печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність процесуальних осіб сторони обвинувачення, яка допущена під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000805, внесеного до Єдиного реєстру досудових росзлідувань 06.08.2014 року, постанову прокурора Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 21.03.2016 року про відмову в задоволенні клопотання, зобов"язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И В :

В провадження слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність процесуальних осіб сторони обвинувачення, яка допущена під час досудового розслідування, а також на постанову прокурора Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури ОСОБА_6 від 21.03.2016 року про відмову в задоволенні клопотання.

В обгрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 посилається на те, що ГСУ ГПУ здійснюється досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000805, внесеного до ЄРДР 06.08.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368-2 КК України.

29.12.2014 року у даному кримінальному провадженні слідчий в особливо важливих справах 5-го слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ ОСОБА_7 склав повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368-2 КК України.

Постановою слідчого від 16.01.2015 року ОСОБА_5 оголошено у розшук.

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 було складено 29.12.2014 року, і, на переконання адвоката, як наслідок вчинення таких дій стороною обвинувачення, не пізніше 29.12.2015 року слідчий (прокурор) був зобов`язаний вчинити одну з двох процесуальних дій, передбачену ч.2 ст.283 КПК України: закрити кримінальне провадження або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Крім того, адвокат ОСОБА_3 стверджує про порушення розумних строків в даному кримінальному провадженні.

Зокрема, посилається на те, що початком строку, від якого слід починати обраховувати розумний строк, є відомості внесені слідчим 06.08.2014 року до ЄРДР щодо відкриття кримінального провадження, яке в подальшому було об`єднане в одне провадження.

У відомостях, внесених до ЄРДР 06.08.2014 року, прямо зазначається, що дане кримінальне провадження має на меті розслідування діянь ОСОБА_5 , а відтак, спрямоване проти вказаної особи. Ці відомості внесені службовою особою компетентною висувати підозри й обвинувачення та містять вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення безпосередньо ОСОБА_5 .

Враховуючи загальні строки досудового розслідування, встановлені ч.2 ст. 219 КПК України, а також приписи ч.2 ст.8 КПК України та положення ст.2 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини сторона захисту вважає, що розумний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 обраховується з 06.08.2014 року, тобто дати внесення відомостей до ЄРДР щодо кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , який сплинув 06.08.2015 року.

Таким чином, адвокат ОСОБА_3 вважає, що на момент звернення зі скаргою сплинули граничні строки досудового розслідування, а відтак, вчинення будь-яких процесуальних дій у даному кримінальному провадженні є неможливим.

Як наслідок вказаних обставин, а також, враховуючи те, що в матеріалах згаданого кримінального провадження відсутні відомості, які б вказували на факти незаконного збагачення ОСОБА_5 , сторона захисту звернулась із клопотанням до прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , який здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні, з клопотанням про виконання процесуальних дій, а саме про негайне припинення розшуку ОСОБА_5 , скасування всіх заходів забезпечення кримінального провадження та закриття даного кримінального провадження.

Між тим, постановою прокурора Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури ОСОБА_6 від 21.03.2016 року в задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено, а сторона обвинувачення продовжила здійснювати процесуальні дії у згадуваному кримінальному провадженні.

Вказану постанову сторона захисту вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на встановлення законних джерел походження грошових коштів, набуття яких інкримінуються ОСОБА_5 в якості незаконного збагачення.

Крім викладеного, як на підставу незаконності процесуальних дій сторони обвинувачення в даному кримінальному провадженні, сторона захисту посилається на те, що безпосередньо повідомлення по підозру ОСОБА_5 складено без урахування змін в Кримінальний кодекс України, якими дії, що інкримінуються ОСОБА_5 , було декриміналізовано.

Наряду із зазначеним, адвокат ОСОБА_3 вказує на необґрунтоване порушення стороною обвинувачення процесуальних строків щодо припинення розшуку ОСОБА_5 .

Так, на думку адвоката, станом на момент оголошення ОСОБА_5 у розшук, стороні обвинувачення було відомо про місцезнаходження вказаної особи, без здійснення спроб зв`язатися зі ОСОБА_5 , натомість одразу оголосила його у розшук без достатніх підстав.

Крім того, адвокат ОСОБА_3 посилається на відсутність у ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного як учасника кримінального провадження, оскільки вказана особа не набула даного статусу у встановленому процесуальному порядку.

