пр. № 1-кс/759/101/17
ун. № 759/76/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року м.Київ

слідчий суддя Святошинського району м.Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі представника власника майна ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

05.01.2017 р. адвокат ОСОБА_3 , який за договором про надання правової допомоги є представником ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати арешт на майно, яке було арештовано у межах кримінального провадження № 0002607 на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року у справі пр. № 1-кс/759/1632/16, ун.№759/6726/16-к щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 на праві приватної власності: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 52,7 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м.
Клопотання обґрунтоване визнанням рішенням Святошинського районного суду м.Києва ухваленим 16.10.2015 р. за ОСОБА_6 права приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування, а також визнаням рішенням Святошинського районного суду м.Києва ухваленим 02.06.2016 р. за ОСОБА_6 права приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 . Також обгрунтовує рішенням Святошинського районного суду ухваленим 21.09.2016 р. за яким було визнано недійсними договір купівлі-продажу квартири від 03.02.2016 р. за яким ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 продала вищезазначену квартиру ОСОБА_9 та договір за яким ОСОБА_9 продав вищезазначену квартиру ОСОБА_10 .
Наявний арешт на вищезазначену квартиру, який накладенмй ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва 13.05.2016 р. перешкоджає в повному обсязі здійснювати основоположні права власника та розпорядження в повному обсязі таким майном, що є підставою для скасування арешту на квартиру.
У судомову засіданні представник заявника клопотання підтримав. Зазначив, що необхідність скасування арешту полягає у відсутності в подальшому застосування арешту, оскільки ним вирішені питання як власника майна та поновлені судом його права. Адвокатом надані всі документи на які є посилання у клопотанні і якими обгрунтовується дана вимога.
Слідчим СВ Святошинського УП ГУНП в м.Києві до огляду надана кримінальна справа № 0002607. Заперечення слідчого щодо заявленого клопотання у слідчого судді відсутні.
Прокурор у судове засідання не з`явився. Для можливостей розгляду клопотання слідчим суддею неодноразово повідомлялась також Київська місцева проукратура №8 з вимогою забезпечити явку прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника власника арештованого майна, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримніальної справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для його задоволення.
Вирішуючи клопотання, суд виходить із загального правила змагальності сторін у кримінальному провадженні та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, про що закріплено в ст.22 КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 13.05.2016 року у справі пр. № 1-кс/759/1632/16, ун.№759/6726/16-к задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_11 та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на праві приватної власності: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 52,7 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м.
Представник ОСОБА_3 заявляє клопотання про зняття арешту з арештованого майна, оскільки право власності на арештоване майно за рішеннями суду визнано за ОСОБА_4 , а арешт перешкоджає здійсненню власником його права власності.
Вирішуючи клопотання, слідчий суддя виходить з наступних встановлених обставин.
Ухвалою слідчого судді від 13.05.2016 року у справі пр. № 1-кс/759/1632/16, ун.№759/6726/16-к був накладений арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на праві приватної власності: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 52,7 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м.
Згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва (справа № 759/14061/15-ц, пров.№ 2/759/5959/15) ухваленого 16.10.2015 р. у справі за позовом ОСОБА_12 до Київської міської ради про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спдкування із врахуванням ухвали того ж суду від 15.02.2016 р. про виправлення описки, позовні вимоги задоволені, визнано за ОСОБА_4 (Паспорт громадянина Республіки Португалія РС НОМЕР_1 виданий 04.02.2009 р. Управлінням у справах громадян в м.Айверо, Португалія, ІПН НОМЕР_2 ) спадкоємцем п`ятої черги за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_13 та визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спдкування. Рішення набрало законної сили 12.11.2015 р.
Згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва (справа № 759/2695/16-ц, пров.№ 2/759/2437/16) ухваленого 02.06.2016 р. у справі за позовом ОСОБА_12 до Київської міської ради про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спдкування, позовні вимоги задоволені, визнано за ОСОБА_4 (Паспорт громадянина Республіки Португалія РС НОМЕР_1 виданий 04.02.2009 р. Управлінням у справах громадян в м.Айверо, Португалія, ІПН НОМЕР_2 ) право приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спдкування. Рішення набрало законної сили 24.06.2016 р.
Згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва (справа № 759/4177/16-ц, праов. № 2/759/2869/16) ухваленого у справі за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, було визнано недійсними: договір купівлі-продажу квартири від 03.02.2016 р. згідно якого ОСОБА_7 продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9 ; договір купівлі-продажу квартири за яким ОСОБА_9 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили 15.11.2016 р.
Представник ОСОБА_4 вказує, що станом на день звернення із клопотанням відпала потреба для подальшого застосування арешту майна, який накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва 13.05.2016 року , оскільки було усунено перешкоди у здійсненні власником свого права власності та судами визнано факти незаконності ряду угод стосовно цього майна.
Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_12 не приймав участь в судовому засіданні при вирішенні питання про арешт належного йому майна, а належність майна підтверджена вищезазначеними доказами, ця фізична особа має право, передбачене ч.1 ст.174 КПК України, на звернення із даним клопотанням про скасування арешту майна.
Згідно положень частини 1 ст.167 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК, арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Вирішення питання про арешт майна регулюється Главою 17 КПК України (ст.ст. 170-175).
Згідно частини 3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на рухоме і нерухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
З наведених норм процесуального закону випливає, що арешт може бути накладений 1) на майно осіб, які мають в кримінальному провадженні конкретний процесуальний статус, а саме: підозрюваної чи обвинуваченої особи або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також 2) задля досягнення конкретної мети, а саме: забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
У відповідності до частини 2 ст.170 КПК України, слідчий суддя або суд під час досудового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2 ст.167 цього Кодексу.
В пунктах 1, 2, 3, 4 частини 2 ст.167 КПК України зазначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов*язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
З аналізу правового змісту вказаної вище норми процесуального закону випливає висновок про те, що лише при наявності сукупності підстав, визначених частиною 3 ст.170 КПК України і однією або кількома пунктами частини 2 ст.167 КПК України, настають правові підстави для арешту майна в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 4 ст.170 КПК України, заборона використання майна, а також заборона розпорядження таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно частин 1, 2 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Аналізуючи правовий зміст вказаної вище норми процесуального закону можливо зробити висновок про те, що помилковим можна вважати накладення арешту на таке майно, яке не відповідало критеріям частини 2 ст.167 КПК України, зокрема, право на яке мають особи, що не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії, тобто, навіть у разі можливого задоволення цивільного позову або конфіскації майна, на таке майно не може бути звернуто стягнення в межах кримінального провадження.
В даному спірному випадку майно, на яке накладено арешт, належить ОСОБА_12 , однак стороною обвинувачення не надано суду доказів про те, що це майно відповідає вимогам частини 1 ст.167 КПК України і частини 3 ст.170 КПК України, тобто, ОСОБА_12 у встановленому законом порядку визнаний підозрюваним, обвинуваченим або є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що включає можливість застосування щодо цього майна конфіскації або задоволення цивільного позову.
Крім цього, стороною обвинувачення не спростовані доводи власника арештованого майна та не забезпечено судді доказів, які б давали судді підстави вважати, що арештоване майно відповідає вимогам частини 2 ст.167 КПК України, зокрема, є підшуканим, виготовленим, пристосованим чи використаним як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди; призначалося (використовувалось) для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в підпункті 2) пункту 2.6. Узагальнення від 07.02.2014р. щодо забезпечення заходів кримінального провадження вказав про те, що щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, і як вказав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
В межах клопотання, яке є предметом розгляду, виникає саме така ситуація, коли слідчий суддя вважає, що хоча й є підстави допускати, що певною особою вчинено кримінальне правопорушення, однак для накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваною, правові підстави відсутні.
В підпункті 6) пункту 2.6. вказаного вище Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано, що метою застосування арешту майна є забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного прозову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави, у зв`язку із якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.
Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється або обвинувачується особа.
Що стосується спірної ситуації, то у суду відсутні підстави і мета арешту майна громадянина ОСОБА_12 , оскільки доказів про повідомлення про підозру, ні будь-яких інших осіб, яка передбачає конфіскацію майна, судді не надано, що вже само по собі виключає можливість, навіть при постановленні обвинувального вироку стосовно іншої особи, конфіскувати майно ОСОБА_12 якому не повідомлено про підозру і відповідно без дотримання цих умов не може бути засудженою за кримінальний злочин, а також не надано доказів про розмір шкоди, заявлення цивільного позову для можливості оцінити співмірність арешту із його розміром.
За ухвалою слідчого судді клопотання про арешт задоволене з метою збереження майна, яке належить його реальному власнику ОСОБА_12 та запобігання відчуження цього майна.
Оцінюючи зібрані в клопотанні докази в їх сукупності та співставленні, слідчий судя приходить до висновку, що арешт на майно був накладений слідчим суддею з метою запобігання ризиків відчуження майна іншим особам, а тому необґрунтовано, що відповідно до частини 1 ст.174 КПК України є підставою для його скасування, а причина, за якою арешт був застосований за ухвалою слідчого судді запобігання його продажу, іншим діям, які запобігають його реальним власникам можливості здійснення права власності - відпала.
Керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 173, 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ :
Клопотання я адвоката адвоката ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 про скасування арешту майна, задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва 13.05.2016 року у справі (пр. № 1-кс/759/1632/16, ун.№759/6726/16-к) постановленою за клопотанням старшого слідчого Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_11 , погоджене прокурором прокуратури Святошинського району м.Києва ОСОБА_16 , в межах кримінального провадження №0002607, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2016 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на праві приватної власності: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 52,7 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м., скасувати.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва через районний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1