Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 15 червня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Качкарівка Бериславського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

Вироком вирішено цивільний позов, питання речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище.
06 січня 2015 року, ОСОБА_7 в період з 02.10 до 02.40 год., перебуваючи в приміщенні магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно проник до сейфу, що знаходиться у підсобному приміщенні магазину, звідки таємно за допомогою ключа, який знайшов у шухляді стола, викрав належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 30620, 00 грн. та таким чином спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вказує, що апеляційний розгляд здійснено без участі потерпілого. Стверджує, що між засудженим та потерпілим були трудові відносини, а тому з огляду на наявність у справі клопотання останнього про закриття кримінального провадження в зв`язку з примиренням, його слід було закрити. Вважає, що не всі наявні у справі докази були досліджені в судовому засіданні в зв`язку з чим порушено принцип безпосереднього дослідження доказів. Не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_7 , посилаючись на те, що у нього відсутня кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 185 КК України проникнення у сховище. Крім того, наводить доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає, що з огляду на наявні у справі дані про особу засудженого у суду є достатньо підстав для застосування положень ст. 69 КК України. Вказує, що апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційними скаргами сторони захисту, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та відповідей на них не дав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається з вироку, висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за ретельно викладених у ньому обставин, доведено зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань самого ОСОБА_7 , який не заперечував факту заволодіння грошовими коштами, однак не погоджувався з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вважав, що відсутня кваліфікуюча ознака проникнення у сховище; показань потерпілого ОСОБА_8 ; даних, що містяться у письмових доказах, зокрема: у протоколі огляду місця події від 06 січня 2015 року, висновках дактилоскопічної експертизи № 88 від 13 січня 2015 року та № 188 від 21 січня 2015 року; даними відеозапису, на якому зафіксовано обставини, за яких ОСОБА_7 здійснив крадіжку грошових коштів із сейфу, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України та його дії кваліфіковано правильно.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги захисника, у тому числі стосовно кваліфікації дій ОСОБА_7 в зв`язку з відсутністю кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище, безпідставності відмови суду в закритті провадження через примирення засудженого з потерпілим з огляду на наявність у них трудових правовідносин, порушення принципу безпосередності дослідження доказів, суворості, на думку захисника, призначеного ОСОБА_7 покарання та наявності достатніх підстав для його пом`якшення із застосуванням положень ст. 69 КК України, є аналогічними за своїм змістом доводам його апеляційної скарги і апеляційної скарги засудженого та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який детально перевіривши їх, мотивовано визнав безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Суд ретельно перевірив доводи сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України з огляду на відсутність кваліфікуючої ознаки - проникнення у сховище, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляцій захисника та засудженого ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Таких порушень кримінального процесуального закону, які були б істотними чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3