Ухвала
іменем україни

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000102 щодо ОСОБА_6 касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2016 року затверджено угоду про визнання ОСОБА_6 винуватості, визнано його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК, і призначено покарання у виді обмеження волі на строк одинадцять місяців зі звільненням згідно зі ст. 75 КК від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

Прокурор подав апеляційну скаргу на цей вирок і просив його скасувати, а кримінальне провадження призначити на новий розгляд в суді першої інстанції. На думку скаржника, підставою для такого рішення апеляційного суду мало би бути те, що місцевий суд застосував кримінальний закон, що не підлягав застосуванню, а саме: всупереч положенням ст. 61 КК призначив ОСОБА_6 , який досяг пенсійного віку, покарання у виді обмеження волі.

Ухвалами від 24 травня і 02 червня 2016 року апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою та призначив апеляційний розгляд.

Проте ухвалою від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу було повернуто прокурору, а апеляційне провадження закрито.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати останню за часом ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону під час її постановлення, тому що вважає, що апеляційний суд безпідставно повернув його апеляційну скаргу, оскільки вже відкрив апеляційне провадження за нею, а отже, мав розглянути скаргу по суті, оскільки повернення апеляційної скарги після такого процесуального рішення щодо неї не допускається.

Захисник ОСОБА_7 у заяві заперечив проти касаційної скарги і просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд ухвалив вирок щодо ОСОБА_6 на підставі угоди про визнання винуватості, проти чого жодний з учасників судового розгляду не заперечував, у тому числі і прокурор.

Згідно з ч. 2 ст. 473 КПК наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного та обвинуваченого є обмеження їх права для оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 424 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Зі змісту угоди та вироку місцевого суду вбачається, що вид і розмір призначеного покарання відповідає покаранню, узгодженому в угоді про визнання винуватості, а вчинений ОСОБА_6 злочин є таким, щодо якого у кримінальному провадженні може бути укладено угоду (ч. 4 ст. 469 КПК).
Апеляційна скарга не містить жодних підстав, зазначених у ч. 4 ст. 394 КПК, за якими вирок на підставі угоди може бути оскаржено прокурором.
А тому, на думку колегії суддів, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що апеляційну скаргу прокурора не може бути розглянуто в апеляційному порядку навіть при тому, що місцевий суд призначив ОСОБА_6 покарання без дотримання положень ст. 61 КК.
Враховуючи вищенаведене, доводи прокурора про те, що апеляційний суд не мав права повертати апеляційну скаргу, оскільки вже відкрив апеляційне провадження, не свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону цим судом.
Крім наведеного, колегія суддів також зазначає, що прокурор у цьому провадженні при укладенні під час досудового слідства угоди про визнання винуватості й при подачі апеляційної скарги на вирок місцевого суду не дотримався вимог КПК та положень КК, чим порушив засаду кримінального провадження «законність» (ч. 1 ст. 9 КПК), вчинивши такі процесуальні дії, яких не повинен був вчиняти.

З огляду на викладене касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року про повернення апеляційної скарги прокурора в межах кримінального провадження № 0000102 щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3