АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3287/16-к Номер провадження 11-кп/786/181/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 20 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Новаки Лубенського району Полтавської області, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, маючому на утриманні неповнолітню дитину, засудженому вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2014 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2014 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки за період відбування покарання з 28.02.2014 року має 3 заохочення та 1 стягнення, характеризується нестабільною поведінкою, працювати сумлінно почав лише з червня 2016 року, згідно характеристики, затвердженої начальником виправної колонії стає, а не став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить скасувати ухвалу місцевого суду та звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання. При цьому зазначає, що ОСОБА_9 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, має 3 заохочення та лише 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку. З червня 2016 року засуджений працює прибиральником на виробництві установи відбування покарання без будь-яких зауважень щодо виконання ним трудових обов`язків. Вказане, на думку захисника, свідчить, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення, а тому його можливо звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений за мотивів, аналогічних тим, які наведені в апеляційній скарзі захисника, просить скасувати рішення суду та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, міркування представника виправної колонії, який вважав за можливе звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково, оскільки він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, думку прокурора про законність судового рішення, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Висновок суду щодо можливості звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2014 року визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.
При цьому початок строку покарання визначений 28 лютого 2014 року, а кінець строку,- 28 березня 2017 року з урахуванням застосування до засудженого положень ч.5 ст.72 КК України.
Тобто, ОСОБА_9 відбув більше, ніж дві третини призначеного йому строку покарання за умисний тяжкий злочин.
За час перебування в Полтавському слідчому ізоляторі засуджений характеризувався посередньо, стягнень не мав.

Після прибуття до Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області №64, ОСОБА_9 , згідно наказу начальника установи від 10 лютого 2015 року, був працевлаштований в господарчій обслузі установи на посаді хліборіза. Після переведення засудженого 24 березня 2015 року до дільниці соціальної реабілітації, працевлаштований на посаду робітника з господарчих робіт установи.

За час відбування покарання на засудженого хоча і було накладено одне стягнення, проте воно погашене. Водночас до ОСОБА_9 неодноразово були застосовані заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці (а.с.17).

Згідно характеристики, затвердженої начальником Полтавської ВК УДПтС України в Полтавській області №64 від 13 жовтня 2016 року, засуджений працевлаштований на швейному виробництві установи, з поставленими завданнями справляється вчасно, у відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, має охайний зовнішній вигляд, утримує у чистоті і порядку спальне місце, дбайливо ставиться до майна, здійснює належний догляд за предметами, якими користується при виконанні дорученої роботи (а.с.16).

Під час відбування покарання брав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», здобув спеціальність кухаря в Полтавському центрі №64 при установі. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта».

При цьому, згідно характеристик, складених за час відбування покарання, ОСОБА_9 визнає вину, щиро розкаюється, підтримує соціальні зв`язки з батьком, братами, сестрами, співмешканкою та сином.

З огляду на викладене, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, враховуючи думку представника виправної колонії, який вважає, що ОСОБА_9 заслуговує на умовно-дострокове звільнення, колегія суддів приходить до висновку що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і вважає за можливе звільнити його умовно-дострокового від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2014 року.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, а апеляційні скарги засудженого та його захисника, - до задоволення.

Керуючись ст.404, ст.407 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_9 та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2014 року у виді позбавлення волі умовно-достроково на строк 2 місяці 12 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4