Таким чином, сторона захисту просить за результатами розгляду скарги визнати незаконними дії заступника начальника відділу з розслідування корупційних кримінальних правопорушень, вчинених суддями управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 стосовно доступу до документів з можливістю вилучення їх копій, що містяться в особовій справі колишнього заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_5 , яка зберігається у приміщенні Апарату Ради національної безпеки і оборони України, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Командарма Каменева, 8.

Крім того, сторона захисту просить:

-скасувати постанову прокурора Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури ОСОБА_6 від 21.03.2016 року про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження;

-зобов`язати уповноважену процесуальну особу сторони обвинувачення протягом 24 годин з моменту проголошення ухвали слідчого судді прийняти рішення про припинення розшуку ОСОБА_5 ;

-зобов`язати уповноважену процесуальну особу сторони обвинувачення припинити розшук ОСОБА_5 , про що внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин з моменту проголошення ухвали слідчого судді;

-зобов`язати уповноважену процесуальну особу сторони обвинувачення повідомити Міністерство внутрішніх справ України про припинення розшуку ОСОБА_5 та вчинити усі інші необхідні дії для виключення його прізвища з бази розшуку МВС України протягом 24 годин з моменту проголошення ухвали слідчого судді;

-зобов`язати уповноваженого прокурора вчинити дії, визначені п.1 ч.2 ст.283, п.1 ч.1 і ч.4 ст.284 КПК України в частині підозри ОСОБА_5 та протягом трьох днів з моменту проголошення ухвали слідчого судді, прийняти постанову про закриття кримінального провадження;

-зобов`язати уповноважену особу Генеральної прокуратури України протягом 24 годин з моменту прийняття уповноваженим прокурором постанови про закриття кримінального провадження внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про закриття кримінального провадження;

-зобов`язати уповноваженого прокурора одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасувати арешт майна, який накладався на майно ОСОБА_5 в межах даного провадження.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу, доводи скарги підтримав. Просив скаргу задовольнити.

Прокурор проти доводів скарги заперечував, просив в її задоволенні відмовити, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.
Слідчий суддя, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши письмові докази та матеріали, що додані до скарги, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ГСУ ГПУ здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000805 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368-2 КК України.

Разом із тим, дослідивши долучене до матеріалів скарги письмове повідомлення про підозру від 29.12.2014 року, слідчий суддя встановив факт порушення органом досудового розслідування приписів ст. ст. 277, 278 КПК України щодо змісту повідомлення про підозру та щодо зобов`яння належного вручення складеного повідомлення про підозру особі, відносно якої воно складене, з огляду на наступне.

Так, з аналізу письмового повідомлення про підозру від 29.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у незаконному збагаченні, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди в особливо великому розмірі, за відсутності ознак, зазначених в ст. 368 КК України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368-2 КК України.

При цьому ст. 368-2 КК України в редакції, яка була чинною станом на грудень 2013 року - січень 2014 року, встановлювалася кримінально-правова заборона та відповідальність за одержання службовою особою неправомірної вигоди, а саме грошових коштів або іншого майна, переваг, пільг, послуг, нематеріальних активів, що їх без законних на те підстав обіцяють, пропонують, надають або одержують безоплатно чи за ціною, нижчою за мінімальну ринкову.

З аналізу чинної станом на теперішній час редакції ст. 368-2 КК України вбачається, що законодавець встановив відповідальність за набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність активів (грошових кошти або іншого майна, а також доходів від них) у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами.

Отже, кримінальний закон, що діяв станом на час вчинення ОСОБА_5 діянь, що йому інкримінуються, передбачав настання відповідальності за одержання службовою особою грошових коштів, а кримінальний закон у редакції, що є чинною станом на теперішній час, передбачає кримінально караним факт набуття у власність активів, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами.

Таким чином, слід дійти висновку, що законодавець значною мірою конкретизував спосіб вчинення кримінального правопорушення незаконне збагачення, звузивши його об`єктивну сторону.

Згідно з приписами ст. 58 Конституції України, яка містить норми прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказана норма конкретизована у ст. 5 КК України, відповідно до положень якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Отже, відповідальність ОСОБА_5 за ч.3 ст. 368-2 КК України може мати місце лише у випадку якщо законність підстав набуття ним у власність грошових коштів не підтверджена доказами.

Одночасно, слідчий суддя враховує, що завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Слідчий суддя, здійснивши оцінку та аналіз змісту письмового повідомлення про підозру від 29.12.2014 року на предмет його обґрунтованості, прийшов до наступних висновків.

Зі змісту складеного повідомлення про підозру від 29.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368-2 КК України оскільки протягом грудня 2013 року січня 2014 років на банківські рахунки іноземних компаній BrocitiInvestmentsLimited та BurismaHoldingsLimited (акціонером яких є ОСОБА_5 ) надійшли грошові кошти в доларах США на загальну суму еквівалентну 279 275 000,00 грн.

Вважаючи, що вказані кошти не забезпечені еквівалентом витраченого ОСОБА_5 особисто, як державною публічною особою, робочого часу на виконання службових повноважень заступника Секретаря РНБО України та зайняття іншими дозволеними видами діяльності, сторона обвинувачення вбачає у даних фактах ознаки незаконного збагачення.

Таке твердження сторони обвинувачення не узгоджується із нормами КК України та з рішенням Конституційного суду України від 13.03.2012 року, у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, відповідно до якого особи, уповноважені на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, як і інші фізичні та юридичні особи, мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у тому числі з метою набуття та реалізації корпоративних прав.
В ході судового засідання слідчий суддя встановив, що право на частку в акціонерному капіталі компанії BrocitiInvestmentsLimited ОСОБА_5 придбав у 2012 році, діючи на підставі Індивідуальної ліцензії, виданої Національним банком України за №109 від 25.06.2012 року на право здійснення інвестиції за кордон.

Крім того, у 2012 році, діючи на підставі Індивідуальної ліцензії, виданої Національним банком України за №199 від 01.11.2012 року, ОСОБА_8 інвестував власні кошти на збільшення акціонерного капіталу BrocitiInvestmentsLimited.

Вказані факти не оспорював в судовому засіданні прокурор.
Отже, права акціонера компанії BrocitiInvestmentsLimited виникли у ОСОБА_5 до призначення останнього на посаду заступника Секретаря РНБО України.

У відповідності до наведеного вище Рішення Конституційного Суду України, такі дії щодо володіння ОСОБА_5 корпоративними правами суб`єкта господарювання, не містять в собі ознак порушення законодавства про протидію та запобігання корупції.

Крім того, слідчий суддя підкреслює, що грошові кошти в сумі 35 000 000 доларів США, що надійшли на банківський рахунок Компанії BrocitiInvestmentsLimited, були отримані вказаною компанією в якості розрахунку від продажу активів, що перебували у власності Компанії BrocitiInvestmentsLimited та були відчужені на підставі Договору від 11.12.2013 року, укладеного між Компанією BrocitiInvestmentsLimited та Компанією CipratoAllianceLimited.

Таким чином, отримані Компанією BrocitiInvestmentsLimited грошові кошти не пов`язані з діяльністю та/або фактом перебування ОСОБА_5 на посаді заступника Секретаря РНБО України.

Також, слідчий суддя звертає увагу на наступні факти та обставини.

Так, відомості про кримінальне провадження були внесені до ЄРДР 05.08.2014 року на підставі отриманого стороною обвинувачення запиту Служби по боротьбі з фінансовими махінаціями в особливо великих розмірах Об`єднаного королівства Великобританії, яке за цими ж фактами ініціювало судовий розгляд у Центральному кримінальному суді Королівських Судів Справедливості Об`єднаного Королівства Великобританії стосовно накладення арештів на банківські рахунки Компанії BrocitiInvestmentsLimited та Компанії BurismaHoldingsLimited, у зв`язку зі звинуваченням вказаними правоохоронними органами Сполученого Королівства ОСОБА_5 у легалізації (відмиванні) грошових коштів.

20.01.2015 року рішенням Центрального кримінального суду Королівських Судів Справедливості Об`єднаного Королівства встановлено, що звинувачення щодо легалізації (відмивання) ОСОБА_5 грошових коштів не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, компетентним судом Сполученого Королівства вже встановлено факти щодо подій, розслідування яких здійснюється у межах даного кримінального провадження, вказавши, що грошові кошти надійшли із законних джерел, мають своїм походженням дозволені операції щодо відчуження активів і не мають ознак корупційного діяння, а тому накладений напередодні арешт на рахунки Компанії BrocitiInvestmentsLimited та Компанії BurismaHoldingsLimited Центральним кримінальним судом Королівських Судів Справедливості Об`єднаного Королівства Великобританії було знято.

Крім зазначеного, слідчий суддя звертає увагу на те, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-2 КК України, складене та підписане стороною обвинувачення 29.12.2014 року, однак у вказаний день вказане повідомлення не було вручене ОСОБА_5 у встановленому процесуальним законом порядку.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 278 КПК України, іншим належним способом врученням письмового повідомлення про підозру є його вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно зі ст. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу (статті 133 143).

Частиною 3 ст. 135 КПК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З аналізу наданих стороною захисту доказів слідчий суддя встановив, що протягом березня 2015 року орган досудового розслідування здійснив кілька спроб вручити письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , шляхом передачі вказаного документа через захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 , незважаючи на те, що згідно ч. 3 ст. 135 КПК України, захисник не входить до кола осіб, яким допускається вручене повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності особи за місцем її проживання.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку про порушення органом досудового розслідування приписів ст. 278 КК України щодо додержання порядку вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

Враховуючи, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 276 КПК України особа набуває статусу підозрюваного, зокрема, з моменту вручення їй повідомлення про підозру, слідчий суддя доходить висновку про відсутність набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Здійснюючи аналіз та оцінку доводів особи, яка подала скаргу, стосовно недотримання органом досудового розслідування розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000805 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368-2 КК України, слідчий суддя надходить до наступного висновку.

Так, зі змісту витягу із ЄРДР, що долучений до матеріалів скарги вбачається, що відомості щодо можливою вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368-2 КК України були внесені до ЄРДР 06.08.2014 року.

Згідно фабули кримінального правопорушення, внесеної до ЄРДР, вбачається, що вказане кримінальне провадження відкрите щодо діянь ОСОБА_5 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, початком кримінального переслідування особи вважається не тільки момент формального повідомлення про підозру, але також і момент коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.

Так у справі Меріт проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що обґрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду, нагадавши, що у кримінальних справах розумний строк, передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування).
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя погоджується з доводами адвоката ОСОБА_3 про факт недотримання стороною обвинувачення граничних строків проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя знаходить порушеним право сторони захисту на справедливий розгляд справи в розумні строки без необґрунтованих затримок, що передбачене ст.ст. 9, 21, 113, 283 КПК України.

Одночасно, з аналогічних мотивів, слідчий суддя вважає такими, що сплинули можливі граничні строки досудового розслідування даного кримінального провадження, визначені ст. 219 КПК України, що вказує, крім іншого, на необґрунтоване та безпідставне здійснення розшуку ОСОБА_5 .

Слідчий суддя також враховує наявні у сторони обвинувачення відомості щодо місцеперебування ОСОБА_5 , які не були у встановленому порядку перевірені стороною обвинувачення, а також відмову суду в наданні дозволу на затримання ОСОБА_5 з метою його приводу для застосування запобіжного заходу.

За таких обставин, скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Між тим, враховуючи те, що прокурор та слідчий є самостійними у своїй процесуальній діяльності, слідчий суддя не наділений повноваженнями вказувати органам досудового розслідування, які саме рішення за наслідком вирішення процесуальних питань вони повинні приймати, слідчий суддя надходить до висновку про необхідність вчинення органом досудового розслідування у згадуваному кримінальному провадженні дій, визначених ст. 283 КПК України у строк, що не перевищує 10 днів з дня проголошення ухвали, вважаючи вказаний строк таким, що відповідає критерію розумного та достатнього для вчинення вказаної процесуальної дії та відповідно про доцільність скасування оскаржуваної постанови, однак без надання вказівки щодо її конкретизації, а відтак в цій частині скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 9, 22, 26, 36, 40, 113, 135, 277, 278, 303, 309, 532, 533 КПК України,
У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність процесуальних осіб сторони обвинувачення, яка допущена під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000805, внесеного до Єдиного реєстру досудових росзлідувань 06.08.2014 року, постанову прокурора Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 21.03.2016 року про відмову в задоволенні клопотання, зобов"язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Постанову прокурора Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 21.03.2016 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження скасувати.

Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0000805 від 06.08.2014 року розглянути клопотання захисника ОСОБА_5 ОСОБА_9 від 15.03.2016 року та протягом десяти днів з моменту проголошення ухвали слідчого судді прийняти рішення за результатами його розгляду, з урахуванням висновків та встановлених фактів, викладених у мотивувальній частині даної ухвали.

В задоволенні інших вимог скарги , відмовити.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1