АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та діючих в його інтересах адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , кримінальне провадження № 0000265 за апеляцією адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, офіційно працюючого оператором-пресувальником ПП «Алекс-буд», проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців 17.12.2009 року за ст. 186 ч.2 КК України до 4-х років позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 2 роки визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2009 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4-х (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу.

Провадження №11-кп/794/113/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч. 2 ст.296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_10
Покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-прибувати до прокурора або суду за першою вимогою;

-не залишати місце постійного проживання у АДРЕСА_1 , в період з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., окрім роботи в нічний час, без дозволу прокурора або суду.

Згідно вироку районного суду, 24.04.2011 року приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були засуджені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, вироками Першотравневого районного суду м. Чернівців від 03.04.2012 року, від 19.10.2011 року та від 16.05.2012 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці на території міського пляжу м. Чернівців, що по вул. Донбасівській, 5, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, в громадському місці, в присутності сторонніх осіб, безпричинно розпочали конфлікт з відпочиваючими громадянами, в ході якого ОСОБА_11 , грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки в громадському місці, безпричинно, з особливою зухвалістю став душити ОСОБА_14 , взявши останнього руками за шию в замок, чим спричинив своїми діями фізичного болю. В подальшому ОСОБА_14 , вирвавшись із захвату, став оборонятися від неправомірних дій ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_12 , утримуючи в руках зв`язку із шампурами в кількості 6 штук, умисно, безпричинно, з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, наніс один удар ОСОБА_14 в область голови, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рубців лобно-тімяної ділянки.

В цей час, з метою запобігти протиправним діям зі сторони ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , підійшли до них. В ході чого ОСОБА_6 умисно, безпричинно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки, в громадському місці, утримуючи в руці кухонний ніж, наніс удар руків`ям даного ножа в область обличчя ОСОБА_15 , в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці нижньої півкулі лівого ока, що згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В свою чергу ОСОБА_16 , намагаючись запобігти протиправним діям ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 підійшов до них, де в цей час до нього підбіг ОСОБА_11 , який безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки, в громадському місці та застосовуючи заздалегідь не підготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме, утримуючи в руках ніж, наніс один колючий удар в область голови ОСОБА_16 , в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Під час вищевказаних подій, ОСОБА_13 із хуліганських спонукань, без належних на те причин, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки, в громадському місці, застосовуючи заздалегідь не підготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме, утримуючи в руках сокиру, став бігти із нею та розмахуватися в бік місця перебування учасників конфлікту, чим створював реальну загрозу життю та здоров`ю громадян. Після чого, підбігши до ОСОБА_15 , який стояв спиною до нього, наніс йому удар сокирою в область верхньої частини корпусу тіла, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правої лопаткової ділянки, що згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

В подальшому ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 із місця вчинення злочину зникли.

На вказаний вирок суду першої інстанції адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подали апеляційні скарги.

Так, адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , у поданій апеляційній скарзі просив скасувати вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13.01.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України та ухвалити новий вирок по даному кримінальному провадженню, яким останнього за ч. 2 ст. 296 КК України виправдати.

При цьому посилався на те, що висновки суду, викладенні у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що судом не було взято до уваги докази, які б могли істотно вплинути на його висновки.

Зокрема, це показання свідка ОСОБА_13 в частині нанесення ним удару в обличчя ОСОБА_15 , а не ОСОБА_6 , яких суд до уваги не прийняв, а визнав їх такими, які спрямовані на його захист, щоб останній зміг уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене.

Також стверджував, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 116Д від 27.01.2016 року під час проведення дослідження, експертом були досліджені дані медичних документів з архіву Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи і що в медичній картці № 4974 на ім`я ОСОБА_15 зазначено, що зі слів останнього він під час відпочинку отримав удар кулаком в обличчя та сокирою по правій руці від невідомої особи.

Вважає, що дані пояснення потерпілого ОСОБА_15 , повністю

узгоджуються із поясненнями свідка ОСОБА_13 , однак судом ці обставини до уваги взяті не були і не було надано їм належну правову оцінку.

