10.01.17
Справа № 635/8433/16-к
Провадження № 1-кп/635/381/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває вище зазначене кримінальне провадження.
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 січня 2017 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого, посилаючись на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також дані про особу обвинуваченого, який, офіційно не працює та не має стабільного джерела прибутку, обвинувачується у злочині, вчиненому з корисних мотивів в період іспитового строку за вироком Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2015 року, зокрема, вчиненому невдовзі після засудження, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, беручи до уваги посилання прокурора на те, що обвинувачений в разі зміни запобіжного заходу може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
З огляду на наведене, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 331КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Строк тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27) обвинуваченому ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 10 березня 2017 року.
Встановити строк дії ухвали до 10 березня 2017 року.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1