Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/5/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

засудженої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальну справу стосовно ОСОБА_10 за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та засудженої ОСОБА_10 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 червня 2015 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Воскресенка, Буринського району Сумської області, громадянку України, з вищою юридичною освітою, одруженої, пенсіонерки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винуватою та засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій на строк 2 роки та зі штрафом в сумі 3400, 00 грн., за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі; за ч. 2 ст. 364-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на 2 роки.

ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій на строк 2 роки та зі штрафом в сумі 3400, 00 грн.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_10 зобов`язано повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_10 визнана винуватою та засуджена за те, що 27 січня 2012 року, приблизно о 10 годині, ОСОБА_11 керуючи власним автомобілем марки «VOLKSWAGEN AMAROK» державний номер НОМЕР_1 , неподалік міста Олександрія Кіровоградської області, не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив його з`їзд з автодороги з подальшим перекиданням в результаті чого зазначений транспортний засіб був пошкоджений.

В подальшому син ОСОБА_11 ОСОБА_12 , дізнавшись про дорожньо-транспортну пригоду за участю батька, достовірно знаючи про те, що вказаний автомобіль лише застрахований відповідно до п.21.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та п.п. г) п.2.1 Правил дорожнього руху України, що виключає можливість відшкодування збитків страховою компанією, вирішив вчинити незаконні дії, направлені на заволодіння грошовими коштами Акціонерного товариства "Страхова група «ТАС».

Розуміючи, що для отримання страхової виплати автомобіль повинен бути застрахований відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про страхування», ОСОБА_12 в цей же день звернувся до ОСОБА_10 , яка працює в Акціонерному товаристві страхова група «ТАС», з 16 травня 2006 року обіймаючи посаду керуючої центру продажами смт.Онуфріївка страхової групи «ТАС».

До посадових обов`язків ОСОБА_10 входило: здійснення керівництва та організація роботи центру продаж, здійснення пошуку потенційних партнерів та клієнтів в регіоні, проведення переговорів з потенційними клієнтами та укладення договорів страхування у встановлених лімітах, забезпечення реалізації страхових продуктів згідно з затвердженим планом продажів, перевірка правильності заповнення договорів, полісів агентами, ведення обліку і контролю використання бланків страхових полісів, ведення книги обліку розрахункових операцій, забезпечення підготовки пакету документів для укладення, внесення змін та припинення дії договорів з агентами та передача в регіональний підрозділ на погодження, формування проекту бюджету центру продаж, контроль, в межах своєї компетенції, виконання підпорядкованими працівниками організаційно-розпорядчих документів компанії, приймання при настанні страхової події від страхувальника заяв, надання йому консультації, здійснення оформлення документів та виконання всіх інших дій відповідно до вимог внутрішніх організаційно-розпорядчих документів компанії. Основними завданнями ОСОБА_10 як керуючої продажами є організація та забезпечення ефективної роботи центру продаж смт.Онуфріївка Кіровоградської філії ЗАТ «Страхова група «ТАС», крім того на неї покладено особисту відповідальність за діяльність центру продаж, у тому числі за ефективне використання майна страхової компанії.

Таким чином, ОСОБА_10 у відповідності з наданими їй вищезазначеними посадовими повноваженнями виконувала організаційно-розпорядчі функції, а отже являлася службовою особою та використала своє службове становище з метою одержання неправомірної вигоди для ОСОБА_12 та себе особисто, всупереч інтересам страхової групи «ТАС», що спричинило тяжкі наслідки.

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_12 поінформував ОСОБА_10 про факт вчинення ДТП його батьком, та запропонував їй, як службовій особі страхової групи «TAC» підготувати завідомо недостовірні документи, необхідні для оформлення договору добровільного страхування, з метою отримання в подальшому страхового відшкодування, домовившись про розподіл отриманих коштів між собою, на що отримав згоду ОСОБА_10 .

