Справа № 534/2277/15-к
Провадження №1кп/534/26/16

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Горішні Плавні Полтавської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238 від 02.04.2014р. за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, не одруженого , не працюючого ,з повною середньою освітою , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого:

- 09.07.2012 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України -штраф в розмірі 10000 гривень;

- 18.04.2013 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15.10.2013 року вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.04.2013 року перекваліфіковано з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України та засуджено до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України приєднано 10000 гривень штрафу за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.07.2012 року за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України 10000 гривень штрафу, остаточно вважати до засудженим до 1 року 6 місяців позбавлення волі зі штрафом в розмірі 10000 гривень, 06.03.2014 року звільненого у зв`язку з відбуттям покарання,

- за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою , не працюючого, раніше не судимого , не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 ,
- за ч.2 ст.186 КК України ,
в с т а н о в и в :
09.12.2014 року близько 15:30 год., ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні комп`ютерного клубу «XP», що розташований по вулиці Леніна, 54, у місті Комсомольськ, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та мети, шляхом зловживання довірою, під приводом телефонного дзвінка, незаконно заволодів мобільним телефоном марки «SUMSUNG» моделі «GT-2530», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 446 грн., що належить ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23.07.2015 року, близько 15 год. 40 хв., ОСОБА_10 прибув разом з ОСОБА_11 до адміністративної будівлі Комсомольського відділення ДП «Укрпошта», що по вулиці Миру,18 у м. Комсомольську, де виявили точку реалізації «Світловодського квасу», яка належить ФО- ОСОБА_12 та реалізатором якого є ОСОБА_6 . Після чого, у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення грошових коштів у ОСОБА_6 , які перебували у його володінні. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужими грошовими коштами, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та мети, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме нанесенням тілесних ушкоджень, відкрито, шляхом вільного доступу, з верхньої площини столу заволоділи грошовими коштами у розмірі 240 грн. Після чого ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядилися викраденим на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18.10.2015р., близько 03 год. 00 хвилин, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 знаходився на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 де у ОСОБА_13 виник умисел направлений на заволодіння мобільним телефоном марки "Lenovo S890", який належить ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та мети, під приводом здійснення дзвінка попросив у ОСОБА_7 належний йому мобільний телефон марки "Lenovo S890" IMEI: НОМЕР_2 , на що останній погодився та добровільно передав зазначений мобільний телефон ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_13 з місця вчинення кримінального правопорушення зник заволодівши мобільним телефоном марки "Lenovo S890" IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 1820 гривень, який належний ОСОБА_14 , в подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд.
В судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вину у вчиненні злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин за епізодом відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 не визнали повністю, зазначаючи про свою непричетність до відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_10 зазначив , що дійсно вони випили квасу у потерпілого і він відійшов до автомобілю. ОСОБА_11 зазначив , що він купував квас у потерпілого ОСОБА_15 , за квас він розрахувався , а потім дійсно він підняв з асфальту 200грн, які лежали за потерпілим ОСОБА_6 , про те , що вони належать потерпілому він не знав. Просив суворо його не карати і врахувати те , що в добровільному порядку ним особисто повністю відшкодована майнова шкода , завдана потерпілому ОСОБА_6 .
За епізодами незаконного заволодіння телефонами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_10 свою вину визнав повністю і підтвердив обставини , зазначені в обвинувальному акті.
За епізодом заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 винність обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується слідуючими доказами :
-? протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.12.2014 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що 09.12.2014 р. близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_10 шляхом зловживання довірою та обманом заволодів його мобільним телефоном (т.2 а.с.2 ) ;
- показаннями потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні , який показав, що 09.12.2014 року перебував у приміщенні компютерного клубу ХР, де його знайомий ОСОБА_10 попрохав в нього мобільний телефон Sumsung Е 2530 на декілька хвилин для здійснення дзвінка, зателефонувавши повернув телефон. Потім, через 20 хвилин ОСОБА_10 знову попрохав мобільний телефон, взяв його та вийшов з приміщення клубу та зник. Він одразу почав шукати ОСОБА_10 , щоб забрати свій телефон, почавши на нього телефонувати , однак він був вимкнений;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що 09.12.2014 року до його кіоску з продажу мобільних телефонів зайшов ОСОБА_10 та запропонував придбати його мобільний телефон Sumsung Е 2530, на що він погодився та купив телефон за 130 гривень та зробив відповідний запис у бланку прийому телефону.
