Справа № 187/13/15
№ 1-кп/183/564/17

У Х В А Л А
14 квітня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, офіційно не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2013 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 122 КК України, -
В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки строк раніше обраного запобіжного заходу спливає 19.04.2017 року і призначення наступного судового засідання до цієї дати неможливе з об`єктивних причин.
Прокурор ОСОБА_5 висловилася про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки на теперішній час не змінились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. Так, ОСОБА_7 раніше судимий і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, може продовжити вчиняти нові злочини, і з огляду на тяжкість обвинувачення може переховуватися від суду.
Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою. Заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю. Свою позицію обґрунтувала тим, що обвинувачений більше 3 років перебуває під вартою, пред`явлене йому обвинувачення є необгрунтованим і не підтвердженим жодним доказом. В той же час, ОСОБА_7 не переховувався від слідства, приймав участь у всіх слідчих діях, не впливав на свідків та потерпілих, має постійне місце проживання. Також послалася на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року щодо недоведеності обвинувачення, на положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини щодо того, що сама лише тяжкість обвинувачення не може бути достатньою підставою для тривалого тримання особи під вартою. Також, прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не навів додаткових аргументів і нових обставин на обґрунтування продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 погодився з позицією свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, пояснив, що не збирається переховуватися від суду.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому. Зазначила, що доведеність обвинувачення не може розглядатися під час вирішення питання про запобіжний захід, оскільки суд ще не досліджував докази у справі.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження лише розпочато, судом не з`ясовані всі обставини, які мають значення для справи, не досліджені докази, не допитані свідки, потерпілі. Суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше судимий і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину проти особи. При цьому суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах. Тому, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує. Крім того, стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні змінились. Посилання захисника на недоведеність пред`явленого обвинувачення суд не приймає до уваги, вважає їх передчасними, оскільки судом не досліджувались докази у справі. Суд вважає слушними доводи та посилання захисника на практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості тривалого тримання особи під вартою.
В той же час, відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, що узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ.
При цьому, суд не може погодитись з доводами захисника, що на момент вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому злочинів належним чином не доведена, оскільки відповідно до п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Тому, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження необхідно продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження.
У зв`язку із наведеним, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , - відмовити.
Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 червня 2017 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3