Реалізуючи злочинні наміри, ОСОБА_12 , не інформуючи про них свого батька, забрав вказаний автомобіль з місця скоєння ДТП, приховавши, тим самим факт ДТП від органів державної автомобільної інспекції України, скориставшись для вивезення пошкодженого автомобіля послугами автомобіля-евакуатора, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , і сховав пошкоджений автомобіль у належному йому гаражі, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_10 інформацію про умови оформлення договору добровільного страхування транспортного засобу, у тому числі, необхідність його фотографій.

З цією метою, ОСОБА_12 , діючи з відома та згоди керуючої продажами групи «TAC» ОСОБА_10 знайшов аналогічний автомобіль марки VOLKSWAGEN AMAROK, д.н. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 аналогічної комплектації та кольору, що належить мешканці м. Кременчук Полтавської області ОСОБА_14 , яким користувався її син ОСОБА_15 .

Під час зустрічі з ОСОБА_16 , не пояснюючи останньому свої злочинні наміри, ОСОБА_12 сфотографував його автомобіль, використовуючи при цьому номерні знаки НОМЕР_1 пошкодженого автомобіля батька, після чого надав фотознімки ОСОБА_10 .

В період з 28 по 30 січня 2012 року, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_10 , як службовою особою та ОСОБА_12 були складені та підписані: договір добровільного страхування наземного транспорту ДТЗ/21 (ДТЗ № 110801) від 26 січня 2012 року автомобіля VOLKSWAGEN AMAROK, д.н. НОМЕР_1 ; додаток № 2 до договору - «Заява на страхування за договором добровільного страхування»; додаток № 3 до договору - «Акт огляду транспортного засобу при укладанні договору страхування». Від імені ОСОБА_11 в графах «страхувальник» зазначені документи без відома та згоди батька підписав ОСОБА_12 , а рукописний текст в графах договору та підписи в графах «страховик» були вчинені ОСОБА_10 , як керуючою продажами страхової групи «TAC».

Зазначені документи за попередньою домовленістю між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 завідомо неправдиво були датовані 26 січня 2012 року.

При складанні додатку № 3 до вказаного договору під назвою «Акт огляду транспортного засобу при укладанні договору страхування», за домовленістю між співучасниками, були залучені вищевказані фотографії аналогічного автомобіля з номерними знаками НОМЕР_1 пошкодженого автомобіля.

Оформивши завідомо неправдивий договір добровільного страхування ТЗ з відповідними додатками, вказані особи створили умови для незаконного отримання страхового відшкодування внаслідок нібито настання страхового випадку.

Продовжуючи реалізацію злочинних намірів, ОСОБА_12 , діючи з відома та згоди керуючої продажами страхової групи «TAC» ОСОБА_10 , вчинив дії на приховування злочину.

Для цього, наприкінці січня 2012 року, скориставшись послугами свого знайомого ОСОБА_17 , який не був поінформований про злочинні наміри ОСОБА_12 , підняв задній міст пошкодженого автомобіля, знявши перед цим колеса, запустив двигун автомобіля, та довів показник кілометражу до необхідного пробігу для подальшого інсценування ДТП.

17 лютого 2012 року, біля 22 годин ОСОБА_12 доставив автомобіль власним ходом на автодорогу М-22-Омельник-Богданове на 1км.+230м., де вказаний автомобіль був ним за допомогою ОСОБА_17 скинутий у кювет.

Після цього, ОСОБА_12 , діючи за попередньою домовленістю з службовою особою страхової групи «TAC» ОСОБА_10 , зателефонував на гарячу лінію контактного центру страхової групи «TAC», а також до Онуфріївського РВ УМВС в Кіровоградській області та повідомив завідомо неправдиву інформацію про факт ДТП за участю його батька ОСОБА_11 .

Приблизно 22.00 год. цього ж дня факт ДТП був задокументований працівником ВДАІ Онуфріївського РВ, який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , про що було складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_11 , якого також було доставлено до місця ДТП, при тому, що ОСОБА_12 не повідомив своєму батьку про свої злочинні наміри, пояснивши лише про те, що він потрапив в ДТП, а батько як власник повинен оформити усі необхідні документи з цього приводу.