-? бланком прийому телефону від 09.12.2014 року(т.2 а.с.4);
-? протоколом огляду мобільного телефону від 11.12.2014 року (т.2 а.с.5-7);
- висновком експерта про вартість телефону з урахуванням зносу, яка становить 446 грн (т.2 а.с.8);
- речовим доказом : мобільним телефоном марки «SUMSUNG» моделі «GT-2530» (т.2 а.с.9).
За епізодом заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_7 винність обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується слідуючими доказами :
-? показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який показав, що 18.10.2015 року в нічний час на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_10 попрохав в нього його мобільний телефон Леново S 890 для здійснення дзвінка, після чого ОСОБА_10 зробив вигляд що телефонує та спустився разом з його телефоном вниз по сходах. В подальшому він зателефонувавши на свій телефон виявив, що він вимкнений. І лише через деякий час він дізнався, що того ж дня ОСОБА_10 заклав його мобільний телефон до ломбарду;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що в жовтні 2015 року до його кіоску з продажу мобільних телефонів зайшов ОСОБА_10 та запропонував придбати його мобільний телефон Леново S 890, який на той момент знаходився в ломбарді, на що він погодився та після викупу в ломбарді мобільного телефону придбав його у ОСОБА_10 приблизно за 1000 грн;
-? довідкою з ломбарду.
Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України по епізоду відкритого заволодіння майном ОСОБА_6 , їх винуватість підтверджується наступними доказами :
-? показаннями потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, який зазначив , що саме обвинувачені погрожували йому фізичною розправою 23.07.2015р. біля відділення пошти в м. Комсомольську , обіцяли його побити і відібрали 240 грн , при цьому уточнив , що коли він писав заяву про кримінальне правопорушення він помилково зазначив, що троє чоловіків заволоділи його грошима, однак водій автомобіля на якому поїхали обвинувачені участі у його пограбуванні не приймав.
-? протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.07.2015 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_6 троє чоловіків з автомобілю «Мазда» заволоділи його грошовими коштами в розмірі 240 грн і очевидцем цих подій була ОСОБА_17 (т.2 а.с.28) ;
-? показаннями свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні , яка показала, що 23.07.2015 року близько 15 години вона знаходилася біля відділення Укрпошти, що на перехресті вулиць Миру та Добровольського у м. Комсомольську, в цей час до реалізатору квасу ОСОБА_18 підійшли двое хлопців середнього зросту, худорлявої тілобудови віком близько 20-25 років, які дуже схожі на обвинувачених , та деякий час спілкувалися з ОСОБА_19 . Потім вона на декілька хвилин відлучилась до магазину і коли повернулася, цих хлопців вже не було, натомість до неї підбіг ОСОБА_20 , який перебував в дуже схвильованому стані та сказав, що його пограбували два хлопці та забрали 246 гривень;
-? протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.07.2015р. для впізнання з фото таблицями до нього , де в ході зазначеної слідчої дії потерпілий ОСОБА_6 серед осіб пред`явлених для впізнання вказав на ОСОБА_10 , як на особу яка, разом з іншою особою підійшли до нього і погрожували йому фізичною розправою та заволоділи його грошовими коштами в розмірі 240 грн. (т.2 .а.с.38-43);
-? протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.07.2015р. для впізнання з фото таблицями до нього , де в ході зазначеної слідчої дії потерпілий ОСОБА_6 серед осіб пред`явлених для впізнання вказав на ОСОБА_11 , як на особу яка, разом з іншою особою підійшли до нього і погрожували йому фізичною розправою та заволоділи його грошовими коштами в розмірі 240 грн. (т.2 .а.с.44-46);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.07.2015 р. з фото таблицями до нього, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 в присутності понятих розказував і показував місці, яким чином до нього підійшли двоє осіб, дали 200грн і купили 1 стакон квасу за 5 грн , він їм повернув решту грошей в сумі 195 грн , зазначені особи діждались поки розійшлися покупці квасу ,потім вони повернулись почали погрожувати фізичним насильством, обіцяли його побити , якщо він не віддасть їм гроші , потерпілий на місці показав як відносно нього були розташовані особи , що відібрали в нього гроші , звідки вони підійшли і куди направились після скоєння правопорушення (т.2 а.с. 50-59);
- частково показаннями обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в судовому засіданні не заперечували , що дійсно знаходились біля реалізатора квасу ОСОБА_15 влітку 2015 року, але при цьому зазначали , що не грабували останнього.
Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає вину обвинувачених у відкритому викрадені майна потерпілого ОСОБА_6 доведеною повністю. Їх пояснення щодо непричетності до викрадення майна спростовуються стабільними та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні , який підтвердив про відшкодування йому в добровільному порядку майнової шкоди обвинуваченим ОСОБА_11 , повністю підтвердив обєм викраденого в нього майна та вказував на те , що саме з обвинуваченими він спілкувався біля відділення пошти , які спочатку випили квасу , а потім пограбували його.