Вказував і на те, що у жодному процесуальному

документі не вказано, що ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_15 , а лише підтверджено обставину, що останній був на місці бійки.

Крім цього, апелянт звертав увагу і на те, що судом першої інстанції відеозапис із вилученого СД диску не переглядався, а також те, що стороною обвинувачення не було викликано та доставлено до суду жодного свідка, який міг би підтвердити обставини справи. Зокрема, це свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які не були допитані в ході судового розгляду даної справи і що їх показання судом щодо обставин справи перевірені не були, однак пояснення надані ними в ході процесуальних дій, як пред`явлення фотознімків осіб для впізнання, судом були взяті до уваги.

Адвокат ОСОБА_8 , діючий також в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , у поданій апеляційній скарзі просив скасувати вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13.01.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України та кримінальне провадження щодо останнього

закрити у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому апелянт, не погоджуючись із вказаним вироком суду, у зв`язку із неправильним застосуванням судом Закону України про кримінальну відповідальність, вказував на тяжкість вчиненого злочину, а також на те, що з моменту вчинення ОСОБА_6 злочину у якому його обвинувачували в період часу, коли дане кримінальне провадження розглядалось у суді першої інстанції, пройшло понад 5 років.

Вважає, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14.09.2016 року по даному кримінальному провадженню у задоволенні його клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України було відмовлено безпідставно, оскільки суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_6 ухилявся від органів досудового розслідуванням та суду.

При цьому вказував на те, що ОСОБА_6 вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17.12.2009 року було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК

України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Вказаним вироком ОСОБА_6 зобов`язано повідомляти відповідні органи

про зміну місця свого проживання та з`являтись на реєстрацію в органи

кримінально-виконавчої системи. Остання реєстрація останнього у КВІ була 28.03.2011 року.

Стверджував, що обвинувачений ОСОБА_6 повідомляв інспектора КВІ про від`їзд до Російської Федерації на заробітки у зв`язку із скрутним фінансовим становищем і отримав на це дозвіл останнього.

Однак, вважає, що ОСОБА_6 не знав про те, що відносно нього була порушена кримінальна справа за ст. 296 ч. 4 КК України і що останній дізнався про це на території Російської Федерації, коли був затриманий працівниками поліції.

Посилався і на те, що доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 знав про наявність щодо нього кримінального провадження і що викликався органами досудового слідства для проведення процесуальних дій, однак ухилявся від викликів, не було встановлено.

На подані вище апеляції прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_22 подав заперечення, в якому просив вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13.01.2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляції адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без змін.

Заслухавши доповідь судді, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , а також обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи поданих апеляцій, думку прокурора, яка вважала, що подані апеляції не підлягають задоволенню, вивчивши доводи, викладені в апеляціях та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга адвокатом ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 - частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Районний суд вірно встановив фактичні обставини справи і прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, як грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину групою осіб.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діянні при обставинах, наведених у вироку, підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину, як у суді першої, так і апеляційної інстанції, в інкримінованому йому діянні не визнав, його вина підтверджена сукупністю зібраних по справі, належно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку суду доказів.

Зокрема, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_15 було чітко підтверджено факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 йому удару по обличчю предметом схожим на ніж, а свідком ОСОБА_13 удару сокирою, під час конфлікту, який виник 24 квітня 2011 року між відпочиваючими на міському пляжі.

Вказані показання потерпілого обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу вироку, оскільки були послідовними, узгоджуються між собою, а також із дослідженими судом письмовими доказами, що свідчить про їх достовірність.

Крім цього, з протоколу відтворення обстановки і обставин подій від 18.05.2011 року з таблицями ілюстрацій (т.1, а.с. 27-30), вбачається, що потерпілим було підтверджено той факт, як під час конфлікту невідома особа, яка стояла по лівий бік від нього, нанесла йому удар в обличчя, від якого він відійшов у бік, а інша особа, яка стояла позаду - нанесла удар сокирою в область верхньої частини правої руки.

Протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 31.05.2011 року (т.1, а. с. 31) було підтверджено те, що потерпілий ОСОБА_15 в присутності понятих на фото №4 впізнав особу ( ОСОБА_6 ), яка була причетна до конфлікту та тримав ніж у руках, яким розмахував.

Крім цього, протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання (т.1, а.с. 53,72,77,86,97,103 ), було підтверджено те, що особи - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 в присутності понятих вказали на фото № 4 та впізнали особу, яка була причетна до конфлікту, тобто ОСОБА_6 , а деякі вказували і на те, що останній тримав у руках ніж, яким розмахував.

Висновком судово-медичної експертизи № 1003 втор. від 20.06.2011 року (т.1. а. с. 37-39) було підтверджено наявність у потерпілого ОСОБА_15 виниклих легких тілесних ушкоджень і результати їх виникнення.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 116 д від 27.01.2016 року (т.1, а.с. 257-258) було підтверджено наявність у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень у вигляді рубленої рани правого плеча з пошкодженням дельтоподібного та трьохголового м`язів колото-різаної рани правої лопаткової ділянки, синця в ділянці нижньої повіки лівого ока. Що стосується характеру та локалізації тілесного ушкодження у вигляді синця на обличчі, а саме, в ділянці нижньої повіки лівого ока, то вказане тілесне ушкодження згідно висновку експерта, виникло від травмуючої дії тупого твердого предмету, яким цілком могло бути руків`я ножа.

Вказані вище докази обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу вироку, оскільки узгоджуються між собою, а також свідчать про їх достовірність.

Посилання адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що висновки суду, викладенні у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду є безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу.

Як неспроможні також розцінює колегія суддів і доводи, викладені в апеляції адвоката ОСОБА_7 щодо показань свідка ОСОБА_13 , яких суд не взяв до уваги відносно нанесення саме ним удару в обличчя ОСОБА_15 , а не ОСОБА_6 .

Так, із вироку Першотравневого районного суду м. Чернівців від 03.04.2012 року (т.1, а.с. 119 ), який набрав законної сили щодо ОСОБА_13 , вбачається, що останній свою винуватість у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме, за ст. 296 ч.2 КК України та за ст. 122 ч.1 КК України визнав повністю і підтвердив обставини викладені в обвинувальному вироку, а саме, нанесення ним ОСОБА_15 удару сокирою в область верхньої частини корпусу тіла, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани правого плеча з пошкодженням дельтоподібного та трьохголового м`язів, які згідно висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також колото-різаної рани правої лопаткової ділянки, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень. Однак, під час розгляду вказаного кримінального провадження, останній в присутності адвоката ОСОБА_8 не повідомляв суд про нанесення ним потерпілому також і удару кулаком в око потерпілого.

Крім цього, колегія суддів не може погодитися із доводами адвоката ОСОБА_7 і про те, що стороною обвинувачення не було викликано та доставлено до суду свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які не були допитані в ході судового розгляду даної справи, однак пояснення надані ними в ході процесуальних дій, судом були взяті до уваги.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, через достатність доказів у вказаному провадженні, суд першої інстанції не вважав за необхідне викликати зазначених свідків у судове засідання, оскільки це є правом, а не обов`язком суду. Крім цього, посилання суду у вироку на такі процесуальні дії, як протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання і пояснення свідків у них, які не допитувалися у суді першої інстанції, чинним кримінально-процесуальним законодавством України не заборонено.

Разом з цим, що стосується посилань адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_6 на те, що їм безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, оскільки доказів того, що ОСОБА_6 викликався органами досудового слідства для проведення процесуальних дій і що ухилявся від викликів, не було встановлено, то вони є слушними.

Як вбачається із наданих матеріалів кримінального провадження (т.2, а.с.70-72), зазначені вище обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції. У зв`язку з цим, Першотравневим районним судом м. Чернівців 14.09.2016 року було винесено ухвалу, якою на думку колегії суддів, безпідставно відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки зібраними матеріалами кримінального провадження зазначені обставини у ньому були повністю доведені.