В період з 20 лютого 2012 року по 14 березня 2012 року, ОСОБА_12 , реалізуючи свої злочинні наміри направлені на заволодіння грошима АТ «Страхової групи» TAC за результатом оформлення ДТП від 17.02.2012 року, діючи з відома та згоди службової особи ОСОБА_10 надав до Полтавської філії АТ «Страхової групи» TAC разом з іншими необхідними документами такі, які містили завідомо неправдиві відомості для членів злочинної змови щодо обставин вчинення ДТП, а саме: заяву (повідомлення) про настання страхового випадку від 20.02.2012 року, від імені ОСОБА_11 , підписані від імені вказаної особи ОСОБА_12 ; протокол про адміністративне порушення № 245771 від 17 лютого 2012 року; довідку № 8964729 про дорожньо-транспортну пригоду від 21 лютого 2012 року; заяву про страхове відшкодування від 14 березня 2012 року від імені ОСОБА_11 , підписана від імені вказаної особи ОСОБА_12

10 квітня 2012 року, головою правління АТ «СГ «TAC» ОСОБА_18 , який не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_12 та керуючої продажами ОСОБА_10 , на підставі наданих, в тому числі вищевказаних підроблених документів, було затверджено страховий акт № 8959В/11/2012 від 10 квітня 2012 року про виплату страхового відшкодування, згідно договору страхування від 26 січня 2012 року у розмірі 167273 грн.

Зазначені кошти згідно платіжного доручення № 29391 від 11 квітня 2012 року було перераховано на розрахунковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий в АТ «Райффайзен банк Аваль» на ім`я ОСОБА_11 , які 12 та 13 квітня 2012 року отримав ОСОБА_12 , згідно заяв на видачу готівки № 117031294 від 12 квітня 2012 року та № 117097570 від 13 квітня 2012 року, через свою співмешканку ОСОБА_19 , яка не була обізнана про його злочинні наміри.

За раніше досягнутою домовленістю про розподіл коштів, гроші в сумі 8000 грн. ОСОБА_20 передав ОСОБА_10 , а решту 159273 грн. обернув на свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_10 , просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості та неправильного застосування кримінального закону та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у скоєні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України призначити покарання у виді 3 ( трьох ) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій на строк 2 ( два ) роки та зі штрафом в сумі 4250 ( чотири тисячі двісті п`ятдесят ) гривень; за ч. 3 ст. 358 КК України призначити покарання у виді 3 ( трьох ) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України у виді 2 ( двох ) років обмеження волі; ч. 2 ст. 364-1 КК України у виді штрафу 400 ( чотириста ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять ) років з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій на строк 2 ( два ) роки та зі штрафом в сумі 4250 ( чотири тисячі двісті п`ятдесят ) гривень.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідно до ст..65, ст..50 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Проте суд при призначенні покарання на думку прокурора не врахував тяжкість вчинених ОСОБА_10 злочинів, яка будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діяла за попередньою змовою групою осіб.

Крім того вказує, що обвинувачена ОСОБА_10 свою вину не визнала, а тому її звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75КК України є надто м`яким та не достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Прокурор також зазначає, що судом неправильно застосовано кримінальний закон та призначено покарання нижче від найнижчої межі встановленої за злочин передбачений ч. 2 ст. 366 КК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити справу за відсутністю в її діях складу злочину та виправдати її.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду в порушення вимог ст. 323 КПК України ґрунтується на доказах, які не були досліджені в судовому засіданні.

Крім того вказує, що посилання суду про наявність доказів її вини не є обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано жодного доказу її вини у вчиненні інкримінованих їй злочинів, що вона не наділена повноваженнями пов`язаними з виконанням організаційно розпорядчих чи адміністративно господарчих функцій, а тому не являється службовою особою в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України та взагалі не є суб`єктом злочинів, передбачених ст.ст. 364-1 та 366 КК України.

Також зазначає, що в матеріалах кримінальної справи відсутні будь - які належні та достатні докази її вини у вчиненні злочинів, які ставляться їй у провину, але через однобічність, неповноту судового слідства це не було прийнято до уваги судом першої інстанції, що і призвело до порушення судом вимог кримінального та кримінально - процесуального законодавства, а в результаті і до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію та просив задовольнити її, а апеляцію обвинуваченої залишити без задоволення, обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом статей 323, 327 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Обвинувальний вирок повинен бути судом мотивованим, а згідно ст. 334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Як убачається із змісту вироку наведені вимоги кримінально-процесуального закону судом не дотримано, вирок належно не мотивований, не обґрунтований, а тому залишитись в силі не може.

Відповідно ст.281 КПК України (в ред. 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 22 КПК України ( в ред. 1960 року) органи досудового слідства та суд зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Вивченням матеріалів кримінальної справи і протоколу судового засідання встановлено, що в ході розгляду справи виявлено неповноту та неправильність досудового слідства.

Дані порушення вимог кримінально-процесуального закону, а саме ст. 22 КПК України (в ред. 1960 року), суд намагався усунути в судовому засіданні шляхом давання судових доручень в порядку ст. 315-1 КПК України (в ред. 1960 року), в ході яких слідчий відділ прокуратури м. Кіровограда доручалося проведення конкретних слідчих дій, а саме встановлення осіб, які є учасниками діалогу, розмова яких зафіксована на аудіо та відеозаписах, долучених до матеріалів справи, а також місця знаходження свідків обвинувачення та забезпечення їх явки в судові засідання.

Однак судові доручення органом досудового розслідування та прокуратурою систематично не виконувались, процесуальні рішення за заявою обвинуваченої від 31.08.2012 року про застосування працівниками ОВС недозволених методів досудового розслідування не приймалися. У зв`язку з чим на адресу прокурора Кіровоградської області 25.05.2016 року судом направлений запит про виконання судового доручення. 31.05.2016 року від слідчого в ОВС слідчого відділу ОСОБА_21 надійшла відповідь про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні службових осіб УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення.

Крім того, не встановлення мотиву вчинення злочину, який підлягає обов`язковому доказуванню, свідчить про неповноту і однобічність судового слідства, оскільки від мотиву вчинення злочину залежить і правильна кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_10 за ст. ст.. 190, 366, 358, 364-1 КК України, як цілком вірно в апеляції зазначила сторона обвинувачення.

Отже, колегія суддів відповідно до вимог п. п. 8, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» № 2 від 11 лютого 2005 року, вважає, що судом були прийняті всі заходи до усунення неповноти і неправильності досудового слідства шляхом надання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК України (в ред. 1960 року), але усунути неповноту і неправильність досудового слідства не представилося можливим.

Також слід зазначити про те, що орган досудового слідства при розслідуванні даної кримінальної справи повністю поклався на показання обвинуваченої ОСОБА_10 в яких вона визнавала свою винність у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки, як зазначає обвинувачена на неї під час першого допиту здійснювався психологічний тиск з боку працівників міліції.

Проте, слідчим належним чином не перевірені показання ОСОБА_10 данні в ході досудового слідства, чим порушені вимоги ст. 74 КПК України ( в ред. 1960 року), згідно яких показання обвинуваченої, в тому числі й такі, в яких він визнає себе винним, підлягають перевірці.

Визнання обвинуваченою своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є у справі.

Однак, в ході додаткового розслідування наведені в ухвалі апеляційного суду обставини не перевірені. Проте їх перевірка має істотне значення для правильного вирішення справи, в тому числі й для вирішення питання про достовірність, допустимість й належність доказів, зібраних у справі, зокрема й показань ОСОБА_10 в яких вона визнавала факт отримання від ОСОБА_12 грошей за сприяння у отриманні страхового відшкодування.

Суд першої інстанції при розгляді кримінальної справи і постановленні вироку не звернув уваги, що в ході додаткового розслідування органом досудового слідства не перевірені ці обставини, що свідчить про однобічність і неповноту досудового слідства. Водночас, при розгляді справи по суті, суд не дослідив доводи обвинуваченої про застосування до неї недозволених методів слідства, а у вироку не дав їм відповідної оцінки.

