печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2016 року Колегія суддів Печерського районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання заступника директора Департаменту міжнародного права начальника Управління міжнародної правової допомоги Міністерства юстиції України ОСОБА_7 про приведення вироку суду іноземної держави відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, у відповідність із законодавством України,-

В С Т А Н О В И В :
Заступник директора Департаменту міжнародного права начальника Управління міжнародної правової допомоги Міністерства юстиції України звернувся до суду із клопотанням про приведення вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. з приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 13.09.2012р. відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України.

У клопотанні заявник просить визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнано винним вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р., з приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 13.09.2012р., визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_8 на підставі цього вироку суду, та вирішити питання про виконання цього вироку суду в частині відшкодування потерпілим матеріальної шкоди, завданої злочином, а також процесуальних витрат.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що ОСОБА_8 відбуває покарання в ФКУ «Виправних колоній № 18 УФСВП Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу».

Згідно довідки бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія № 18 УФСВП по Ямало- Ненецькому автономному округу» в установі відсутні виконавчі листи на ім`я ОСОБА_8 .

Засуджений ОСОБА_8 надав гарантії відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та процесуальних витрат за вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р., з приводу чого надав письмову заяву від 23.11.2015р. про погашення виконавчих листів (а.с. 39).?

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_8 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 610 КК України 08.02.2016р. Міністерство юстиції України звернулось до Заводського районного суду м. Миколаєва з клопотанням про приведення вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р., Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. та касаційної ухвали Верховного Суду Російської Федерації від 13.09.2012р. у відповідність із законодавством України.

Ухвалою від 18.02.2016р. Заводський районний суд м. Миколаєва клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України направив до Апеляційного суду Миколаївської області для визначення підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.02.2016р. клопотання Міністерства юстиції України було направлено до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою від 06.04.2016р. Корабельний районний суд м. Миколаєва повернув клопотання Міністерства юстиції України у зв`язку з тим, що відповідно до матеріалів, що надійшли з Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області 06.04.2016 № 4509/53-2016, ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не проживав.

Посилаючись на вимоги ч. 1, 3 ст. 610 КПК України Міністерство юстиції України при прийнятті рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України, звернулося з зазначеним клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України до Печерського районного суду м. Києва за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України має право звернутися до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України лише в разі прийняття Міністерством юстиції України рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України. Таке клопотання є предметом розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України матеріали клопотання містять посилання на повноваження посадової особи, яка його внесла, бути уповноваженою на подання клопотання про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України від імені Міністерства юстиції України, та з цього приводу до матеріалів клопотання долучена довіреністю Міністра юстиції України від 08.02.2016р. за №534-0-30-16.

У судове засідання заступник директора Департаменту міжнародного права начальник Управління міжнародної правової допомоги Міністерства юстиції України ОСОБА_7 не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд клопотання за її відсутністю, на задоволенні клопотання наполягає.

Дослідивши матеріали клопотання, вислухавши прокурора, яка підтримала заявлене клопотання, висловила свою позицію щодо умов приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 2 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, положення якої мають дотримуватись Україною на підставі ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори», визначено, що особу, засуджену на території однієї Сторони, може бути передано на територію іншої Сторони для відбування призначеного їй покарання. З цією метою засуджена особа може висловити державі винесення вироку або державі виконання вироку своє побажання бути переданою згідно з цією Конвенцією.

Згідно із ст. 11 Конвенції, держава виконання вироку забезпечує продовження відбування покарання відповідно до законодавства, не погіршуючи становище засудженої особи. За своїм характером покарання не повинно посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинно вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Волевиявлення засудженого ОСОБА_8 на передачу його в Україну для подальшого відбування покарання підтверджено в матеріалах клопотання його письмовою заявою від 23.11.2015р. (а.с. 28).

Перевірка згоди засудженого на передачу в Україну для подальшого відбування покарання, як однієї з обов`язкових умов прийняття засудженої особи в Україну, належить виключно до компетенції Центрального органу і здійснюється на етапі прийняття рішення МЮУ, а тому її достовірність, з урахуванням відсутності в судовому засіданні особи, відносно якої подано клопотання, не досліджується судом в рамках провадження за ст. 610 КПК України.

За матеріалами клопотання Міністерство юстиції України не надало до поданого ним клопотання передбачених ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документи, які підтверджують громадянство ОСОБА_8 , а саме паспорт громадянина України або його свідоцтво про народження, чи належним чином завірені їх копії.

За матеріалами клопотання представлена інформація про те, що ОСОБА_8 паспорт громадянина України не отримував, на його ім`я видавалося свідоцтво про народження.

