Справа № 755/5128/17
В И Р О К
іменем України
"29" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010562 від 25.07.2016року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Приазовське, Першотравневого району, Донецької області, грузину, громадянину України, не одруженому, з середньою технічною освітою, не працюючому зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому 11.12.2012 Дарницьким районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 19.09.2013 засуджений до чотирьох років позбавлення волі, звільнений 26.08.2015 з Березанської ВК №95 по відбуттю строку призначеного покарання,

у вчиненні кримінального правопорушеня (злочину) передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186КК України,

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , 25.07.2016 приблизно о 12 годині 50 хвилин перебував за адресою: м. Київ, бульвар Дарницький, 3, де на узбіччі проїжджої частини побачив припаркований автомобіль марки «Fiat» моделі «Uno», д.н.з. НОМЕР_1 , дверцята якого були у не зачиненому на замок стані, в середині якого на передньому пасажирському сидінні знаходився поліетиленовий пакет з автомобільним насосом в ньому, марки «Alco», вартістю 200 гривень, та у нього виник злочинний умисел напрвлений на повторне таємне викрадення вказаного майна.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , обравши об`єктом свого злочинного посягання автомобільний насос, підійшов до передніх пасажирських дверцят автмобіля марки «Fiat» моделі «Uno», д.н.з. НОМЕР_1 , та скориставшись тим що, за його діями ніхто не спостерігає, відчинив їх та присів до його салону, звідки таємно, повторно викрав належний потерпілій ОСОБА_5 автомобільний насос марки «Alco», вартістю 200 гривень.

В цей час дії ОСОБА_4 , були помічені потерпілою ОСОБА_5 , однак ОСОБА_4 , ігноруючи вимоги потерпілої ОСОБА_5 , що до припинення злочинних дій, словесно погрожуючи останній застосуванням насильства що не є небезпечним для її здоровя, з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, але свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки невдовзі був затриманий працівниками поліції, неподалік місця вчинення кримінального правопорушення.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінальногоправопорушеня, викладених в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому.

Також обвинувачений ОСОБА_4 негативно оцінив свої протиправні дії, пообіцяв у подальшому не порушувати закон за жодних умов.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджуються з досудовим розслідуванням провадження.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінальних проваджень, однак у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 : за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, із погрозою застосування фізичного насильства що не є небезпечним для здоров`я потерпілого вчиненому повторно, оскільки особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, дані, щодо стану здоров`я, невстановленність судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (працюєне офіційно, одружений, раніше судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; відсутність будь-яких претензій (майнових/моральних) у потерпілої; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинень, характери і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання за ст. 186 КК України у виді позбавлення волі. Крім того, суд вважає, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства і до обвинуваченого можливо застосування ст. 75КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні злочину ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст.75КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , обов`язки: повідомляти органи пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з"являтись для реєстрації до органів пробації.

Речові докази, що переданні на збереження потерпілої, залишити в користуванні потерпілої.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
С у д д я :