Справа № 183/3911/16
№ 1-кп/183/151/17
В И Р О К
іменем України
22 лютого 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000376, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новгородка Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и в:

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року громадянина ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 30 січня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 березня 2015 року наказом № 68 ( по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 80 від 1 квітня 2015 року молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду старшого оператора 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 24 ч.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, додержуватись правил військової поведінки, поважати бойові та військові традиції, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Між тим, 28 квітня 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , з метою зовсім ухилитися від військової служби в стан особливого періоду, крім воєнного стану, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжував ухилятися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до 28 червня 2016 року, проводячи службовий час на власний розсуд.

Протягом зазначеного періоду дезертирства в умовах особливого періоду молодший сержант ОСОБА_4 з приводу будь яких захворювань до медичних закладів не звертався, командування військової частини чи органи військового управління про своє місцезнаходження не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав, проводячи службовий час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, визнав у повному обсязі, обставини вчиненого кримінального правопорушення ним не оспорювалися, у скоєному обвинувачений кається, однак відмовився від дачі показань в суді.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, тяжкість якого обумовлена, в тому числі особливим періодом, що діє на території України.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не був судимий, за місцем служби обвинувачений характеризується негативно, однак має стійкі соціальні зв`язки, на утриманні має малолітню дитину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченої на певний термін буде достатнім для її виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.3 ст. 408 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1