Справа №477/2255/16-к 01.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12 вересня 2005 року Центральним районним судом
м. Миколаєва за ч. 2 ст. 187 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 2 роки; 14 травня 2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 186, ст.70 КК України до покарання у виді 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі; 6 листопада 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ст.71 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі. Звільненого по відбуттю покарання 11 вересня 2015 року;
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
Провадження №11-кп/784/448/17 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_6
Категорія: ст. 185 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_4
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційних скарг і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.
Захисник ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду, закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 1 ч. 3 ст. 373 КПК України.
Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
2. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 посилається на те, що не виламував двері до будинку потерпілої, а прийшов тоді, коли двері вже були зламані. Не згоден з вартістю викраденого телефону та щипців для волосся. Стверджує, що намагався повернути потерпілій речі, проте вона поїхала до с. Коблево на роботу. Також вказує, що коли потерпілу прогнали з будинку, який вона винаймала, остання попросила пожити у нього, на що він дав згоду. У них з потерпілою виникли інтимні стосунки і в якості подарунку йому на день народження вона подарувала мобільний телефон «Бравіс», а його дружині подарувала щипці для волосся. Посилається на те, що судом при призначенні покарання не взято до уваги думку потерпілої, яка просила не позбавляти його волі, оскільки в нього є троє дітей і він єдиний годувальник в сім`ї.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилається на недопустимість наданих суду доказів, а саме: товарного чеку та роздруківки з мережі Інтернет щодо визначення вартості викраденого майна, що, на думку захисника, не доводить права власності на дані речі потерпілої та реальну їх вартість. Вважає, що стороною обвинувачення не зібрано достатньо доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Інших доводів не наводить.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2016 року, близько 02 год., ОСОБА_4 , з метою таємного викрадення майна ОСОБА_9 , діючи повторно, використовуючи темну пору доби, шляхом пошкодження вхідних дверей її будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , проник до нього, де, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю господарки, таємно викрав мобільний телефон марки BRAVIS моделі JAZZ , вартістю 1200 грн. та щіпці для волосся марки SCARLETT моделі SC1065, вартістю 460 грн.
З викраденим майном ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1660 грн.
Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційних скарг з підстав, викладених в них; думку прокурора, який просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
Визнання винним та засудження ОСОБА_4 апеляційний суд вважає обґрунтованим, оскільки такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на сукупності показань обвинуваченого, свідків, письмових матеріалах кримінального провадження, які були досліджені та проаналізовані судом.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту в суді першої інстанції погодився з тим, що він вчинив крадіжку майна потерпілої, але заперечував обставини пошкодження ним дверей. Вказав, що зайшов до своєї знайомої ОСОБА_9 , а коли її там не дочекався, то щоб пожартувати забрав телефон та щіпці для волосся. Ці речі він хотів потім повернути власниці, але не знайшов її, а через декілька місяців телефон вимушений був здати в ломбард, оскільки потребував коштів для утримання сім`ї.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 вказує на іншу версію подій, яку він не висловлював в ході судового розгляду. Посилається на те, що перебував з потерпілою в інтимних стосунках і остання з нагоди святкування його дня народження, подарувала йому мобільний телефон «Бравіс», а його дружині щіпці для волосся.
Проте, висування обвинуваченим суперечливих версій щодо обставин заволодіння речами потерпілої, свідчить про намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Водночас, крім показань обвинуваченого, який не заперечував факт скоєння крадіжки майна потерпілої, його винуватість у скоєному злочині підтверджується наступними доказами.
Так, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 дружина обвинуваченого в своїх показаннях зазначила, що в квітні 2016 року виявила вдома чужий мобільний телефон та щіпці для волосся. На її запитання чоловік відповів, що забрав їх у ОСОБА_9 , і вона вимагала повернути їх власниці. Через деякий час до них прийшли співробітники поліції, які повідомили, що ОСОБА_9 заявила про викрадення цих речей.
Згідно з протоколом прийняття від ОСОБА_9 заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 квітня 2016 року (а.с. 27), слідує, що невідома особа, шляхом зламу вхідних дверей, проникла до її будинку по АДРЕСА_2 , звідки викрала її мобільний телефон BRAVIS та інше майно, завдавши матеріальну шкоду.
