Справа № 438/143/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/432/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції начальника Бориславського відділу Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 31 січня 2017 року, -

за участю прокурора : - ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :
цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 повідомленого про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0000007 від 28 березня 2013 року повернуто Дрогобицькій місцевій прокуратурі Львівської області, зобов`язавши усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Бориславського місцевого суду Львівської області від 31 січня 2017 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Мотивує це тим, що

при винесенні ухвали про повернення обвинувального акту, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині зазначення в ухвалі суду недоліків, які є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При винесенні даної ухвали суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині зазначення в ухвалі суду недоліків, які не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 в частині обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України, не відповідає вимогам ст. 291 К1ІК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, в редакції чинній на момент вчинення вказаних діянь.
В обгрунтування свого висновку суд першої інстанції посилається на протиріччя формулюванню обвинувачення відповідно до положення Закону України від 07.04.2011 року (№ 3207-VI), в редакції чинній на момент вчинення діянь. Зокрема, зазначає, що диспозиція ч.2 ст. 191 КК України, викладена як привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а диспозиція ч. З ст. 191 КК України, викладена як дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.
Аналізуючи зміст вищенаведеного Закону України, а саме від 07.04.2011 року, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2011, № 41, ст.414) у редакціях від 07.04.2011, 19.11.2012 р. та 01.05.2016 р., вбачається, що в ньому не міститься формулювання обвинувачення та диспозицій ч.ч. 2, 3 ст. 191 КК України. Поруч з цим, у вказаному законі відсутні будь-які посилання на внесення змін, доповнень чи поправок до вказаних статей КК України.
Поряд з цим, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті складене відповідно до диспозиції ч.ч.2, 3 ст» 191 КК України в редакції чинній на момент вчинення злочину, а наведені у ньому кваліфікуючі ознаки відповідають встановленим у ході досудового розслідування діям обвинуваченого. Незважаючи на це суд помилково вбачає їх розбіжнісіь.
Такі дії суду суперечать вимогам ст. 370 КПК України, згідно якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відтак суд першої інстанції, посилаючись на невідповідний Закон прийшов до упередженого та суперечливого висновку, який призвів до винесення незаконного, необґрунтованого та невмотивованого рішення.
Поряд з цим суд першої інстанції, у ході підготовчого засідання та при винесенні рішення, вдався до неточності дослідження обвинувального акта, зокрема при викладенні його змісту.
Так, словосполучення зазначене в акті, як «КП "Вододар"» - знаходить своє відображення у рішенні суду, як «КП «Володар», також, частина формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 191 КК України зазначене в акті, як «...тобто зловживаючи своїм службовим становищем привласнив кошти.» відображається у рішенні суду з додатковою кваліфікуючою ознакою «...тобто зловживаючи своїм службовим становищем привласнив та розтратив кошти...».
Наведене свідчить про можливу необ`єктивність дослідження вказаного обвинувального акту, що в свою чергу ставить під сумнів обґрунтованість рішення.
Відповідно до п. З ч. З ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право у формі рішення повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Статтею 291 КПК України визначений чіткий перелік вимог до обвинувального акта.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012р. «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» вбачається, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення щодо повернення саме обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст..ст.291, 292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному, у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину, вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором, до них не долучено передбачені законом додатки.
Цими нормами Законодавець обмежує суд у підставах для повернення обвинувального акта прокурору.
Однак суд, виходячи за межі своїх процесуальних прав, в ухвалі намагається дати оцінку достатності доказів наведених у обвинувальному акі.
Так суд першої інстанції прийшов до висновку, що в обвинувальному акті відсутні посилання на нормативний акт (доказ), яким визначається компетенція обвинуваченого; коло службових обов`язків, покладених на нього цим актом у встановленому законом порядку: які конкретні обов`язки і у якому порядку обвинувачений повинен мав виконати у даній, обстановці; чи мав обвинувачений реальну можливість виконати ці обов`язки в даній обстановці; у чому саме виявились допущені обвинуваченим порушення службових обов`язків; які наслідки спричинили ці порушення; чи знаходилися вони у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Вище наведене суд першої інстанції обґрунтував тим, що диспозиція ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України є банкетними для з`ясування змісту злочинного діяння у кожному окремому випадку треба звертатися до відповідних нормативних актів, що містять вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про службо ну діяльність.
Всупереч наведеному, обвинувальний акт в дійсності містить відповідні відомості, зокрема: в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 191 КК України посилання на нормативний акт, яким визначається компетенція обвинуваченого, а саме «розпорядження голови Бориславської міської ради Львівської області № 139-р від 08 квітня 2011 року та укладеного з Бориславською міською радою Львівської області контракту № 3/11 від 08 квітня 2011 року»; коло службових обов`язків, покладених на нього цим актом у встановленому законом порядку, а саме «наділений правом першого підпису на фінансових, банківських та інших документах, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків»; які конкретні обов`язки і у якому порядку обвинувачений повинен мав виконати у даній обстановці, чи мав обвинувачений реальну можливість виконати ці обов`язки в даній обстановці та у чому саме виявились допущені обвинуваченим порушення службових обов`язків, а саме «завищив розмір заробітної плати директора КП "Вододар" до 3000 гривень, хоча повинен був нараховувати та виплачувати собі заробітну плату в розмірі 2500 гривень, тобто у розмірі місячного посадового окладу»; які наслідки спричинили ці порушення та чи знаходилися вони у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме «у результаті чого привласнив кошти підприємства на загальну суму 3687 гривень 30 копійок, які були виділеними Бориславською міською радою Львівської області для поповнення статутного фонду як обігові кошти, чим завдав матеріальної шкоди громаді міста Борислава на вказану вище суму».
В аналогічний спосіб вказані відомості відображені і в фактичних обставинах обвинувачення за ч. З ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.
Незважаючи на те, що дослідження доказів та надання їм оцінки є прерогативою подальших стадій судового розгляду суд вдасться до упередженого рішення та співставляє це, як невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.
Колегія суддів вважає, що такі порушення вимог чинного КПК України перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При винесенні даної ухвали суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині зазначення в ухвалі суду недоліків, які не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000007 від 28 березня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України не було, а тому ухвалу Бориславського місцевого суду Львівської області від 31 січня 2017 року про повернення обвинувального акту прокурору слід скасувати, оскільки така постановлення з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 291, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції начальника Бориславського відділу Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 задоволити, ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 31 січня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 повідомленого про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0000007 від 28 березня 2013 року повернуто Дрогобицькій місцевій прокуратурі Львівської області, зобов`язавши усунути виявлені недоліки протягом розумного строку скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4