За таких обставин, внаслідок однобічності та неповноти досудового слідства, колегія апеляційного суду позбавлена можливості дати показанням ОСОБА_10 належну оцінку, в тому числі з приводу їх допустимості, належності і достовірності, оцінити доводи апеляції прокурора з приводу їх обґрунтованості або безпідставності.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України ( в ред. 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_10 в судовому засіданні, а також під час розгляду в апеляційній інстанції пояснила, що вона вину свою не визнає і пояснює, що була керуючою в Онуфріївському відділені центру продажів. В січні 2012 року до неї звернувся ОСОБА_12 щоб застрахувати автомобіль, який належить його батькові ОСОБА_11 26 січня 212 року був укладений договір страхування. Приблизно через місяць сталася дорожньо- транспортна пригода, за участю вказаного автомобіля. ОСОБА_10 відповідно до своїх обов`язків виїхала на місце ДТП та склала відповідні документи. Пізніше їй стало відомо, що ОСОБА_12 отримав страхове відшкодування.

Разом із тим, органи досудового слідства та суд першої інстанції в обґрунтування вини ОСОБА_10 за ч.3 ст.190, ч.2 ст.27 ч.2 ст.366, ч.3 ст.358, ч.2 ст.28, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364-1 КК України послались на її явку повинною від 29.08.2012 року, згідно якої ОСОБА_10 виклала обставини сприяння ОСОБА_12 в оформленні фіктивного договору страхування та домовленості про інсценування ДТП, також вказала на отримання нею 8 тисяч гривень. (т.1 а.с.107-112).

Такі висновки органів досудового слідства та суду першої інстанції є сумнівними.

Забороняється домагатись показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі шляхом насильства, погроз та інших незаконних заходів.

Водночас доводи обвинуваченої ОСОБА_10 про застосування до неї недозволених методів проведення досудового слідства належним чином перевіренні не були.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 12.06.2008 року «Яременко проти України» зазначено, що «коли особа заявляє небезпідставну скаргу про жорстоке поводження з боку правоохоронних органів, має бути проведене ефективне офіційне розслідування, під час якого можна виявити та забезпечити показання винних осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду, передбачають проведення незалежного та безстороннього розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні».

Хоча органи прокуратури і проводили перевірку доводів ОСОБА_10 про застосування до неї недозволених методів досудового слідства, фізичного та психологічного тиску під час допиту, за результатами якої 30 березня 2016 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях службових осіб УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, опитавши старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_22 , заступника начальника ГУНП- начальника кримінальної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_23 , оперуповноваженого кримінальної поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_24 . Проте, з матеріалів про закриття кримінального провадження вбачається, що під час перевірки були опитані лише особи, щодо яких обвинувачена заявила скарги про застосування до неї недозволених методів ведення розслідування, а в порушенні справи стосовно них відмовлено, переважно, виходячи з того, що вони заперечували факт фізичного та психологічного тиску на обвинувачену, однак залишені без уваги пояснення ОСОБА_10 (т. 7 а.с.140).

За таких обставин, колегія суддів прийшла до переконливого висновку, що оскільки виявлену неповноту і неправильність досудового слідства неможливо усунути в судовому засіданні то справу потрібно повернути на додаткове розслідування.

Під час додаткового розслідування органу досудового слідства, необхідно усунути неповноту і однобічність, які стали підставами для скасування вироку і поверненню справи на додаткове розслідування. Розслідувати справу згідно вимог ст. 22 КПК України, вживши всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, усунути суперечності в показаннях свідків, допитати ОСОБА_12 , перевірити доводи обвинуваченої ОСОБА_10 з приводу застосування до неї недозволених методів слідства долучивши до справи матеріали перевірки. Також перевірити обставини щиросердечного зізнання і явки із повинною (т.№1 а.с.107-112). За наявності до того підстав, пред`явити ОСОБА_10 конкретне обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 22, 281, 362, 366, 379 КПК України (1960 року), п.п.11,15 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора - задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 червня 2015 року скасувати.

Кримінальну справу стосовно ОСОБА_10 повернути прокурору для проведення додаткового розслідування.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4