Справа № 462/4953/16-к
УХВАЛА
06 грудня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

представника потерпілого-адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву про забезпечення позову у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд

в с т а н о в и в:
В провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000927 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

До початку судового розгляду представник потерпілого-адвокат ОСОБА_7 подав заяву, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно в межах позовних вимог, що належить ОСОБА_5 на праві власності, накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_5 та заборони ОСОБА_5 провадити будь-які дії, спрямовані на відкриття нових рахунків задля ухилення від виконання судового рішення та безпідставного переводу грошових коштів з основного рахунку на нові та/або будь-які інші витрати.

В судовому засіданні цивільний позивач-потерпілий ОСОБА_6 підтримав подане його представником заяву, просив забезпечити позов.

Прокурор проти задоволення клопотання про забезпечення позову не заперечив.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечили, покликавшись на безпідставність такого, просять відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріли кримінального провадження та поданої заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майна за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
За змістом ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Відповідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями під озрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Отже, що стосується забезпечення позову, то дане питання врегульовано як нормами КПК України, так і нормами ст.151- 153 ЦПК України.
У відповідності до вимог ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Як вбачається із роз`яснень, даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Частиною 1 ст.152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Подана представником потерпілого-адвокатом ОСОБА_7 заява про позов забезпечення позову мотивована тим, що цивільний відповідач ОСОБА_5 ухиляється від добровільного відшкодування шкоди в досудовому порядку, затягує процес, тим самим обезцінює кошти, та має намір позбутися будь-якого наявного в нього майна.

Разом з тим, подана заява про забезпечення позову не містить конкретизованого переліку майна, на яке слід накласти арешт, із зазначенням його індивідуальних ознак.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом неможливо встановити загальну вартість майна цивільного відповідача, на яку цивільний позивач та представник цивільного позивача просять накласти арешт, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати відповідність забезпечення позову та співмірність із заявленими позовними вимогами.

Також, слід наголосити на тому, що з матеріалів заяви про забезпечення позову та пояснень в судовому засіданні цивільним позивачем та його представником не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав цивільного позивача, а подана заява ґрунтується на суб`єктивних твердженнях цивільного позивача та його представника, що цивільний відповідач умисно затягує судовий процес та має намір реалізувати належне йому майно.
Враховуючи наведене, суд вважає, що заява представник потерпілого-адвокат ОСОБА_7 про забезпечення позову є безпідставною, а тому в задоволенні такої необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.128, 170, 370-372 КПК України, ст.151-153 ЦПК України суд
у х в а л и в:
У задоволенні заяви представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1