Справа № 589/346/17
Провадження № 1-в/589/88/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, -
ВСТАНОВИВ:
01 лютого 2017 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 246, ст.ст. 70, 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці з конфіскацією незаконного добутого.
В клопотанні засуджений зазначив, що він відбув більш ніж дві третіх частин строку покарання, а тому просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
В судове засідання представник Шосткинської ВК /№ 66/ не з`явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, клопотання підтримав.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, проти задоволення клопотання заперечував.

Засуджений в судове засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, зазначив, що клопотання підтримує. У послугах захисника не має потреби.
Дослідивши матеріали справи та вивчивши особову справу засудженого, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно положень ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
З викладеного вбачається, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
Відповідно п.17 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року, судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому основним, вирішальним, є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Так, судом встановлено, що вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2015 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 246, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці з конфіскацією незаконного добутого.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано період попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 18 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року у строк покарання, призначеного вироком суду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахується з 18 квітня 2015 року.
Станом на день розгляду справи ОСОБА_3 відбув 2/3 частин призначеного йому за вироком суду покарання.
Разом з тим, суд вважає недоведеним факт того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно даних особової справи засудженого, ОСОБА_3 прибув до Шосткинської ВК № 66 12 жовтня 2015 року.
За період відбування покарання ОСОБА_3 стягнень не мав.
05 квітня 2016 року ОСОБА_3 оголошена подяка за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці у першому кварталі 2016 року.
Разом з тим, незважаючи на відсутність стягнень та наявність однієї подяки, 17 травня 2016 року уповноваженою комісією виправної колонії відмовлено ОСОБА_3 в переведенні до дільниці соціальної реабілітації засуджених, як такому, що не стає на шлях виправлення. Не знайшла підстав для заміни невідбутної частини покарання більш м`яким ОСОБА_3 уповноважена комісія виправної колонії і 01 листопада 2016 року, встановивши, що ОСОБА_3 хоч і став на шлях виправлення, однак не заслуговує на застосування щодо нього заміни покарання.
Водночас, через відносно невеликий проміжок часу, а саме 08 лютого 2017 року адміністративна комісія установи виконання покарань вже надала ОСОБА_3 характеристику про те, що вважає, що він довів своє виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.
Однак з такими твердження важко погодитися, оскільки будь-яких даних, які б підтверджували активну участь ОСОБА_3 у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, судом не встановлено.
Як вбачається з тієї ж характеристики ОСОБА_3 , хоч і характеризується як тактовна, врівноважена людини, однак на заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.
Також в характеристиці зазначено, що ОСОБА_3 має два заохочення та виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі згідно ст. 118 КВК України, однак в матеріалах особової справи відсутні будь-які докази цих тверджень. В матеріалах справи міститься лише дані про те, що ОСОБА_3 лише один раз оголошена подяка та даних про те, що він в порядку ст. 118 КВК України залучається до роботи по благоустрою місць позбавлення волі немає.
Більш того, зважаючи на систематичність вчинення ОСОБА_3 злочинів, суд взагалі ставить під сумнів той факт, що засуджений дійсно щиро кається у вчинених злочинах та став на шлях виправлення.
Крім того, зважаючи на те, що предметом розгляду судом є саме клопотання засудженого, тому саме в ньому мало бути обґрунтовано ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Однак в клопотанні засуджений жодним чином не обґрунтував цих обставин, а послався лише на той факт, що він відбув дві третини строку покарання. Хоча, суд звертає увагу на ті обставини, що саме на момент направлення відповідного клопотання до суду, ОСОБА_3 ще не вважався особою, яка відбула дві третини строку покарання. Вказаний період настав вже на момент розгляду справи судом.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що засуджений, хоч і відбув дві третини строку покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин, однак він не довів свого виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 246, ст.ст. 70, 71 КК України.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1