У зв`язку з визначенням належності до громадянства України ОСОБА_8 Міністерством юстиції України представлена довідка Директора Державної міграційної служби України від 08.04.2015р., відповідно до якої на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаїв, є громадянином України (а.с. 38). За таких обставин суд приймає зазначену довідку як належний документ на підтвердження громадянства України ОСОБА_8 .

Умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч.1 ст. 166 КК РФ до штрафу у розмірі 5000,00 рублів, ч. 1 ст. 158 КК РФ до 1 року виправних робіт з утриманням щомісячно 15% заробітної плати в дохід держави. Призначені судом міри покарання за ч. 3 ст. 30, ч.1 ст. 166 КК РФ та ч. 1 ст. 158 КК РФ виконувати самостійно.

Вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 13.09.2012р., ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ до 10 років позбавлення волі, п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ до 17 років позбавлення волі, п.п. «в, к» ч. 2 ст. 105 КК РФ до довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань призначено довічне позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК РФ за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднана невідбута частина покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. у виді 1 року виправних робіт з утриманням щомісячно 15% заробітної плати в дохід держави, з урахуванням положень п. «в» ч. 1 ст. 71 КК РФ, відповідно до якої одному дню позбавлення волі відповідає три дні виправних робіт, в даному випадку одному року виправних робіт відповідає 4 місяці позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_8 призначено довічне позбавлення волі у виправній колонії особливого режиму.

Строк покарання ОСОБА_8 з урахуванням попереднього затримання відраховувати з 30.08.2007р.

Стягнуто з ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, на користь потерпілих ОСОБА_9 550,00 руб, ОСОБА_10 180,00 руб, а також процесуальні витрати в розмірі 35033,33 руб.

16.10.2012р. Бєлгородським обласним судом РФ видано розпорядження про виконання вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. відносно ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки начальника ФКУ «Виправних колоній № 18 УФСВП Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу» на 20.11.2015р. ОСОБА_8 відбуто покарання 08 років 02 місяці 20 днів, з початком строку відбування покарання з 30.08.2007р.

Всі процесуальні документи, на підставі яких ОСОБА_8 засуджений, представлені Міністерством юстиції України в копіях, належним чином завірених компетентною особою РФ.

23.11.2015р. ОСОБА_8 звернувся до компетентних органів Росії із заявою про передачу для подальшого відбування покарання на території України, громадянином якої він є.

10.05.2016р. Міністерство юстиції України звернулось до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про приведення вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. з приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 13.09.2012р. відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України.

Враховуючи, що вимоги ст.ст. 609, 610 КПК України, Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983р. при поданні клопотання Міністерством юстиції України дотримані, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання про приведення вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України задовольнити.

Враховуючи, що вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч.1 ст. 166 КК РФ до штрафу у розмірі 5000,00 рублів, ч. 1 ст. 158 КК РФ до 1 року виправних робіт з утриманням щомісячно 15% заробітної плати в дохід держави, призначені судом міри покарання за ч. 3 ст. 30, ч.1 ст. 166 КК РФ та ч. 1 ст. 158 КК РФ визначено виконувати самостійно, та за вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. ОСОБА_8 засуджено на підставі ст. 70 КК РФ за сукупністю вироків шляхом приєднання тільки невідбутої частини покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. у виді 1 року виправних робіт з утриманням щомісячно 15% заробітної плати в дохід держави, з урахуванням положень п. «в» ч. 1 ст. 71 КК РФ, відповідно до якої одному дню позбавлення волі відповідає три дні виправних робіт, в даному випадку одному року виправних робіт відповідає 4 місяці позбавлення волі, то судом приводиться у відповідність вирок Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. щодо призначення покарання ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 158 КК РФ, що відповідає ч. 1 ст. 185 КК України.

Санкція за ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання від 1 до 3 років позбавлення волі, з урахуванням п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, враховуючи, що строк покарання засудженому за приєднаним вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 71 КК РФ дорівнює 4 місяцям позбавлення волі, суд дотримується строку, визначеного вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. та визначає засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України до 4 місяців позбавлення волі.