Суд вважає доведеної вину обвинувачених у скоєнні умисних дій , які виразилися у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_6 , поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого (грабіж), і кваліфікує їх за ч.2 ст.186 КК України, з кваліфікуючою ознакою попередня змова групою осіб для обох обвинувачених , та з кваліфікуючою ознакою повторності для обвинуваченого ОСОБА_21 .
Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні умисних дій, що виразилися у заволодінні майном потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою (шахрайство) і кваліфікує їх ч. 2 ст. 190 КК України, з кваліфікуючими ознаками повторності.
Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_6 , показанням свідка ОСОБА_22 , які є послідовними, стабільними, узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд не вбачає. Крім того, будь-яких суперечок між ОСОБА_6 та обвинуваченими , які б давали підстави потерпілому оговорювати обвинувачених , раніше не виникало. Потерпілий ОСОБА_6 раніше не був знайомий з обвинуваченими.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Крім того, стороною обвинувачення ОСОБА_10 обвинувачується в тому , що 07.11.2011 року, близько 01:00 год., ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_23 , знаходячись на першому поверсі будинку АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та мети, з метою заволодіння чужим майном, погрожуючи потерпілому ОСОБА_24 застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, шляхом вільного доступу, відкрито викрали з кишені одягу потерпілого належні йому грошові кошти у сумі 80 грн.
Після цього, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_23 з місця скоєння злочину зникли та розпорядилися викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_24 матеріального збитку на суму 80 гривень.
На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_10 по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_24 стороною обвинувачення надані такі докази:
-? Огляд місця події від 17.03.2012 року;
-? протокол допиту ОСОБА_24 від 21.03.2012 року, згідно яких 06.11.2011 року на 9 поверсі будинку АДРЕСА_4 у ОСОБА_24 виник конфлікт з ОСОБА_25 та ОСОБА_26 в ході якого ОСОБА_27 почав бити потерпілого, а ОСОБА_10 в цей час почав ритися в кишенях, звідки викрав 60 гривень.
-? вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.08.2012 року, яким ОСОБА_23 засуджений за ч.2 ст.186 КК України за скоєння грабежу ОСОБА_24 в групі з особою, матеріали кримінальної справи відносно якого виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком (т.1 .а.с.62);
-? постанова про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_10 від 13.04.2012 року.
Суд вважає, докази надані стороною обвинувачення щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 в пограбуванні потерпілого ОСОБА_24 не можуть бути оцінені з точки зору належності , допустимості , достовірності у своїй сукупності, оскільки , оскільки участь цього потерпілого в судовому засіданні не була забезпечена і наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_23 ніяк не може бути покладена в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_10 за відсутності потерпілого .
Стаття 370 КПК України передбачає, що вирок суду повинен бути законним , обґрунтованим і вмотивованим , а обґрунтованим є рішення на підставі обєктивно зясованих обставин справи, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94КПК України. Відповідно до ч. 3ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Згідно з ч.3 ст. 374КПК України, в мотивувальній частині вироку , суд повинен навести докази, на яких ґрунтується висновок суду із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.
З огляду на викладене, суд вважає, докази надані стороною обвинувачення , а саме протоколи пред`явлення осіб для впізнання за участю свідка ОСОБА_28 є недопустимими , оскільки участь цього свідка в судовому засіданні не була забезпечена , тому ці докази відхиляються судом і не враховуються судом при ухваленні вироку.
З урахуванням встановлених при судовому розгляді фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні ним інкримінованого епізоду по незаконному відкритому заволодінню майном ОСОБА_24 , тобто злочину, передбаченого ч.2ст.186 КК України, стороною обвинувачення не доведена. За таких обставин звинувачення ОСОБА_10 за цим епізодом за ч. 2 ст. 186 КК України, суд вважає таким, що побудоване на припущеннях. Твердження сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_10 в цій частині обвинувачення, суперечать фактичним обставинам та процесуальним нормам, що було встановлено при судовому розгляді , відтак, обвинувачений в інкримінованому злочині, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України за вказаним вище епізодом , підлягає виправданню., у зв"язку з тим , щоне доведено , що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим .
Призначаючи покарання обвинуваченим суд керується ст.ст. 65-67 КК України.
Як обставину, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд враховує повне відшкодування ним майнової шкоди завданої злочином потерпілому ОСОБА_6 .
