АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали подання про умовно-дострокове звільнення за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2016 року щодо нього скасувати, винести нову, якою задовольнити його подання та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що після прибуття до Сокирянської ВК №67, він не міг виконувати будь-які роботи, оскільки стан його здоров`я є незадовільний. Районний суд, вирішуючи дану справу на ці обставини уваги не звернув, а тому прийняв несправедливе рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження з розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення та особову справу засудженого ОСОБА_6 , обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно положень ст.81 КК України особи, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть бути звільнені умовно-достроково від відбування покарання за наявності підстав та умов, визначених цією нормою кримінального закону.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Провадження №11-кп/794/52/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_7
ЄУН №722/2135/16-к Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Районний суд правильно, із посиланням на докази, вказав в ухвалі, що ОСОБА_6 є суб`єктом звернення із таким клопотанням, оскільки на момент його подання відбув встановлений законом строк, який надає право порушувати зазначене питання.

Разом із тим, ч.2 ст. 81 КК України передбачено, що єдиною і достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є встановлення судом тієї обставини, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.2,17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, районний суд виходив із того, що як поведінка засудженого ОСОБА_6 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання не були достатньо сумлінними, а останній на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеня виправлення, передбаченого ст.81 КК України.

При цьому, суд 1 інстанції зазначав, що процес певних позитивних змін, які відбуваються на даний час в особистості засудженого ОСОБА_6 , не дає достатніх підстав вважати про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання, на думку районного суду, є передчасним.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 06.04.2012 року. За час перебування в слідчому ізоляторі м.Чернівці до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.

З 06.03.2013 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в Сокирянській ВК №67 в Чернівецькій області.

Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення на засудженого, за час відбування покарання в Сокирянській ВК №67 засуджений ОСОБА_6 у двох випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, стягнення за які погашені лише в липні 2016 року. При цьому, протягом часу відбування покарання засуджений ОСОБА_6 жодного разу не заохочувався.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №823 від 23.11.2016 року та особової справи встановлено, що по прибуттю в установу і до червня 2013 року засуджений ОСОБА_6 був працевлаштований в якості вибірника-складальника каменю стінового в гірничому цеху №1 підприємства установи, з поставленими завданнями не справлявся. В подальшому, засуджений ОСОБА_6 від виконання будь-якої оплачуваної суспільно корисної праці відмовився, про що засвідчив у своїй письмовій заяві, адресованій начальнику Сокирянської ВК-67.
Із характеристики, дослідженої в судовому засіданні суду 1 інстанції, затвердженої начальником колонії 24.11.2016 року вбачається, що засуджений ОСОБА_6 у взаємовідносинах з іншими засудженими вживчивий, товаришує із засудженими різної спрямованості; по відношенню до персоналу колонії засуджений тактовний, намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин; намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку; роботи з благоустрою установи виконує неохоче та тільки під контролем; відвідує заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні; приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», відвідує молитовний будинок при установі; за характером засуджений ОСОБА_6 слабкий, врівноважений, переважає флегматичний тип темпераменту; соціально-корисні зв`язки на волі підтримує з рідними шляхом побачень та отриманням посилок.(а.с.7)
Крім цього, колегією суддів встановлено, що за час відбування покарання в Сокирянській ВК-67 засуджений ОСОБА_6 тричі був етапований до спеціалізованих медичних установ на лікування, а саме: з 24.01.2015 року по 24.02.2015 року, з 26.05.2016 року по 10.06.2016 року, з 26.08.2016 року по 06.10.2016 року. Під час перебування в лікувальних закладах засуджений ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності не притягувався. В листопаді 2016 року засуджений ОСОБА_6 повернувся до установи для подальшого відбування покарання, намірів щодо залучення до оплачуваних робіт не виявляє, участі у роботах з благоустрою установи з часу прибуття в установу і по даний час не приймає.
Відповідно до довідки медичної частини, засуджений ОСОБА_6 знаходиться на «Д» обліку у лікаря терапевта та психіатра, є працездатною особою з можливістю працевлаштування, на даний час стан його здоров`я задовільний. (а.с.11)
Із виписок з протоколів засідань атестаційної комісії, відносно засудженого ОСОБА_6 зазначені наступні результати атестації з визначення ступеню його виправлення: з 18.01.2013 року по 15.07.2013 року не став на шлях виправлення; з 22.07.2013 року по 21.01.2014 року не став на шлях виправлення; з 21.01.2014 року по 15.07.2014 року не став на шлях виправлення; станом на 18.01.2016 року не став на шлях виправлення. (а.о.с.39-41, 63)
Оцінюючи сумлінність поведінки засудженого, районний суд, ґрунтуючись на даних, викладених у характеристиках та враховуючи інші досліджені докази, зважив, що ОСОБА_6 за час відбування покарання не має жодного заохочення, роботи із благоустрою виконує неохоче і під контролем, на заходи виховного впливу реагує посередньо.

Приймаючи рішення, районний суд правильно, із посиланням на ст.6 КВК України, вказав, що виправлення засудженого є процесом позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

За таких обставин обґрунтованими є висновки районного суду про те, що поведінка засудженого та його ставлення до праці протягом усього періоду відбування покарання та на даний час не є сумлінними, а отже достатніми для висновку, що ОСОБА_6 довів своє виправлення та може бути звільнений умовно-достроково від відбування призначеного вироком покарання.

Доводи, наведені апелянтом, таких висновків не спростовують.

Більше того, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він не може брати участь у суспільно корисній праці внаслідок незадовільного стану здоров`я, оскільки вони спростовуються як зазначеною вище довідкою медичної частини, так і поясненнями в суді 1 інстанції лікаря ОСОБА_8 , який зазначив, що враховуючи стан здоров`я засудженого, останній може бути працевлаштований та брати участь у трудовій діяльності з раціональними умовами праці, тобто за умови виконання ним робіт з легкими умовами праці.
В той же час, засуджений ОСОБА_6 бажання бути працевлаштованим на роботах з легкими умовами праці протягом всього строку відбування покарання не виявляв, а отже колегія суддів вважає вірним висновок суду 1 інстанції про те, що ОСОБА_6 на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі залишити без зміни

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3