З протоколу огляду місця події (з фототаблицями) від 24 квітня 2016 року території будинку АДРЕСА_2 , звідки було викрадено вказане вище майно, вбачається, що в ході огляду виявлено, що вхідні двері відчинені, але на дверній рамі мається навісний зачинений замок, і в місці, де він висить, є пошкодження на рамі у виді відколу деревини (а.с. 29).
Крім того, в матеріалах провадження містяться товарний чек від 23.12.2015 року про придбання у продавця (фізичної особи підприємця) ОСОБА_11 мобільного телефону «Bravis Jazz» вартістю 1200 грн. (а.с. 31) з відповідним гарантійним талоном № 1 від 23.12.2015 року (а.с. 32).
Також, на а.с. 33 міститься роздруківка даних з інтернет-ресурсу щодо орієнтовної вартості приладу для укладення волосся - Scarlet SC 1065, вартість якого становить 460 грн. Дана роздруківка завірена печаткою Вітовського відділення поліції Корабельного ВП ГУНП.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Однак, наявні в матеріалах провадження товарний чек із відповідним гарантійним талоном та завірена роздруківка з інтернет-ресурсу надали суду першої інстанції можливість визначити роздрібну ціну викрадених речей, без необхідності визначення їх вартості шляхом проведення відповідної експертизи.

Наведене вказує на необґрунтованість доводів апелянтів щодо недопустимості доказів, на підставі яких було визначено вартість викраденого майна.

Крім того, відповідно до заяви громадянина ОСОБА_12 від 16 вересня 2016 року (а.с. 34), ним було добровільно видано співробітникам поліції мобільний телефон марки BRAVIS із серійним номером НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який він придбав в ломбарді м. Миколаєва, розташованому в районі площі Перемоги.
В своїй заяві від 20.09.2016 року (а.с. 35) ОСОБА_10 дружина обвинуваченого, зазначила про добровільну видачу співробітникам поліції приладу для укладення волосся, який приніс додому її чоловік ОСОБА_4 , та який був викрадений з території її домоволодіння ОСОБА_9 .
Крім того, згідно з протоколом огляду предмету (а.с. 36), 20 вересня 2016 року слідчим із використанням фотографування на мобільний телефон було проведено огляд мобільного телефону марки BRAVIS моделі JAZZ (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ), а також щіпців для волосся марки SCARLETT, моделі SC1065.
На підставі викладеного, апеляційний суд, з урахуванням показань обвинуваченого, пояснень свідків, в тому числі дружини обвинуваченого, яка підтвердила факт викрадення її чоловіком речей потерпілої з території домоволодіння останньої, аналізу письмових матеріалів провадження, вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано визнано доведеним те, що 24 квітня 2016 року, близько 02 год., ОСОБА_4 , з метою таємного викрадення майна ОСОБА_9 , діючи повторно, шляхом пошкодження вхідних дверей її будинку, проник до нього, де, скориставшись відсутністю господарки, таємно викрав мобільний телефон марки BRAVIS моделі JAZZ та щіпці для волосся марки SCARLETT моделі SC1065, завдавши збитки на загальну суму 1660 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 судом правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_4 у відповідності з вимогами ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та даних про особу обвинуваченого.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, на обліку у лікаря-псіхіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має неповнолітню доньку, а також піклується про двох дітей дружини від іншого шлюбу. Однак, в матеріалах справи не міститься жодних даних з приводу працевлаштування обвинуваченого, наявності у нього доходу.
При цьому, суд зробив цілком обґрунтований висновок з приводу відсутності обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, оскільки обвинувачений змінював в своїх показаннях версії вчинення кримінального правопорушення, вину свою визнав частково, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі, за вчинення корисливих злочинів проти власності, не маючи офіційного місця працевлаштування та законних джерел заробітку, вчинив новий злочин, що свідчить про те, що останній не став на шлях виправлення і не зробив для себе відповідних висновків.
Посилання обвинуваченого на неврахування думки потерпілої, яка просила, з його слів, не позбавляти його волі, оскільки в нього на утриманні троє дітей, єдиним годувальником яких він є, не є сама по собі підставою для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого покарання, чи положень ст. 75 КК України та не знижує суспільну небезпечність вчиненого ним тяжкого злочину.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.185 ч.3 КК України. При цьому, покарання ОСОБА_4 призначено судом в межах близьких до мінімального покарання, передбаченого санкцією статті закону. Підстав для скасування або зміни вироку апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року відносно ОСОБА_4 , - без зміни.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3