Враховуючи фактичні обставини провадження, кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який позитивно характеризується за місцем проживання та попередньої роботи , позитивно характеризується під час проходження реабілітації Полтавською Громадською організацією «Сім доріг» , суд вважає , що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 та попередження вчинення нових правопорушень буде мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, при цьому суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який не наполягав на суворому покаранні. Суд вважає , що з урахуванням всіх обставин є пістави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 ст.75КК Украни.
Як обставини, що помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд враховує його щире каяття по епізодам заволодіння майном потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Обставини , що обтяжують покарання обвинувачених відсутні .
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів , всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності і не став на шлях виправлення , не одружений і не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває , соціально корисною діяльністю не зайнятий, за місцем проживання характеризується позитивно. Наведені вище данні, що характеризують особу обвинуваченого, вчинення ним ряду злочинів за даним вироком, свідчать про те, що ОСОБА_10 становить підвищену суспільну небезпеку і його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому суд призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.186,ч.2ст.190КК України. Тільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстави для застосування обвинуваченим ст.69 КК України відсутні.

Суд вважає , що ОСОБА_10 підлягає виправданню за ч.2 ст.186 КК України по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_24 за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.
Потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов до обвинувачених про відшкодування шкоди, завданої злочином: майнової в розмірі 240 грн. та моральної в розмірі 10000 грн. Майнову шкоду пов`язує з тим, що обвинувачені відкрито заволоділи 240 грн, які йому належали. Моральну шкоду пов`язує з тим , що внаслідок протиправних дій обвинувачених він зазнав душевних страждань , зокрема через погрози застосування насильства, внаслідок чого через душевні хвилювання погіршився стан його здоров`я, на наступний день після грабежу він змушений був викликати швидку медичну допомогу (т.1 а.с. 36-37).
Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 обґрунтований і підлягає до задоволення частково, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_11 в добровільному порядку від себе особисто відшкодував завдану майнову шкоду в розмірі 240 грн , що було визнано потерпілим в судовому засіданні , підлягає відшкодуванню з обвинуваченого ОСОБА_10 майнова шкода в розмірі 120грн, оскільки потерпілий не відмовився від своїх вимог про відшкодування майнової шкоди саме з ОСОБА_10 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинувачених про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн, який не визнаний обвинуваченими підлягає частковому задоволенню, за наступними підставами.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, й доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Приймаючи до уваги законодавчо врегульовані обов`язки доказування цивільного позову й неможливість обґрунтування його доказів припущеннями, суд ураховуючи положення ст.ст.22,1166 ЦК України, за якими майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, виходить з встановленого в судовому засіданні фактичного розміру завданої потерпілому й цивільному позивачеві ОСОБА_6 матеріальної шкоди протиправними діями обвинувачених й цивільних відповідачів , що повністю підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого з приводу визначення кількості викрадених у нього грошей .

Разом з цим, з огляду на приписи ст.ст.3, 23, 1167 ЦК України, з дотриманням принципів законності, розумності й справедливості, приймаючи до уваги досліджені події та обставини кримінального правопорушення, ступінь провини обвинувачених при визначенні розміру фактично спричиненої потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди, суд виходить з моральних страждань останнього , які настали в результаті його пограбування , з урахуванням тривалості і глибини цих переживань та душевних страждань , суд вважає, що стягнення на користь позивача у рівних частках з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень по 1000 грн з кожного , такий розмір являє собою законну, розумну й справедливу компенсацію за цією частиною позову.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності , що вказує на наявність обґрунтованого ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним до вступу вироку в законну силу обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Судові витрати відсутні.
Питання про речові докази вирішено судом відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_11 визнати винним за ч. 2ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_10 визнати винним за ч.2 ст.190 , ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання :
- за ч. 2 ст. 190 КК України 2 роки позбавлення волі.
-за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_10 у вигляді 4 років позбавлення волі.
Визнати невинуватим ОСОБА_10 у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.186 КК України по епізоду відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_24 та виправдати у зв"язку з тим , що не доведено , що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Обрати щодо ОСОБА_10 запобіжний захід кримінального провадження у виді тримання під вартою.
Запобіжний захід ОСОБА_11 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з 06.12.2016 року.
У відбуту частину покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_10 час перебування під вартою з 23.07.2015р. по 21.08.2015р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .
У відбуту частину покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 час затримання з 24.07.2015р. по 27.07.2015р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково . Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_6 майнову шкоду , завдану злочином в розмірі 120грн .
Стягнути ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду , завдану злочином в розмірі 2000 грн , по 1000 грн з кожного .
Речові докази : мобільний телефон марки «SUMSUNG» моделі «GT-2530» повернути потерпілому ОСОБА_5 , як йому належний.(т.2 а.с.9) .
Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.
Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_1