Враховуючи, що п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ, за якою ОСОБА_8 був засуджений вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р., відповідно до законодавства України передбачена кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 187 КК України, санкція якої передбачає покарання від 8 до 15 років позбавлення волі, а міра покарання у виді 10 років позбавлення волі, до якої був засуджений ОСОБА_8 , знаходиться в межах міри покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 610 КПК України слід визначити ОСОБА_8 строк покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Аналогічно, враховуючи, що п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ, за якою ОСОБА_8 був засуджений вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р., відповідно до законодавства України передбачена кримінальна відповідальність за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, а міра покарання у виді 17 років позбавлення волі, до якої був засуджений ОСОБА_8 , знаходиться поза межами міри покарання, передбаченої санкцією п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, суд вважає, що відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України слід визначити ОСОБА_8 строк покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

Також п.п. «в, к» ч. 2 ст. 105 КК РФ, за якою ОСОБА_8 був засуджений вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. до довічного позбавлення волі, відповідно до законодавства України передбачена кримінальна відповідальність за п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 610 КПК України слід визначити ОСОБА_8 строк покарання за п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Призначення покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ у виді довічного позбавлення волі, визначеного у вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. шляхом повного складання покарань, відповідає умовам складання покарань за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України з урахуванням вимог п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003р. № 7, відповідно до якого у разі, якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за їх сукупністю визначається шляхом поглинення зазначеним видом покарання будь-яких менш суворих.

Призначення покарання на підставі ст. 70 КК РФ за сукупністю вироків шляхом повного приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р., відповідає умовам складання покарань за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, відповідно до яких остаточне покарання слід визначити у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Таке клопотання надано Міністерством юстиції України, та воно відповідно до вимог ст. 128 КПК України, підлягає розгляду за правилами, встановленими цим Кодексом, а у разі не врегулювання процесуальних відносин, - за правилами ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» встановлює, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ч. 1 ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На даний час між Україною та Російською Федерацією діє Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992р.

Згідно ст. 7 цієї Угоди Держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Згідно ст. 8 вказаної Угоди виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Згідно ст. 9 вказаної Угоди у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де виконується виконання рішення, докази того, що: а) судом держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими Сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі; б) є визнане рішення компетентного суду третьої держави учасниці співдружності Незалежних Держав або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж Сторонами, про той же предмет і на тій же підставі; в) спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом; г) інша Сторона не була повідомлена про процес; д) закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання.

Відповідно до розпорядження Бєлгородського обласного суду РФ видано від 16.10.2012р. про виконання вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. відносно ОСОБА_8 , вирок суду набрав законної сили 13.09.2012р.

За матеріалами клопотання визначено, що виконавчий лист до закладу виконання покарань, де відбуває покарання засуджений за вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р., не надходив, що підтверджено довідкою бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія № 18 УФСВП по Ямало-Ненецькому автономному округу».

До матеріалів клопотання виконавчий лист Міністерством юстиції України також не долучався.

Вимогами ст. 391 ЦПК України визначено строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів.

Враховуючи, що трирічний строк пред`явлення рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_8 завданої злочином матеріальної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_9 у розмірі 550 руб, ОСОБА_10 у розмірі 180 руб, а також процесуальних витрат у розмірі 35033,33 руб, за вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р., який набрав законної сили 13.09.2012р., сплинув, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України щодо надання дозволу на примусове виконання вироку суду в цій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 602-610 КПК України, ст. ст. 390-391,394-397 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Клопотання заступника директора Департаменту міжнародного права начальника Управління міжнародної правової допомоги Міністерства юстиції України ОСОБА_7 про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України задовольнити частково.

Вирок Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 13.09.2012р., яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених

п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ до 10 років позбавлення волі,

п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ до 17 років позбавлення волі,

п.п. «в, к» ч. 2 ст. 105 КК РФ до довічного позбавлення волі,

на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань призначено довічне позбавлення волі,

на підставі ст. 70 КК РФ за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднана невідбута частина покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. за ч. 1 ст. 158 КК РФ у виді 1 року виправних робіт з утриманням щомісячно 15% заробітної плати в дохід держави, з урахуванням положень п. «в» ч. 1 ст. 71 КК РФ, відповідно до якої одному дню позбавлення воді відповідає три дні виправних робіт, в даному випадку одному року виправних робіт відповідає 4 місяці позбавлення волі, та остаточно призначено довічне позбавлення волі у виправній колонії особливого режиму, привести у відповідність до чинного законодавства України.

Засудженого вироком Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 13.09.2012р., ОСОБА_8 вважати засудженим за

ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі,

п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі,

п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення довічним позбавленням волі менш суворих покарань ОСОБА_8 призначити довічне позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ровенського районного суду Бєлгородської області від 14.03.2007р. за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 4 місяців позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 30.08.2007р.

У наданні дозволу на примусове виконання на території України вироку Бєлгородського обласного суду від 05.02.2008р. в частині вирішення цивільного позову та судових витрат щодо стягнення з ОСОБА_8 завданої злочином матеріальної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_9 у розмірі 550,00 руб, ОСОБА_10 у розмірі 180 руб, а також процесуальних витрат у розмірі 35033,33 руб відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення, через Печерський районний суд м. Києва, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3