№ 336/812/17-к
Пр. № 1-кс/336/132/2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,підозрюваного ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Запоріжжя,громадянина України,зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 раніше не судимого
якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст. 186 КК України по матеріалах досудового розслідування за № 0000545 від 09.02.2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань,
ВСТАНОВИЛА:
Слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 ,якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст. 186 КК України, у виді тримання під вартою.
В клопотанні зазначив, що ОСОБА_5 підозрюється в тому,що 09.02.2017 р.умисно,з метою матеріального збагачення,через незачинені двері проник у кв. АДРЕСА_2 ,де проживає ОСОБА_8 ,відкрио,із застосуванням насильства,яке не є небезпечним для життя чи здоров*я потерпілого,яке виразилось у нанесенні одного удару кулаком правої руки в область обличчя та п*ятьох ударів кулаком правої руки в область задньої частини голови ОСОБА_8 ,відкрито викрав належні потерпілому на праві власності мобільний телефон марки «Леново А 338Т» вартістю 1000 гр.,з картою пам*яті вартістю 200 гр.,двома сім-картами операторів мобільного зв*язку,які матеріальної цінності не представляють,чим завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1200 гр.
Слідчий просить обрати відносно підозрюваного запобіжний заходу у виді тримання під вартою з посиланням на те,що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, не працює,не має доходів, тому є ризик, що у відсутність запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою він може продовжити протиправну діяльність, а також залишити місце свого проживання та ухилитися від органу досудового розслідування і суду,перешкоджати проведенню досудового розслідування,впливаючи на свідків та потерпілого.
Прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню з тих самих мотивів, на які посилається слідчий,а тримання під вартою підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_5 є доцільним задля убезпечення від його можливих протиправних посягань потерпілого ОСОБА_8 ,оскільки підґрунтям даного кримінального правопорушення є невирішені між потерпілим та підозрюваним до цього часу питання по розрахункам за підрядні роботи.
Підозрюваний пояснив,що потерпілий ОСОБА_8 як підрядник наймав його на роботу,за яку дотепер не розрахувався,через що він перебував в емоційно збудженому стані,а при зустрічі з ОСОБА_9 09.02.2017 р.у квартирі останнього,коли той знову відмовився розрахуватись, не стримав себе та вчинив ті дії,якій йому інкримінуються,по заволодінню майном потерпілого із застосуванням насильства.Заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав,що заявлених слідчим ризиків не існує,він не має намірів перешкоджати слідству,переховуватись або впливати на потерпілого і свідків,проживає в сім*ї з матір*ю і братом,влаштувався на роботу.
Захисник просив врахувати,що підґрунтям цього кримінального провадження є цивільно-правові відносини,оскільки потерпілий ОСОБА_8 наймав ОСОБА_10 та ще кількох осіб для виконання будівельних робіт, з грудня 2016 р.не розрахувався з ними за 11 відпрацьованих днів,через що ОСОБА_10 прийшов до нього додому 09.02.2017 р.з*ясувати це питання,а оскільки ОСОБА_9 вже вкотре відмовився розрахуватись,неадекватно відреагував та вчинив ті дії,які йому ставляться за провину. Підозрюваний співпрацює із слідством,яке фактично завершено,не може перешкодити його ефективності,має міцні соціальні та родинні зв*язки,не судимий,тому ризиків,заявлених слідчим і прокурором,не доведено.
З посиланням на те,що в клопотанні не обґрунтовано неможливість обрання до підозрюваного іншого запобіжного заходу,а припущення слідства про наявність ризиків його неналежної процесуальної поведінки нічим не підтверджена,просить відмовити у задоволенні клопотання та обрати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання та перевіривши його обгрунтованість, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов*язків,передбачених КПК України.
Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
З наданих суду разом з клопотанням матеріалів суд встановив наступне.
09.02.2017 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000545 внесено відомості про почате досудове розслідування за фактом вчинення 09.02.2017 р.невідомою особою відкритого викрадення майна ОСОБА_8 ,з проникненням до квартири потерпілого.
10.02.2017 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ч.3 ст.186 КК України за викладених вище обставин.
09.02.2017 р.о 21.04 год. ОСОБА_11 був затриманий за місцем проживання в порядку ст.208 КПК України,про що 10.02.2017 р.був складений протокол затримання.
При допиті підозрюваного ОСОБА_5 пояснив,що вчиняв протиправні дії відносно ОСОБА_12 ,пояснивши мотиви своїх дій.
З наведеного видно,що з моменту вчинення протиправних дій 09.02.2017 р.о 15 год.до затримання 09.02.2017 р.о 21.00 год. підозрюваний з місця проживання не зникав та не переховувався,свою причетність до злочину не спростовує.
Виносячи рішення не на користь клопотання про застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, суддя враховує, що слідчий і прокурор не довели наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: можливість продовження протиправної діяльності, а також можливість переховуватися від органів досудового розслідування і незаконного впливу на потерпілого,свідків.
Припущення слідства про наявність таких ризиків зроблені без врахування тих обставин,що підозрюваний раніше не судимий,має постійне місце проживання,де зареєстрований та мешкає тривалий час у сім*ї,співпрацю із слідством,неофіційно працював.
У який саме спосіб підозрюваний може перешкодити слідству та у проведенні яких слідчих дій чи прийнятті процесуальних рішень,при розгляді клопотання не з*ясовано.
Фактично слідчий визначив,що ризик втечі підозрюваного випливає із підозрою його у вчиненні тяжкого злочину,однак така позиція з точки зору процесуального закону є неприйнятною.
У справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Вказавши у клопотанні про можливість впливу з боку підозрюваного на потерпілого та свідків,слідчий,водночас,пояснив,що ці особи вже допитані,турботи про себе та прохань до слідчого про ймовірний тиск з боку Мацка не заявляли,тому вказаний ризик,які і всі інші,викладені у клопотанні,заявлені виключно декларативно без жодного об*єктивного підтвердження.
З викладеного вище суддя дійшов до висновку,що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики,на які посилається слідчий при обґрунтуванні втручання у право підозрюваного на свободу,а на даний час таких ризиків з детальним обґрунтуванням неналежної процесуальної та соціальної поведінки підозрюваного не встановлено.
Крім того,в клопотанні не аналізується можливість застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу.
Виходячи з викладеного,суддя не встановив підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою,який є найбільш суворим запобіжним заходом.
Разом з тим,слідчий суддя вважає за доцільне обрати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов*язків не відлучатися з місця постійного проживання з 20-00 години до 06-00 години в період дії запобіжного заходу, поклавши на підозрюваного відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом, не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.
Керуючись ст. ст. 177, 179, 180, 181, 184,193,196 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 -відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту,заборонивши підозрюваному в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме квартиру АДРЕСА_3 , в період часу з 20-00 години до 06-00 години.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:
1)прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;
2)не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити підозрюваному обов`язки та наслідки їх невиконання.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти у залі суду негайно.
Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє 60 днів з 11 лютого 2017 року до 11 квітня 2017 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1