справа № 462/252/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004273 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Кудирявці Буського району Львівської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, має на утриманні малолітню дитину, 2013 року народження, непрацюючої, яка зареєстрована в с.Кудирявці Буського району Львівської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої - 27.01.2014 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 04.09.2016 року близько 09.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з іншою особою, провадження відносно якої виділено та скеровано до Залізничного районного суду м.Львова, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, нанесла удари руками по обличчю ОСОБА_5 та відкрито викрала в нього грошові кошти в сумі 3800 грн. і мобільний телефон марки «Нокіа 225», вартість 500 грн., чим заподіяла потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4300 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, однак відмовилася давати показання. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд її суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
У відповідності до ч.3 ст.32 КК України вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Згідно примітки 1 ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Обвинувачена ОСОБА_4 до вчинення даного злочину була засуджена 27.01.2014 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України, отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_4 за раніше вчинений злочин.

Проти того, що вона вчинила злочин за попередньою змовою з іншою особою в групі з цією особою ОСОБА_4 не заперечила.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілому.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, вчиненим умисно; особу винної, яка раніше судима за корисливий злочин (матеріали кримінального провадження, арк. 90, 91), неодружена, має на утриманні малолітню дитину, не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.92, 93), згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо неї не поступало (матеріали кримінального провадження, арк. 24).

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи перебування на утриманні малолітньої дитини, ставлення обвинуваченої до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки її виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 засуджена 27.01.2014 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, з врахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, вирок Галицького районного суду м.Львова від 27.01.2014 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, слід виконувати самостійно.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , з врахуванням звільнення її від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за можливе змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, про що також заявила клопотання прокурор.

Враховуючи вимоги ст.337 КПК України, згідно якої, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання, звільнення від відбування покарання, засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання, з огляду на застосування щодо обвинуваченої звільнення від покарання з випробування і зміну відносно неї запобіжного заходу на особисте зобов`язання, ОСОБА_4 слід негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 12.01.2017 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято під варту із зали суду 12.01.2017 року (матеріали кримінального провадження, арк.81-83) та по теперішній час вона перебуває під вартою.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12.01.2017 року по 07.02.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю три роки.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України вирок Галицького районного суду м.Львова від 27.01.2014 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, -виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на обвинувачену обов`язок з`являтись в суд за першою вимогою, звільнивши її з під варти в залі суду негайно.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1