Справа № 126/295/16-к
Провадження по справі № 1-кп/150/51/17
УХВАЛА

16 серпня 2017 року Колегія суддів Чернівецького районного суду Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у залі судових засідань у відкритому підготовчому засіданні, справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000942 від 22.12.2015 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колінцівці Хотинського району Чернівецької області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 01.10.2013 Хотинським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до обмеження волі строком два роки шість місяців двадцять п`ять днів, проживаючого по АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Кримінальне провадження підсудне Чернівецькому районному суду Вінницької області.
Ухвалою суду від 21 липня 2017 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
Прокурор вважає, що справа може бути призначена до судового розгляду. Окрім того, заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ризик, визначений ухвалою про обрання запобіжного заходу, не відпав, при цьому термін дії даної ухвали закінчується, а також про виклик в судове засідання свідків обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допит яких просив здійснювати в режимі відео конференції.
Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив проти задоволення клопотань прокурора щодо призначення справи до судового розгляду та виклику свідків. Проте, заперечив проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою та просив про застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, зазначив, що він та його захисник мають різні погляди на спосіб захисту.
Захисник обвинуваченого підтримав заперечення свого підзахисного, зазначив, що підстав для задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою немає. Також не заперечив проти відмови свого підзахисного від нього в якості захисника з підстав протилежності поглядів щодо способу захисту ОСОБА_6 .
Заслухавши думку учасників судового процесу колегія суддів приходить до переконання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Підстав для прийняття рішень по справі, передбачених пп. 1-4 ч.2 ст. 314 КПК України, а саме: затвердження або відмова в затвердженні угоди, закриття провадження, повернення обвинувального акту немає.
Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України.
Порушення вимог кримінально-процесуального законодавства під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, не встановлено.
Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
Таким чином, наявні достатні підстави для завершення підготовки до судового розгляду та для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія судів виходить із наступного.
Згідно із ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування (продовження) запобіжного заходу є забезпечення виконання (…), обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, в тому числі, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Частиною 2 статті 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави (…), суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено: «що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (…). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (…). Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватися на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (…)».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні зґвалтування відносно неповнолітньої з застосуванням фізичного насильства, правова кваліфікація злочину ч.3 ст.152 КК України, на досудовому розслідуванні він повідомлений про підозру у вчиненні цього злочину, обвинувальний акт щодо нього надійшов до суду.
Таким чином, наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.
Втім, реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані розглянути можливість обрання альтернативних запобіжних заходів чи навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України», від 05 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Тому, колегія суддів при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу враховує також наявність ризиків переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, будучи раніше судимим ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нового злочину, відповідальність за який передбачено ч.3 ст.152 КК України.
При цьому, колегія суддів враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину до 12 років позбавлення волі; його вік; відсутність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи, негативну характеристику із місць тимчасового проживання.
З врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що наявні підстави для продовження запобіжного заходу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Отже, для запобігання ризикам, вказаним у ст.177 КПК України, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, колегія суддів вважає виправданим продовження строку застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч.4 ст.197 КПК України).
Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст.197 КПК України).
За правилами ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою , враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинено із застосуванням насильства. Зважаючи на злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та обставини вчинення кримінального правопорушення колегія суддів не вбачає підстав для визначення розміру застави.
Таким чином, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.
Вирішуючи клопотання прокурора про виклик у судове засідання для допиту свідків обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та здійснення їх допиту в режимі відео конференції колегія суддів виходить із наступного.
Згідно ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України.
Свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань (ч.1 ст.65 КПК України).
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1.Подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; 2.Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення); 3.Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4.Обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5.Обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установленому КПК України випадках - на потерпілого.
Пунктом 4 ч.2 ст.315 КПК України встановлено, що під час підготовчого провадження, з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту.
Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що: прокурором належним чином обґрунтовано необхідність виклику зазначених у клопотанні осіб для допиту як свідків, заявлене клопотання прокурора відповідає викладеним вище вимогам КПК України та не суперечить загальним засадам кримінального провадження, визначеним у ст.7 КПК України щодо: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань.
Вирішуючи клопотання прокурора про здійснення допиту свідків обвинувачення у дистанційному режимі колегія суддів враховує положення статті 27 КПК України, відповідно до якої розгляд кримінальних проваджень щодо злочинів проти статевої свободи здійснюються судом в закритому судовому засіданні, а тому вважає за необхідне доцільність даного клопотання вирішити в ході судового розгляду кримінального провадження.
Окрім того вирішуючи відмову обвинуваченого від захисника колегія суддів зважає на наступне.
Як слідує із реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому було призначено захисника. Втім, в ході підготовчого засідання обвинувачений відмовився від призначеного йому захисника посилаючись на те, що він та його захисник мають різні погляди на спосіб захисту.
Відповідно до вимог статті 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
Згідно статті 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, зокрема, у випадку, якщо відповідно до вимог статті 52 КПК України участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.
Кримінальне правопорушення, що вчинене ОСОБА_6 згідно статті 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років. Таким чином, участь захисника в даному кримінальному провадженні є обов`язковою.
Разом із тим, обвинувачений відмовився від призначеного для його захисту адвоката посилаючись на різні погляди на захист інтересів ОСОБА_6 . При цьому, іншого захисника обвинувачений самостійно до участі у справі не залучив.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову обвинуваченого від призначеного йому захисника та доручити Вінницькому обласному центру з надання безоплатної вторинної допомоги призначити захисника обвинуваченому ОСОБА_6 для участі у кримінальному провадженні з метою захисту інтересів останнього.
Керуючись ст.ст. 314-316, 371, 372 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Закінчити підготовче провадження і призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України до судового розгляду у залі судових засідань Чернівецького районного суду Вінницької області на 23 серпня 2017 року на 12 годину 30 хвилин.
Розгляд кримінального провадження здійснювати у закритому судовому засіданні колегіально у складі трьох суддів: головуючого судді Чернівецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , суддів Чернівецького районного суду Вінницької області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , виклик в судове засідання свідків обвинувачення задоволити.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України продовжити на шістдесят діб з 16 серпня 2017 року до 11 жовтня 2017 року.
Викликати в судове засідання як свідків обвинувачення: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Звернути увагу прокурора Могилів-Подільської місцевої прокуратури на те, що згідно ч.3 ст.23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Клопотання прокурора про здійснення допиту свідків в дистанційному режимі відео конференції вирішити в ході судового розгляду кримінального провадження.
Прийняти відмову обвинуваченого від призначеного захисника ОСОБА_7 .
Доручити директору Вінницького обласного центру з надання безоплатної вторинної допомоги призначити обвинуваченому ОСОБА_6 захисника для захисту його інтересів під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Копію даної ухвали направити директору Вінницького обласного центру з надання безоплатної вторинної допомоги для виконання.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом семи днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.
Головуючий - суддя ОСОБА_13

Суддя: ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3