Справа № 522/5826/17
№ 1-кс/522/5418/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з заявою про скасування арешту, у якому просить скасувати арешт, накладений постановою б/н від 09.06.2005 р. старшим слідчим СУ УМВС України в Одеський області ОСОБА_5 , на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого зареєстрована ? частина квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 та на інше майно, де б таке не знаходилось.

З клопотання вбачається, що 08 червня 2005 р. ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачала конфіскацію майна.

З метою забезпечення цивільного позову (виконання вироку в частині можливої конфіскації майна) у межах кримінальної справи № 40 старшим слідчим СУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_5 09.06.2005 р. на підставі ст.ст. 125, 126 КПК України (1960 р.) було винесено постанову б/н про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого зареєстрована ? частина квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 та іншого майна, де б таке не знаходилось.

03.10.2005 р. Приморським районним судом м. Одеси с. ОСОБА_7 за результатами розгляду кримінальної справи, зокрема, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України постановив обвинувальний вирок відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначив йому покарання без конфіскація майна. При цьому судом не було вирішено питання про скасування заходів до забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, а саме суд не вирішив питання про скасування арешту, накладеного постановою б/н від 09.06.2005 р. старшого слідчого СУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_5 у межах кримінальної справи № 40.

Наявність арешту майна перешкоджає ОСОБА_4 у реалізації у повній мірі своїх прав як власника вказаного майна.

Згідно ст. 125 КПК України (1960 р.), слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.

В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

Відповідно до ст. 170 КПК України (2012 р.), арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Метою застосування арешту є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. Сторона кримінального провадження, яка накладає арешт на майно зобов`язана мати підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правова кваліфікація правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).

З огляду на процесуальну мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, вважає, що в подальшому застосуванні арешту майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відпала потреба. На сьогоднішній день відсутні підстави для арешту майна ОСОБА_4 як за ст. 125 КПК України (1960 р.) так і за ст. 170 КПК України (2012 р.).

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України (2012 р.), суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

В ч. 1 ст. 174 КПК України (2012 р.) зазначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Іншим шляхом, окрім судового, з урахуванням змін у кримінальному процесуальному законодавстві у ОСОБА_4 не має.

Захисник у судовому засіданні підтримав клопотання у повному обсязі та наполягав на його задоволені.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явились.

Заслухавши захисника, розглянувши матеріали судового провадження, суд прийшов до висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню з наступних підстав.

08 червня 2005 р. ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачала конфіскацію майна.

З метою забезпечення цивільного позову (виконання вироку в частині можливої конфіскації майна) у межах кримінальної справи № 40 старшим слідчим СУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_5 09.06.2005 р. на підставі ст.ст. 125, 126 КПК України (1960 р.) було винесено постанову б/н про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого зареєстрована ? частина квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 та іншого майна, де б таке не знаходилось.

03.10.2005 р. Приморським районним судом м. Одеси с. ОСОБА_7 за результатами розгляду кримінальної справи, зокрема, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України постановив обвинувальний вирок відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначив йому покарання без конфіскація майна. При цьому судом не було вирішено питання про скасування заходів до забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, а саме суд не вирішив питання про скасування арешту, накладеного постановою б/н від 09.06.2005 р. старшого слідчого СУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_5 у межах кримінальної справи № 40.

Наявність арешту майна перешкоджає ОСОБА_4 у реалізації у повній мірі своїх прав як власника вказаного майна.

З огляду на процесуальну мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, вважає, що в подальшому застосуванні арешту майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відпала потреба. На сьогоднішній день відсутні підстави для арешту майна ОСОБА_4 як за ст. 125 КПК України (1960 р.) так і за ст. 170 КПК України (2012 р.).

Іншим шляхом, окрім судового, з урахуванням змін у кримінальному процесуальному законодавстві у ОСОБА_4 не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, наразі порушуються його права та інтереси щодо можливості здійснення належним чином права власності на майно, що належить на праві власності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, що до якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю, або частково. Таке клопотання під час доеудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Таким чином, законодавцем надано право звернення з таким клопотанням, у даному конкретному випадку, виключно власнику або володільцю майна.

Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Таким чином, положеннями КПК України передбачені два самостійні інститути забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ст. 170 КПК України), а також накладення арешту на речі, майно та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна та визнанні у справі речовими доказами (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України).

При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2 ст. 170 КПК України).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий судця повинен врахувати: існування обгрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна: наслідки арешту майна для третіх осіб: розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та було набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, наявність арешту, коли для цього немає підстав є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, яка встановлює, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту задовільнити.

Скасувати арешт, накладений постановою б/н від 09.06.2005 р. старшим слідчим СУ УМВС України в Одеський області ОСОБА_5 , на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого зареєстрована ? частина квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 та на інше майно, де б таке не знаходилось.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

10.04.2017