АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/456/17 Справа № 194/1148/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі у режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР №00000432 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Тіхвін, Ленінградської області, РФ, громадянки України, судимої: 1) 10 липня 2015 р. вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнена від відбування покарання з іспитом на 3 роки; ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 03 вересня 2015 року вирок змінено, та за ч. 2 ст. 309 КК призначено 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнена від відбування покарання з іспитом на 3 роки; 2) 10 серпня 2015 р. вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 310; ч. 2 ст. 309 КК до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнена від відбування покарання з іспитом на 2 роки, проживає по АДРЕСА_1
засудженої за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, -
встановила:
Вироком встановлено, що 24 серпня 2016 року, приблизно о 10 год. 45 хв. ОСОБА_10 , знаходячись по АДРЕСА_2 , відкрито, повторно, викрала у ОСОБА_11 гаманець з грошовими коштами в сумі 174 грн., однак довести до кінця свій злочинний умисел була не взмозі по причинам, які не залежали від її волі, оскільки потерпіла утримала останню.

На думку суду, дії ОСОБА_10 підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 186 ч. 2 КК України. За вказаним законом їй призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року та остаточно до відбуття призначено - 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Прокурор в апеляції, не оспорюючи доведеності вини у скоєному та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що суд в порушення вимог ст. 71 КК не приєднав не відбуту частину покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року.

Тому просить вирок в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання з застосуванням ст. 71 КК і приєднати до призначеного покарання, покарання за вироками Межівського та Тернівського судів, відповідно від 10 липня 2015 р. та від 10 серпня 2015 р.
В решті вирок залишити без змін.
Потерпіла належним чином повідомленою про місце, дату та час слухання справи. В судове засідання не з`явилась, та подала заяву про проведення судового розгляду без її участі (а. п. 87, 88, 93).
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляції та просив задовольнити її в повному обсязі.
Обвинувачена заперечувала проти апеляції та вважала судове рішення законним і обгрунтованим.
Заслухав суддюдоповідача, прокурора, обвинуваченої, дослідивши та перевіривши надані матеріали, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються, а тому у відповідності до ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються. Порушень вимог процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченої, не встановлено.

Як зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного злочину, рівень суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання, а саме її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, які обтяжують покарання рецидив злочину.

З визначеним видом та розміром покарання за інкримінований злочин колегія суддів погоджується. На думку суду апеляційної інстанції, дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередженню нових злочинів.
Разом з тим, при призначенні покарання за сукупністю вироків, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, про що слушно зазначено в апеляції прокурором.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз*яснень, які містяться в п. 26 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» - за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується не відбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати не відбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати: покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75 КК).
Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_10 раніше судима:
-10 липня 2015 р. Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК до 4 років позбавлення волі, від відбування, якого на підставі ст. 75 КК звільнена з іспитом на 3 роки, і що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 03 вересня 2015 року вказаний вирок в частині призначеного покарання змінено, та ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до 3 років позбавлення волі, від відбування якого вона звільнена на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з іспитом на 3 роки;
а також
-вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області 10 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК до 4 років позбавлення волі, з застосуванням підстав ст. 75 КК вона звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Як вбачається із матеріалів провадження засуджена інкримінований злочин, вчинила в період іспитового строку за вказаними попередніми вироками. Про це було відомом суду. Між тим, в порушення вимог ст. 71 КК суд не приєднав не відбуту частину покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року, тому порушив вимоги ст. 71 КК.
Колегія, оцінюючи докази в їх сукупності, а також дослідив додатково дані про особу обвинуваченої, які містяться в матеріалах кримінального провадження на (а.с. 34; 35; 36; 37; 38; 39-42; 43; 44-45; 46-47), погоджується з доводами прокурора про порушення кримінального закону при призначенні ОСОБА_10 покарання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний вирок, згідно зі ст. 421 КПК, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання скасувати.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року, та за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року остаточно до відбуття призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до вказаного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4