Справа № 738/119/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/419/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, а саме - обмеженням волі.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що з врахуванням поведінки ОСОБА_7 за весь термін відбування ним покарання, суд не вбачає динаміки, яка б свідчила про те, що він став на шлях виправлення.

Не погодившись з рішенням суду засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою задовольнити вимоги його апеляційної скарги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам внаслідок подачі виправною установою неправдивих відомостей, оскільки він виконує обов`язки працівника котельні на громадських засадах, що підтверджується доданими документами, раніше працював на швейній дільниці, але був вимушений звільнитися за станом

здоров`я, також, звертався з письмовою заявою про його офіційне працевлаштування на виробництві установи, однак йому було відмовлено в усній формі в зв`язку з відсутністю вільних місць.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу засудженого безпідставною, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок про можливість застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року до 3 місяців арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2013 року за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань визначено остаточну міру покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислюється з 10 квітня 2013 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року засудженому зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 10 квітня 2013 року по 12 листопада 2013 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно характеристики, наявної в матеріалах справи, засуджений ОСОБА_7 за строк відбування покарання характеризується посередньо.

Вказані обставини, не зважаючи на дані, про які зазначив засуджений в апеляційній скарзі, свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції , відповідно до якого підстав вважати, що ОСОБА_7 дійсно став на шлях виправлення немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 лише починає ставати на шлях виправлення, оскільки у нього наявне погашене стягнення, і немає жодного заохочення, в його поведінці відсутня динаміка, яка б свідчила про те, що він став на шлях виправлення, а тому йому не може бути замінена не відбута частина покарання більш м`яким.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, а саме - обмеженням волі без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4