1Справа № 335/3052/17 1-кс/335/2096/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Запоріжжя клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту на мобільний телефон «LG» вилучений у ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту на мобільний телефон «LG», вилучений у ОСОБА_5 накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2017.
В обґрунтування клопотання зазначено, що 10.01.2017 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у кримінальному провадженні №80000090 відносно ОСОБА_5 за ознаками злочину передбаченого ч.1ст.115 КК України, накладено арешт на мобільний телефон «LG», як на предмет кримінального правопорушення. На даний час слідством встановлено, що предметом злочину є ніж, який вилучено. Під час досудового розслідування мобільний телефон оглянуто, будь яких ознак участі у вчиненні злочину він не має.
Заявник у судове засідання не з`явився, про час місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що не перешкоджає розгляду справи.
Прокурор у судовому засіданні проти заявленого клопотання не заперечував.
Дослідивши матеріали скарги та заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя встановив наступне.
Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 Кримінального-процесуального кодексу України, абзацом 2 частини першої якої встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження №80000090 від 08.01.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2017 року накладено арешт на мобільний телефон «LG», вилучений у ОСОБА_5 , як на предмет кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», виходячи з принципу верховенства права та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

За змістом положень ст.3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як випливає з ухвали Шевченківського суду Запорізької області від 10.01.2017, спосіб арешту майна не визначено. Органом досудового розслідування, залишаючи на зберіганні мобільний телефон створено перешкоди для подальшого використання даного телефону.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Як вбачається з пояснень прокурора, наданих в судовому засіданні, на теперішній час в рамках означеного кримінального провадження вилучений мобільний телефон не є предметом злочину, та не має значення для розслідування кримінального провадження.

Таким, чином слідчий суддя приходить до висновку, що мобільний телефон «LG» не може бути доказом у кримінальному провадженні, що розслідується за фатом вбивства, відтак, вказане майно підлягає поверненню володільцю.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту на мобільний телефон «LG» вилучений у ОСОБА_5 задовольнити частково.
Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2017 р. на мобільний телефон «LG» вилучений у ОСОБА_5 .
Повернути ОСОБА_5 вилучений у неї мобільний телефон «LG» з правом користування без права відчуження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1