Справа №216/7535/15-к
провадження №1-кп/216/41/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року.

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні, у залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 26.03.2015 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Жовтень Сахновщанського району Харківської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, на утриманні малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, командира ремонтно-відновлювального батальйону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади, Військова частина ВПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), у військовому званні підполковник, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.410 КК України, -

В с т н о в и в:
ОСОБА_4 , наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №64 від 04.02.2013 року (по особовому складу), у військовому званні майора, призначений на посаду начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) (місце дислокації: НОМЕР_5 , місто Кривий Ріг, військове містечко № НОМЕР_6 ), а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) №36 від 14.02.2013 року (по стройовій частині) зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, та приступив до виконання службових обов`язків.
У цій же військовій частині військову службу проходили на посаді начальника складу у військовому званні прапорщика ОСОБА_7 , на посаді діловода у військовому званні старшого сержанта ОСОБА_8 , на посаді бухгалтера у військовому званні солдата ОСОБА_9 , з якими ОСОБА_4 перебував у службових відносинах.
Згідно наказу по частині №13 від 20.01.2015 року (по стройовій частині) ОСОБА_4 приступив до тимчасового виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_3 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ).
Під час перебування на вказаній посаді ОСОБА_4 згідно ст.ст.29, 30, 35, 36, 58, 59, 65, 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, являвся прямим начальником для усього особового складу частини, наділений правом віддавати обов`язкові для виконання підлеглими усні або письмові накази, ніс відповідальність за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень, відповідав за стан фінансового господарства та зобов`язаний, окрім іншого, забезпечувати збереження матеріальних засобів частини, керувати фінансовою діяльністю, розпоряджатися згідно із законодавством коштами, забезпечувати ощадливе витрачання коштів у суворій відповідності із затвердженим кошторисом та їх збереження, тобто являвся військовим начальником і військовою службовою особою, яка тимчасово обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків.

Крім того, згідно ст.22 Бюджетного кодексу України, ОСОБА_4 , являвся розпорядником бюджетних коштів, передбачених кошторисом, і виділених для забезпечення військової частини, які згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» №1075-XIV від 21.09.1999 року та п.2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23.06.1995 року, являються військовим майном.

На початку лютого 2015 року ОСОБА_4 , діючи з прямими умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за рахунок держави, вирішив стати на злочинний шлях та під виглядом нібито їх перебування з 29.01.2015 року по 02.02.2015 року у службовому відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, викрасти і обернути на їх користь бюджетні кошти, передбачені для виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції відповідно до наказу Міністра оборони України «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» №383 від 12.06.2014 року за січень-лютий 2015 року.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 03.02.2015 року біля 10.00 год., в одному із службових приміщень на території військової частини НОМЕР_3 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ), достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не були обізнані у його злочинних намірах, у січні 2015 року не залучалися до проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, видав наказ №28 від 03.02.2015 року (по стройовій частині) «Про виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за січень 2015 року», яким визначив виплату такої винагороди, у розмірі 3 000 грн., кожній.
На підставі даного наказу, того ж дня ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з урахуванням відшкодування прибуткового податку було нараховано по 3 450 грн., кожній, які зараховані на їх карткові рахунки.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, повторно, 18.03.2015 року, близько о 10.00 год., в одному із службових приміщень, на території військової частини НОМЕР_3 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ), достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не були обізнані у його злочинних намірах, у лютому 2015 року не залучалися до проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, видав наказ №81 від 18.03.2015 року (по стройовій частині) «Про виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за лютий 2015 року», яким визначив виплату такої винагороди, у розмірі 3 000 грн., кожній.
На підставі даного наказу, того ж дня ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з урахуванням відшкодування прибуткового податку, було нараховано по 3 450 грн., кожній, які зараховані на їх карткові рахунки.
Всього у такий спосіб, ОСОБА_4 , з урахуванням відшкодування прибуткового податку викрав та обернув на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 бюджетні кошти, на загальну суму 20 700 грн., якими вказані особи розпорядилися на власний розсуд, заподіявши своїми незаконними діями державі матеріальні збитки, які згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» №1075-XIV від 21.09.1999 року та п.2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23.06.1995 року, являються військовим майном.
Умисні дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.410 КК України, за ознаками: викрадення іншого військового майна, вчинене військовою службовою особою, повторно.
12.04.2017 року під час проведення судового засідання прокурор просив долучити до матеріалів кримінального провадження угоду про визнання винуватості, укладену 12.04.2017 року, між прокурором військової прокуратури Криворізького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності його захисника ОСОБА_5 , за умови якої 12.04.2017 року ОСОБА_4 вручено змінений обвинувальний акт, у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.410 КК України, він беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Враховуючи ступінь та характер сприяння ОСОБА_4 у кримінального провадженні, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, тривалий час приймає участь у проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, має статус ветерана війни учасника бойових дій, на час укладення угоди проходить військову службу у іншій військовій частині, позитивно характеризується за місцем служби, тобто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, а також в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень, керуючись ст.ст.50-51, 58, 65, 69 Кримінального кодексу України сторони узгодили, що у даному випадку необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.410 КК України, та призначити ОСОБА_4 основне покарання, у виді службового обмеження для військовослужбовців, на строк шість місяців, з проведенням відрахування із суми його грошового забезпечення, в доход держави, у розмірі десяти відсотків.
Обвинувачений розуміє, що наслідком укладання та затвердження даної угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України, та відмова від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст.474 КПК України, підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному та касаційному порядку обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі.

Так, у відповідності до приписів частини 2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості, примирення може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що дійсно скоїв даний злочин. З прокурором уклав угоду про визнання винуватості, яку він підтримує та просить затвердити. Йому зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення: мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені КПК України йому зрозумілі, так само як і характер обвинувачення та вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Просив суд затвердити угоду.

Прокурор ОСОБА_3 просить суд затвердити угоду про визнання винуватості з покаранням, яке узгоджене учасниками судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 просить суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов висновку, що угода підлягає затвердженню, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що угода укладена добровільно, без будь-якого примусу чи погроз; її умови не суперечать вимогам Кримінального кодексу України та Кримінально-процесуального кодексу України; правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена правильно; матеріалами кримінального провадження доводяться фактичні обставини визнання винуватості обвинуваченим; ОСОБА_10 обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення-злочину, раніше не судимий, характеризується позитивно.

Жодної з підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, який уперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, на утриманні якого малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час укладення угоди продовжує проходити військову службу у іншій військовій частині, позитивно характеризується за місцем служби, обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, тривалий час приймає участь у проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, має статус ветерана війни учасника бойових дій, та вважає сукупність пом`якшувальних обставин, такими, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, і вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, з призначенням іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного санкцією частини 2 статті 410 КК України, у вигляді службового обмеження для військовослужбовців на строк шість місяців, з проведенням відрахування із суми його грошового забезпечення в доход держави, у розмірі десяти відсотків.
З урахуванням викладеного суд вважає угоду такою, що підлягає затвердженню.

Керуючись ст.ст.374, 394, 474-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.410 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді службового обмеження для військовослужбовців на строк шість місяців, з проведенням відрахування із суми його грошового забезпечення в доход держави, у розмірі десяти відсотків.
В рамках зазначеного кримінального провадження захід забезпечення, не обирався.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1