БРУСИЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________
Справа № 275/712/16-к
УХВАЛА
10 травня 2017 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та

ВСТАНОВИВ:

Цивільний позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «Пежо-206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , як такий, що належить обвинуваченому, з метою забезпечення цивільного позову.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 24.10.2016 року крадіжки майна потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_4 , який подав цивільний позов у кримінальному провадженні на суму 85371 гривень, надавши докази розміру спричиненої шкоди. Згідно протоколу допиту обвинуваченого, складеного на стадії досудового розслідування, той визнав, що має у власності автомобіль «Пежо-206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, зокрема, був використаний ним в якості знаряддя злочину, оскільки на цьому автомобілі обвинувачений перевозив викрадене майно. З метою забезпечення позову, цивільний позивач просить накласти арешт на це майно - вищезазначений автомобіль.

В судовому засіданні представник цивільного позивача підтримав клопотання та пояснив, що дійсно ОСОБА_7 визнав, що володіє вищевказаним автомобілем, за допомогою якого ним було вчинено злочин. З огляду на те, що потерпілому не відшкодовано спричинену шкоду, з метою забезпечення цивільного позову та з метою забезпечення доказового значення автомобілю, як знаряддя злочину, вважає за необхідне накласти на нього арешт.

Прокурор вважав, що для вирішення клопотання необхідно дослідити документи, що є підставою для визначення власника автомобілю, які не було подано суду, вважав за необхідне перенести судове засідання на іншу дату та час у зв`язку з неявкою обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_6 вимоги клопотання не визнав, пояснив, що автомобіль, про арешт якого просить цивільний позивач, належить дружині обвинуваченого, але право встановлюючі документи на автомобіль у захисника відсутні, розмір майнової шкоди, вказаної у позовній заяві вважає недоведеним.

Обвинувачений у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином, відсутність його, згідно ст.172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Почувши доводи сторін, дослідивши матеріали клопотання, суд встановив, що ОСОБА_4 дійсно подано цивільний позов у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди в сумі 32121 гривні, про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень та відшкодування процесуальних витрат в сумі 5000 гривень. Докази позовних вимог судом ще не досліджувались.

У поданій автором клопотання копії протоколу допиту від 30.11.2016 року від імені ОСОБА_7 вказано, що він «має свій автомобіль» марки Пежо 206, номерний знак НОМЕР_1 , за допомогою якого він перевозив викрадене майно.

Суд зазначає, що не зважаючи на те, що доведеність цивільного позову визначатиметься судом у нарадчій кімнаті після проведення кримінального процесу і дослідження поданих доказів, право цивільного позивача ініціювати арешт майна обвинуваченого передбачене законом у ст.170-171 КПК України, але лише з метою забезпечення позову.

Тому суд відхиляє доводи представника цивільного позивача про значення вказаного у клопотанні автомобілю, як речового доказу, які згідно ст.171 КПК України, стосуються процесуальної компетенції прокурора, або слідчого.

Розглядаючи клопотання про арешт автомобілю, таким чином, лише в контексті підстави забезпечення позову, суд виходить з цивільно-правових підстав відповідальності за спричинену шкоду, визначених ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України та з положень кримінального провадження, зокрема його загальних засад, визначених ст.7-29 КПК України, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін і свобода у поданні ними суду своїх доказів.

Згідно вищенаведених норм закону, відповідальність за спричинену майнову та моральну шкоду має нести особа, що спричинила шкоду внаслідок делікту, а до обов`язків цивільного позивача у кримінальному провадженні відноситься доведення своїх вимог.

Цивільним позивачем не подано суду доказів належності автомобілю, вказаного у клопотанні, саме обвинуваченому, який має нести відповідальність в межах цивільного позову, зокрема на праві спільної власності.

Крім того, згідно ч.4 ст.95 КПК України, показання у кримінальному провадженні досліджуються судом безпосередньо.

Отже з врахуванням передбаченої законом форми закріплення права власності на транспортні засоби, суд позбавлений можливості встановити факт належності вказаного у клопотанні автомобілю саме ОСОБА_7 на підставі лише копії протоколу його допиту на стадії досудового розслідування.

Клопотань про витребування інших доказів чи виклик свідків, або про вчинення інших процесуальних дій в межах розгляду клопотання про арешт майна, суду не подано.

Таким чином, клопотання про арешт саме цього майна автомобілю «Пежо-206» реєстраційний номер НОМЕР_1 з наведених у ньому підстав не може бути задоволено судом.

Суд вважає за необхідне наголосити, що законом не забороняється повторне подання клопотання про забезпечення позову, в разі наявності відповідних підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.170-172, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_4 про арешт автомобілю «Пежо-206» реєстраційний номер НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду за наслідками кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1