ж дня на зупинці для маршрутних таксі, що прямують у м. Южноукраїнськ. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_8 спричинено майнову шкоду в розмірі 1200 грн., яка повністю відшкодована.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_5 суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність претензій з боку потерпілої, ОСОБА_5 за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше судимий та має не зняту і не погашену судимість за злочини проти власності, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
За змістом апеляційної скарги, обвинуваченим ОСОБА_5 фактично оскаржується порядок складання покарань за даним вироком та вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2016 р. і призначення остаточного покарання, які на думку апелянта повинні були бути складені шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з огляду на визнання ним вини, відсутність претензій з боку потерпілої та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів може здійснюватися шляхом:
- поглинення менш суворого покарання більш суворим;
- часткового складання призначених покарань;
- повного складання призначених покарань.
Установлюючи ці принципи визначення остаточного покарання за сукупністю, закон не регламентує, у яких випадках судом повинен використовуватися той чи інший із цих принципів. У кожному випадку це питання вирішується за розсудом суду, який обирає той чи інший принцип визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів з урахуванням конкретних обставин справи і даних про особу обвинуваченого.
При вирішення цього питання належить враховувати, що вчинення особою не одного, а кількох (двох чи більше), злочинів, свідчить про підвищену небезпечність вчиненого і особи винного, а тому в переважній більшості випадків доцільно використовувати принцип повного чи часткового складання призначених покарань.
Призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим допускається щодо покарань як одного, такі різних видів і означає, що суд призначивши за окремі злочини різні за ступенем суворості покарання, одним з них більш суворим поглинає інші менш суворі. Поглинення менш суворого покарання більш суворим є обов`язковим для суду лише в тих випадках, якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначене довічне позбавлення волі або коли найбільш суворе покарання з усіх призначених за окремі злочини, що входять у сукупність, призначене судом у тих максимально припустимих межах, що встановлені ч. 2 ст. 70 КК України.
Наведених вимог суд першої інстанції дотримався та врахував всі обставини які враховуються при призначенні покарання, в тому числі і ті обставини, що ОСОБА_5 протягом короткого проміжку часу вчинені три злочини, один з яких є тяжким, що свідчить про небажання ОСОБА_5 ставати на шлях виправлення, а тому апеляційний суд погоджується із визначеним судом принципом призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань.
Наведені апелянтом обставини, що пом`якшують покарання, а саме відсутність претензій з боку потерпілої та визнання ним вини, не є такими обставинами, які суттєво впливають на принцип складення покарань і давали б суду можливість обрати при призначенні покарання принцип поглинення призначених покарань, крім того наведені обвинуваченим обставини суд першої інстанції врахував при призначенні йому покарання.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Разом з цим, підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст. ст. ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції ЗУ від 26.11.2015 р. № 838-УШ), 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 лютого 2017 року яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України зарахувати засудженому ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29.07.2016 р. по 26.04.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.
Судді
_____________________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3