У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
19 січня 2017 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року у кримінальному провадженні №0007363 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком неповнолітнього ОСОБА_2 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч.2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Згідно ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року, більш суворим, призначеного цим вироком за ч.2 ст.190 КК України, призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71, ч.3 ст.78 КК України, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року та призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з відбуванням у кримінально-виконавчій установі. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з дати обрання обвинуваченому судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - з 25 серпня 2016 року. Згідно положень абзацу першого ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_2 строк попереднього ув`язнення у строк позбавлення волі з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому залишено попередній - тримання під вартою. Цивільний позов неповнолітньої ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 7225 (сім тисяч двісті двадцять п`ять) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином. Крім того, залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не погодившись з вироком, захисник ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області. В апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначеного неповнолітньому ОСОБА_2 покарання, та призначити останньому, на підставі вимог ст.69 КК України, більш м`яке покарання.

Розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 вважаю, що її зміст не відповідає вимогам ст.396 КПК України, а тому її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Зокрема, за вимогами вказаної норми закону, в апеляційній скарзі має бути зазначено судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обгрунтування із зазначенням того, у тому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення; клопотання про дослідження доказів, тощо

Частинами першою та четвертою ст.65 КК України встановлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, щопом`якшують та обтяжують покарання. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, може бути призначене за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 цього Кодексу.

Частина перша ст.69 КК України встановлює, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №18 від 10 грудня 2004 року, №8 від 12 червня 2009 року та №11 від 06 листопада 2009 року) роз`яснив, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст.70 КК. Застосування положень ст.69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Тобто, у відповідності до вимог даної норми кримінального закону, суд попередньо визначивши та призначивши покарання особі за сукупністю злочинів чи вироків, не може застосовувати положення ст.69 КК України та призначати основне покарання, нижче від найнижчої межі або переходити до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначати обов`язкове додаткове покарання особі, відштовхуючись від остаточного визначеного такого покарання, про що Пленум ВСУ чітко роз`яснює у вищезгаданій Постанові.

Як убачається з апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 , прохальна її частина містить вимогу про зміну вироку в частині призначеного неповнолітньому ОСОБА_2 покарання, оскільки вважає, що воно для її підзахисного є занадто суворим, однак, з урахуванням аналізу вищевказаних норм Загальної частини закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості призначити неповнолітньому ОСОБА_2 на підставі ст.69 КК України більш м`яке покарання, яке суд першої інстанції остаточно визначив ОСОБА_2 за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, з урахуванням приєднаної, невідбутої неповнолітнім ОСОБА_2 частини покарання за попереднім вироком, шляхом зміни вироку.

Не зазначила захисник ОСОБА_3 в апеляції про те, яке рішення повинен ухвалити суд апеляційної інстанції, з приводу ухваленого вироку судом першої інстанції в іншій частині.

Згідно ч.1 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Крім того, у разі подачі уточнюючої апеляційної скарги до апеляційного суду, захиснику ОСОБА_3 необхідно подати 10 (десять) копій уточнюючої апеляційної скарги для надіслання їх сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження, інтересів яких стосується апеляційна скарга та долучення до матеріалів кримінального провадження, на підставі вимог ч.6 ст.396 КПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.399 КПК України, суддя-доповідач,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року у кримінальному провадженні №0007363 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України - залишити без руху.

Надати адвокату ОСОБА_3 7 (сім) днів для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватись з дня отримання нею копії даної ухвали.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати адвокату на адресу: вул.16-го Липня, 10 (4 пов.), м.Рівне, 33028.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1