Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/84/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.03.2017 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000496 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із початковою загальною середньою освітою, не одруженого, працюючого різноробочим у ПАФ «Ганнівське», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 03.12.2002 року Новоукраїнським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 14.07.2004 року Новоукраїнським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 03.04.2007 року Новоукраїнським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 04.06.2009 року Компаніївським районним судом за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки 2 місяці, звільнений постановою Петрівського районного суду від 22.11.2011 умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 18 днів,

- 24.02.2016 року Новоукраїнським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, судимість, відповідно до ст. 89 КК України, в установленому законом порядку не знята та не погашена,

визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новоукраїнського районного суду від 24.02.2016 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди, - відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я за наступних обставин.

Так, 22.05.2016 року близько 20.00 год. ОСОБА_8 перебував біля водоймища в с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області разом із рідним братом ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_8 помітив ОСОБА_9 , який рухався пішки біля ставка, тримаючи у руках велосипед. ОСОБА_10 на ґрунті виниклих неприязних відносин розпочав сварку із ОСОБА_9 , в ході якої здійснив поштовх ОСОБА_9 рукою в спину, в результаті чого ОСОБА_9 впав на землю та опинився в горизонтальному положенні, обличчям до землі. ОСОБА_8 при цьому знаходився за 15-20 м від місця події. В цей час, коли ОСОБА_9 лежав на землі, підбіг ОСОБА_8 , в якого раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , без будь-якого мотиву, знаходячись біля водоймища в с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в період часу з 20.00 год. по 20.20 год., наніс ОСОБА_9 , який лежав в горизонтальному положенні обличчям до землі, носками стоп лівої і правої ноги, в область голови, не менше п`яти ударів. Згідно висновку експерта № 773 від 03.06.2016, у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ангулярного перелому нижньої щелепи зліва, синців на лівій щоці, правій вушній раковині привушної області справа; садна на підбородку зліва, лівої скроневої області голови. Ушкодження у вигляді синця нижньої щелепи зліва з набряком м`яких тканин та ангулярним переломом нижньої щелепи зліва виникли в результаті не менше однієї травматичної дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею та відноситься до категорії середньої тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, ушкодження у вигляді синців та саден утворились від не менше чотирьох травматичних дій тупими предметами в яких відобразились загальні ознаки тупих предметів, індивідуальні ознаки не відобразились, могли утворитись в строк, вказаний в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття призначеного судом першої інстанції покарання з іспитом строком 2 роки, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Свої вимоги обґрунтував тим, що призначене обвинуваченому покарання за частиною 1 статті 122 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що призначаючи покарання суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини що, відсутність скарг за місцем проживання останнього, його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання відповідно до частини 1 статті 66 КК України, а саме - щире каяття, після вчинення злочину ОСОБА_8 повністю визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно намагався відшкодувати завдані збитки, однак, попри зазначені обставини, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, і наявності обставин, що пом`якшують покарання суд призначив ОСОБА_8 максимально можливе покарання, яке передбачено в санкції відповідної статті з урахуванням частини 1 статті 70 КК України. Судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_8 , має постійне місце проживання, офіційне місце роботи, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити подану апеляцію, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні та правильність кваліфікації у колегії суддів сумнівів не викликає.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи учасниками процесу не оспорюються, колегія суддів вирок суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Отже, оцінивши по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 122 КК України, винність ОСОБА_8 у вчиненні та правильної кваліфікації його дій, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечне для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, за місцем проживання характеризується посередньо, інколи зловживає спиртними напоями, під час перебування в стані алкогольного сп`яніння свою поведінку не контролює, не одружений, утриманців не має, працює різноробочим у ПАФ "Ганнівське", на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, у лікаря-психіатра перебуває на «Д» обліку з 2015 року з діагнозом легка розумова відсталість, про що свідчать відповідні довідки, раніше неодноразово судимий, востаннє 24.02.2016 року Новоукраїнським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, вчинив даний злочин в період іспитового строку. Врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також обтяжуючі обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі у достатньому розмірі, яке на переконання колегії суддів є обґрунтованим, і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_7 щодо неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому наявність постійного місця проживання, відсутність скарг за місцем проживання, його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільно намагався відшкодувати завдані збитки, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 повністю дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого всі обтяжуючі та пом`якшуючі обставини, та обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

Крім того, при призначені покарання, на переконання колегії суддів судом першої інстанції в повній мірі враховано відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, який ним вчинено майже через три місяці після винесення відносно нього вироку Новоукраїнським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, що свідчить про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, а тому підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

Отже, апеляція захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, підстави для зміни вироку суду першої станції відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4