Справа № 367/61/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/800/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 11.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 26 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гостомель, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 26 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло та інше приміщення, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став і 02 листопада 2016 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, реалізуючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом віджиму металопластикового вікна, незаконно проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належний гр. ОСОБА_9 телевізор «Samsung UE39F5020AK», вартістю 10 132 гривні, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду у зазначеному розмірі.

Крім того, 05 листопада 2016 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_8 , зламав навісний замок вхідних дверей до гаражного приміщення, після чого проник в зазначене приміщення, звідки таємно викрав належні гр. ОСОБА_8 будівельні інструменти на загальну суму 9 478 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому майнову шкоду у вказаному розмірі.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просять вирок Ірпінського міського суду Київської області від 26 квітня 2017 року змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, посилаючись на його надмірну суворість, а також звільнити обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Обґрунтовуючи вимоги апеляційних скарг, захисник та обвинувачений зазначають про те, що суд першої інстанції в порушення положень ст. 65 КК України, що регулює загальні засади призначення покарань, не в повній мірі врахував всі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , зокрема, щире каяття та визнання своєї вини у вчиненому злочині. Також, на думку апелянтів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не врахував відсутність у потерпілих до ОСОБА_6 претензій майнового характеру, так як викрадене майно повернуте власникам, а також не врахована думка потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого. Крім того, апелянти вказують про недостатнє врахування судом першої інстанції незадовільного стану здоров`я ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг, доводи потерпілих, які категорично заперечили проти поданих апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло та інше приміщення, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, та апелянтами не оспорюються.

Згідно із ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Всупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції визнаний рецидив здочинів, також, судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який характеризується негативно, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду вбачається, що ОСОБА_6 раніше був неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, та, маючи непогашені у встановленому порядку судимості, вчинив нові злочини, що свідчить про стійке небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.
З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі за розміром ближче до максимальної межі санкції ч.3 ст.185 КК України, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м?якого покарання не вбачається.
При цьому, враховуючи, що ОСОБА_6 характеризується негативно, з попередніх судимостей висновків не зробив та знову вчинив злочини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції його від суспільства і відсутності правових підстав для застосування положень ст.75 КК України, як просять у своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник.
З оскаржуваного вироку суду вбачається, що ОСОБА_6 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, однак надавати показання з приводу обставин вчиненого злочину відмовився, що позбавило суд першої інстанції можливості з`ясувати позицію обвинуваченого по всіх обставинах інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невизнання обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щирого каяття.
Під час апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 категорично заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважаючи призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання необхідним та достатнім, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що потерпілі не наполягали на призначенні суворого покарання ОСОБА_6 .
На переконання колегії суддів, всупереч доводів апеляційних скарг, добровільна здача ОСОБА_6 квитанцій з ломбарду та повернення викраденого майна потерпілим, не можуть бути визнані обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, так як вказані дії були вчинені ОСОБА_6 після викриття його органом досудового слідства, що не зменшує суспільну небезпечність вчиненого злочину.
Також, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду посилання стороною захисту в апеляційних скаргах на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який, як правильно зазначив суд першої інстанції, жодним доказом не підтверджений, при цьому, відповідно до долученої до апеляційної скарги захисника копії листа начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 05 квітня 2017 року № 15-6998, за час перебування в установі ОСОБА_6 за медичною допомогою до лікарів медичної частини не звертався, стан здоров`я ОСОБА_6 на даний час задовільний.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника з приводу суворості призначеного судом покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 26 квітня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Судді:
___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4