Крім цього, відповідно до постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, 24.06.2011 року було порушено кримінальну справу за ч.4 ст. 296 КК України відносно ОСОБА_11 ОСОБА_13 та ОСОБА_6 по факту хуліганства, вчиненого 24.04.2011 року на території міського пляжу у м. Чернівці (т.1, а. с. 13).

Разом з цим, із наданих матеріалів кримінального провадження, вбачається, що 17.12.2009 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців ОСОБА_6 було засуджено за ст. 186 ч.2 КК України до 4-х років позбавлення волі та звільнено на підставі ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 2 роки (т.1, а. с. 234).

Згідно матеріалів витребуваної особової справи із Шевченківського районного сектору Чернівецького міського відділу з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, вбачається, що 11.02.2010 року вказаний вирок районного суду від 17.12.2009 року було прийнято даним органом на виконання і 18.02. 2010 року встановлено дні явки засудженого ОСОБА_6 на реєстрацію, тобто 1,2,3,4 понеділок місяця (а.с. 4). Згідно листків реєстрації (а. с. 17, а. с. 26), 29.06.2010 року ОСОБА_6 було змінено реєстрацію на 4-й понеділок місяця згідно постанови начальника МВ КВІ ВД ДУПВП у Чернівецькій області (а.с. 25). Остання його реєстрація в даних органах за вказаною постановою зазначеного органу була - 28.03.2011 року.

Як було встановлено у суді апеляційної інстанції, в кінці травня 2011 року ОСОБА_6 виїхав за межі території України у зв`язку із важким матеріальним становищем на заробітки до Російської Федерації.

Як вбачається із наданих матеріалів особової справи та матеріалів кримінального провадження, що після того, як з 28.03.2011 року ОСОБА_6 не з`явився в органи КВІ ВД ДУПВП у Чернівецькій області для реєстрації, останні в порядку ст.537 КПК України не зверталися із поданням до суду в порядку ст. 539 КПК України про направлення звільненого ОСОБА_6 від покарання з випробуванням для відбування покарання.

Таким чином, як встановлено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_6 не ухилявся від досудового слідства або суду, оскільки він не знав про те, що відносно нього була порушена кримінальна справа за ч.4 ст.296 КК України.

Крім цього, питання про ухилення від слідства та суду стороною обвинувачення порушувалось також і під час обрання ОСОБА_6 міри запобіжного заходу, а також під час розгляду даного питання, як у суді першої так і апеляційної інстанції. Однак стороною обвинувачення не було підтверджено наявними та допустимими доказами того факту, що ОСОБА_6 було відомо про наявність відносно нього кримінального провадження і що він викликався органами досудового слідства для проведення процесуальний дій і ухилявся від викликів. Вказане підтверджується ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.04.2016 року (т.1, а.с. 247-249) та ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28.04.2016 року, яка в матеріалах кримінального провадження відсутня.

Як вбачається із наданих матеріалів кримінального провадження, інших злочинів ОСОБА_6 не вчиняв.

Разом з цим, згідно вказаних матеріалів провадження, 06 липня 2016 року прокурором в процесі розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції в порядку ст. ст. 338, 341 КПК України - ОСОБА_6 було змінено обвинувачення, з ч.4 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 296 КК України й відповідно було змінено і обсяг пред`явленого раніше обвинувачення. (т.2, а.с. 45-50 обвинувальний акт про зміну обвинувачення, т.2, а.с. 51-52- журнал судового засідання).

Таким чином, санкція ч. 2 ст. 296 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до ст. 12 КК України - злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 24.04.2011 ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 296 КК України.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 злочину і до набрання вироком законної сили, пройшло понад 5 років.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Колегія суддів вважає, що судове рішення за таких обставин підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 376, 284 ч.2, 417 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задовольнити.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 296 КК України скасувати.
Відповідно до ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження - закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий: ОСОБА_10
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя