печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.2017 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001131, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2016, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківського області, громадянина України, не одруженого, старшого радіотелефоніста-гранатометника ВЧ0095, не одруженого, маючого незакінчену вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року № 113-VIII, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Івано-Франківської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 13.08.2015 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) № 210 від 25.09.2015 року (по стройовій частині) ОСОБА_4 у військовому званні молодшого сержанта зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого радіотелефоніста-гранатометника.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 13.08.2015 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

28.12.2015 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишити військову частину польова пошта НОМЕР_1 з місцем тимчасової дислокації в адміністративних межах Донецької та Луганської областей.

Того ж дня біля 08 год. 00 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 самовільно без дозволу командування залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

04.02.2016 року о 18 год. 30 хв., тобто більше ніж через один місяць, ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Київського гарнізону, де і був затриманий.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив, що вчинив його за викладених в обвинувальному акті обставин. Так, показав, що був призваний та проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді старшого радіотелефоніста, у нього в підпорядкуванні було декілька чоловік, з якими він не міг вистроїти нормальні відносини, вони не слухались, пиячили. Тому він не витримав та, не повідомивши командування, 28.12.2015 покинув місце несення служби та поїхав додому, щоб відпочити, весь період відсутності за місцем служби перебував вдома. Пізніше, 04.02.2016, повернувся до м. Києва та був затриманий.

Вказав, що на даний час усвідомив наслідки своїх дій, щиро розкаявся. Просив його суворо не карати.

Обвинувачений вважав недоцільним у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України досліджувати інші докази стосовно фактичних обставин вчиненого ним діяння, розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За згодою осіб, які беруть участь у справі, ухвалою головуючого вирішено питання про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за встановлених судом обставин за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VIII від 12.02.2015), як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), та його вину у вчиненні зазначеного злочину вважає доведеною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем несення служби характеризується як посередній солдат, на обліку лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

На підставі зазначених обставин суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Поряд із тим, враховуючи викладені дані про особу винного, усі обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, відсутність спричиненої злочином майнової шкоди, суд вважає можливим виправлення засудженого без відбування покарання, а тому звільняє його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не встановлено.

Цивільний позов у справі не заявлявся, процесуальні витрати, речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов у справі не заявлявся, процесуальні витрати, речові докази відсутні.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1