АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурор ОСОБА_5

представників власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , представника власників майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , представника власника майна ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_56 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_57 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києвак ОСОБА_58 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000135, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України та накладено арешт на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках фізичних осіб, за якими здійснені операції щодо безготівкового перерахування грошових коштів з рахунків юридичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в банківській установі, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною посадовим особам ПАТ «Банк Кабіо» (), а також будь-яким іншим особам відчужувати, розпоряджатись та використовувати грошові кошти, на які накладено арешт.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представники власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Мотивуючи свої апеляційні скарги посилається на те, що відсутні будь-які підстави вважати арештоване майно таким, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також, на думку апелянта, відсутні причини вважати про наявні сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно грошові кошти є доказом злочину. Тобто, слідчим не дотримано вимог ст. 173 КПК України та не доведено підстави та мету для накладення арешту на майно.

Крім того, враховуючи, що розгляд клопотання проводився без повідомлення власника майна, то строк на апеляційне оскарження підлягає відновленню.

Представник власників майна ОСОБА_6 в своїх апеляційних скаргах просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Мотивуючи свої апеляційні скарги вказує на те, що слідчим не надано доказів на обґрунтування підстав вважати арештоване майно таким, яке відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України. Крім того, сам по собі факт проведення досудового розслідування відносно службових осіб ПАТ «Банк Камбіо» не може бути, на думку апелянта, підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження по відношенню до клієнтів банку. Також при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, не дотримано вимог ст. 172 КПК України та не повідомлено про розгляд вказаного клопотання власників майна. Копія оскаржуваної ухвали власникам майна не направлялась, а тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Представник власника майна ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року в частині накладення арешту на грошові кошти на рахунку ОСОБА_56 , постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_59 . Вказує на те, що правових підстав для задоволення клопотання слідчого не має. Щодо пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, то враховуючи, що вона була постановлена без повідомлення власника майна, строк на оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, думку представників власників майна, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили задовольнити апеляційні скарги в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 21.12.2016 р. було постановлено без виклику осіб, які її оскаржують, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні слідчого управління ФР ГУ ДФС перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000135 від 09.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України.

19.12.2016 р. старший слідчий в ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_60 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києвак ОСОБА_58 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках фізичних осіб, перелік яких наведено у клопотанні слідчого, за якими здійснені операції щодо безготівкового перерахування грошових коштів з рахунків юридичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в банківській установі, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною посадовим особам ПАТ «Банк Кабіо» (), а також будь-яким іншим особам відчужувати, розпоряджатись та використовувати грошові кошти, на які накладено арешт, посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України.

21.12.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя та слідчий дотримались.

Так, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність підстав вважати, що майно, на яке слідчий у своєму клопотанні просив накласти арешт, набуте кримінально-протиправним шляхом, а тому відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто наявні правові підстави для накладення арешту на майно, передбачені ч. 3 ст. 170 КПК України.

Крім того, на думку колегії суддів, надані матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_57 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києвак ОСОБА_58 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000135, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого с. 218-1 КК України та накладено арешт на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках фізичних осіб, за якими здійснені операції щодо безготівкового перерахування грошових коштів з рахунків юридичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в банківській установі, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною посадовим особам ПАТ «Банк Кабіо» (), а також будь-яким іншим особам відчужувати, розпоряджатись та використовувати грошові кошти, на які накладено арешт залишити без змін, а апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , представника власників майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , представника власника майна ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_56 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1150/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_61
Доповідач: ОСОБА_1