Провадження №1-кп/331/60/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2017 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/60/2017 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, українця, освіта повна вища, працює директором ПП «КФ «Експоком», одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
24 травня 2016 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «RENAULT-LAGUNA" реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Української в м. Запоріжжі, з боку вул. Стефанова в напрямку вул. Гоголя. В цей же час, біля будинку № 107 проїзну частину вул. Української по неурегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками та розміткою «зебра», переходила пішохід ОСОБА_6 , рухаючись при цьому з права наліво за напрямком руху автомобіля RENAULT-LAGUNA під керуванням водія ОСОБА_3 24.05.2016 рок, приблизно о 10 годині 45 хвилин водій ОСОБА_3 , рухаючись по вул. Українській в м. Запоріжжі, діючи в порушення вимог п, 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не надав переваги в русі пішоходу ОСОБА_6 та можливості завершити їй перехід проїзної частини, в наслідок чого скоїв наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого імпресіонно - осколкового перелому латерального мищелка лівої великоберцової кістки, паракапсулярний розрив латерального меніска, з розвитком гемартроза лівого колінного суглоба; закриті переломи обох щиколоток лівого гомілковостопного суглоба з незначним зміщенням кісткових фрагментів з підвивихом лівої стопи назовні, набряк м`яких тканин та садни в області лівого гомілковостопного суглоба, які в сукупності кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але яке спричинило собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у скоєному щиро розкаявся та пояснив суду, що у вказаний день він їхав по вул. Стефанова у м. Запоріжжі на своєму автомобілі у крайній лівій смузі для руху, перед ним рухалось три автомобіля зі швидкістю 40-50 км/год. Після заокруглення дороги він вирішив перестоїтися у середню смугу, щоб об"їхати потік машин. У той момент, коли він став випереджати сусідні автомобілі, несподівано для нього на дорогу вийшла жінка, він став гальмувати та вивертати кермо ліворуч, однак уникнути наїзду не вдалося. Він одразу викликав швидку допомогу та намагався усякими засобами допомогти потірпілій. Під час лікування він за власний рахунок сплатив витрати на придбання медикаментів у сумі 22696 грн. На тепершіній час визнав цивільний позов лише щодо суми медичних препаратів, які залишились невідшкодованими та особистих речей потерпілої (одягу), які були знищені через ДТП. Вважав, що витрати потерпілої, які вона планує здійснити у майбутньому на лікування, нічим не підтверджені, а сума моральної шкоди завищена. Просив врахувати його матерільний та сімейний стан на тепершіній час та сувого його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 24.05.2016 року о 10 годині вона підійшла до пішоходного переходу на прозній частині та побачила, що автомобіль Газель зупинилась з метою її пропустити. Коли вона почала рух по пішоходному переходу, то побачила, як на великій швидкості до неї наближається автомобіль, який її штовхнув, внаслідок чого вона впала, вдарилась головою та отримала перелом ноги та ушиб грудної клітини. На машині швидкої допомоги її доставили до лікарні, де зробили операції на коліні та щиколотці. Близько місяця вона лежала на стаціонарному лікуванні, а потім вдома. Після виписки її життя суттєво змінилося, оскільки вона потребувала сторонньої допомоги через отримані травми та неможливість вільно пересуватися, була вимушена наймати сторонніх осіб для здійснення допомоги по господарству та у побуті. До теперішнього часу вона не може одна вийти на вулицю, відчуває постійний біль у травмованих суглобах. За рекомендаціями лікарів їй необхідно здійснити ще дві операції для покращення стану здоров"я, однак грошових коштів на це у неї немає. Також просила врахувати, що вона є інвалідом 2 групи за онкологічним захворюванням, перебіг якого погіршився через отримані травми. Просила суд стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 40000 грн. та моральшу шкоду у розмірі 80 000 грн.

Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами:

- висновком інженерно-транспортної експертизи № 468/16 від 13.07.2016 року, згідно якої

в даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 18.1. Правил

дорожнього руху України та знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками

ДТП;

?висновком судово-медичної експертизи № 2262М від 30.06.2016 року, згідно якого потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно закритий імпресіонно - осколковий перелом латерального мищелка лівої великоберцової кістки, паракапсулярний розрив латерального меніска, з розвитком гемартроза лівого колінного суглоба; закриті переломи обох щиколоток лівого гомілковостопного суглоба з незначним зміщенням кісткових фрагментів з підвивихом лівої стопи назовні, набряк м`яких тканин та садни в області лівого гомілковостопного суглоба, які в сукупності кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але яке спричинило собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня;

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні інших доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України як необережне порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин середньої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно працює, має дохід, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , 2001 року народження, яка є інвалідом дитинства за онкологічним захворюванням, ОСОБА_9 , 2005 року народження, ОСОБА_10 , 2010 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття у вчиненому та часткове відшкодування заподіяної шкоди.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, беручи до уваги той факт, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення. Однак, враховуючи особу винного та обставини даної справи, на підставі ст.. 75, 76 КК України суд вважає доцільним призначити покарання із випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає недоцільним застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки обвинувачений вчинив даний злочин з необережності, під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не перебував, одразу після вчинення ДТП вжив заходи щодо надання першої медичної допомоги, у подальшому добровільно відшкодував витрати на лікування потерпілої, що свідчить про можливість виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів і без застосування додаткового покарання.
При цьому суд бере до уваги думку потерпілої щодо необхідності суворого покарання обвинуваченого, однак вважає її помилковою та такою, що не відповідає встановленим судом обставинам справи та особі обвинуваченого.
Вирішуючи питання стосовно позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 127-129 КПК України, суд, постановляючи обвинувальний вирок залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє позов повністю, частково, відмовляє в його задоволенні чи залишає без розгляду, роз`яснюючи цивільному позивачеві право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У судовому засіданні встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 внаслідок даного ДТП отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, обгрунтовуючи позовні вимоги зазначила що ОСОБА_3 надав їй матеріальну допомогу на лікування у сумі близько 22000 грн., сумма яка залишилась не компенсованою складає 877,39 грн., однак їй необхідні кошти для подальшої реабілітації та лікування, а тому просить суд стягнути з ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди з урахуванням подальшого лікування у розмірі 40 000 грн. Оскільки сума матеріальної шкоди заявлена потерпілою у розмірі 40 000 грн. не підтверджена належними доказами, тому суд вважає що позовна заява в частині стягнення матеріальної шкоди є частково обгрунтованою, та з обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню фактичні витрати, які понесла потерпіла на лікування у сумі 877,39 грн., та підтверджені товарними чеками, а також сума витрат, пов"язаних із пошкодженням особистих речей потерпілої (одягу) на суму 470 грн.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначла у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає доведеним, що внаслідок незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 була спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що вона відчувала фізичний біль та страждання через отримані переломи кінцівок, тривалий час була на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, через накладені гіпсові лангети та перенесені операції, значний проміжок часу не могла рухатися без сторонньої допомоги. Після виписки із медичного закладу була вимушена змінити свій звичний уклад життя через неможливість самостійно здійснювати звичну побутову роботу та самостійно себе доглядати. На тепершіній час ії фізичний стан повністю не відновився, внаслідок чого вона постійно вживає знеболюючі препарати та відвідує лікарів з метою отримати додаткові консультації з приводу свого стану здоров"я.

Таким чином, з врахуванням розумності, достатності та співмірності, суд вважає необхідним зменшити заявлену суму моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої суму відшкодування моральних страждань у розмірі 20 000 грн.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання, якщо він на протязі одного року випробувального терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи;

- не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку.

Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1347,39 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а всього на загальну суму 21347,39 грн

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази:

- автомобіль «РЕНО» р.н. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_3 .

- фрагменти правого дзеркала заднього виду - знищити.

Судові витрати у вигляді витрат на проведення інженерно-технічної експретизи по справі покласти на рахунок держави.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1