Справа № 465/2096/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/301/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2016 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Цивільний позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 8026,49 грн. матеріальної шкоди завданої злочином, 35000,00 грн. моральної шкоди та 5000,00 грн. за оплату адвокатських послуг у даному кримінальному провадженні; на користь держави 2072,70 грн. судових витрат за проведення експертиз у даній справі; на користь КМК ЛШМД вартість одного ліжко-дня за лікування ОСОБА_10 , що в сумі становить 1073,30 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, 14 листопада 2015 року, близько 22 год. 20 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки " Hyundai Tucson" р.н. НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності згідно технічного паспорта серії НОМЕР_2 , та перебував у технічно справному стані, рухаючись у крайній правій смузі руху по вул. Володимира Великого в напрямку вул. Стрийської у м. Львові, із швидкістю не менше 40 км/год., під час проїзду ділянки дороги в районі буд. № 51 на вказаній вулиці, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а саме, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у сусідній лівій смузі руху зупинився транспортний засіб, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді появи в його полі зору на пішохідному переході пішоходів, що завершували перехід проїжджої частини дороги, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до повної зупинки, не дав їм завершити перехід, тобто рухався з порушенням вимог Розділу 1 п.1.5, Р.2 п.2.3. б), д), Р.18 п.18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями внесеними відповідно до Постанови КМУ № 136 від 06.03.2013 року, які він, як водій, повинен був знати та неухильно виконувати.

Внаслідок допущених порушень, водій ОСОБА_6 створив загрозу безпеці дорожнього руху, здійснив наїзд керованим ним автомобілем на пішоходів: ОСОБА_11 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які гуртом зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, перетинали проїзну частину вул. В.Великого по вказаному пішохідному переходу, тобто вчинив ДТП в результаті якої, пішоходам завдано тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта № 375/2015 судово медичної експертизи від 17.11.2015 року, потерпіла ОСОБА_10 ( ОСОБА_14 ) отримала переломи обох сідничних та лобкових кісток тазу, перелом крижової кістки справа, струс головного мозку, рану тім`яно-потиличної ділянки голови справа, рану правого ліктьового суглобу, які утворились від контакту з тупими предметами, могли бути причинені 14 листопада 2015 року під час ДТП авто наїзду автомобіля ззаду справа з первинним ударом об задньозовнішню поверхню тазу справа, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації його дій, а не згідний з розміром стягнутих збитків, судових витрат та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Вважає, що обґрунтовано задоволено позов щодо відшкодування витрат на придбання ліків «Ксарелто» та шприців на загальну сум 4979,08 грн., однак інші видатки не були належно оформлені як докази до позовної заяви (відсутні рекомендації лікаря чи інші документи з медичної установи), чим не доведена їх необхідність для лікування потерпілої внаслідок ДТП та використання саме цих засобів.

Зазначає, що сума моральної шкоди, яка задоволена судом першої інстанції, є завеликою.

Наголошує, що при визначенні стягнення відшкодування витрат на правову допомогу не враховано вимог чинного законодавства щодо їх обліку у вигляді часу (годин) та граничних розмірів оплати послуг адвоката у відповідному процесі, так як в матеріалах провадження відсутні документи щодо погодинної тарифікації послуг адвоката, а тому таке стягнення з нього здійснено безпідставно.

Акцентує, що санкцією ч.1 ст. 286 КК України передбачена можливість застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами до 3 років або без такого, однак судом при винесенні вироку застосовано таке позбавлення без мотивації.

Просить змінити вирок Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2016 року. Виключити з нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнення судових витрат на правову допомогу потерпілій і зменшити розмір моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1, п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, відповідно до ст. 1167 ЦК України, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Із роз`яснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, місцевим судом прийнято до уваги зміни в життєвих стосунках потерпілої, яка після отриманих тілесних ушкоджень була позбавлена можливості вести звичний для неї спосіб життя, оскільки потребувала довготривалого лікування.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував зазначені вище обставини та вимоги закону і дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди та постановив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 саме 35 000 грн., що за своїм розміром є достатньою компенсацією завданих страждань і відповідає вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого у порушенні прав цивільного позивача.
Крім цього, розглянувши заявлений цивільний позов в кримінальному провадженні, суд, стягнув на користь потерпілої ОСОБА_9 з обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальні витрати у розмірі 5000 грн. витрачених на оплату адвокатських послуг.

Таке рішення суду, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки воно відповідає вимогам ч.1 ст. 129 КПК України щодо порядку вирішення цивільного позову, порядку стягнення процесуальних витрат, передбаченого ст. 118, ч.1 ст. 120, ч.1 ст. 124 КПК України і які потерпіла сторона у даному випадку, документально підтвердила розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.кп.28, т.2).
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі щодо безпідставності застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, оскільки таке покарання призначено у мінімальному розмірі межі передбаченої санкцією статті і відповідає принципам справедливості.
Отже, з врахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку суду першої інстанції.

Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4