БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 1-кп/356/69/16
Справа № 356/2045/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.12.2016 року Березанський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000096, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по. АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, раніше притягався до кримінальної відповідальності
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000096 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор та потерпіла просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник проти призначення судового розгляду заперечували, просили обвинувальний акт повернути прокурору.

Заслухавши думку сторін у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у заволодінні чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи (розбій). Однак, як вбачається зі змісту обвинувального акту, в ньому відсутнє належне посилання на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність. Виходячи із аналізу змісту ч. 1 ст. 187 КК України, яка є прикладом описової диспозиції, правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, (розбій).

Аналізуючи зміст вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Напад у складі розбою це як правило, раптова, несподівана для потерпілого, короткочасна, агресивна, насильницька дія, спрямована на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним. За цією ознакою відбувається розмежування розбою від крадіжки та від грабежу.

В обвинувальному акті при визначенні правової кваліфікації немає вказівки на форму об`єктивної сторони розглядуваного злочину, а саме на напад.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у формулюванні обвинувачення належним чином не відображено суб`єктивну сторону злочину, а саме обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 в результаті свого злочинного діяння заволодів грошовими коштами у сумі 600 гривень, що знаходилися в касі магазину та коштами у розмірі 300 гривень і мобільним телефоном «Prestigio Multi Phone PAP 5000 DUO», що належать ОСОБА_6 . Проте далі в обвинувальному акті вказано, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків на загальну суму 1550 гривень. Суд звертає увагу на те, що в обвинувальному акті належно не висвітлено, яким чином виникла саме така сума 1550 гривень як сума завданих матеріальних збитків, тому розмір матеріальних збитків, завданих вказаним кримінальним правопорушенням, підлягає уточненню.

При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Зазначені вище недоліки обвинувального акта повною мірою не відповідають вимогам ст. 91 КПК України, яка чітко встановлює предмет доказування у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями п. п. (а), (b) п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, передбаченого ст. 20 КПК України, через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження, відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 28 КПК України, та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначену вище позицію Європейський суд з прав людини підтримав і у рішенні «Матточча проти Італії» від 25 липня 2000 року (Judgment in the case of Mattoccia v. Italy), де було визнано, що обвинувачені мають бути «негайно» і «детально» поінформовані про причину обвинувачення, тобто про висунуті проти них факти, що лежать в основі обвинувачення, та про характер обвинувачення, тобто про правову кваліфікацію цих фактів. Тим часом як обсяг «детальної» інформації, на яку робиться посилання у цьому положенні, змінюється залежно від конкретних обставин у кожній справі, обвинувачені мають у будь-якому разі отримувати достатню інформацію, необхідну для повного розуміння обсягу висунутих проти них обвинувачень, з огляду на підготовку відповідного захисту. У цьому сенсі відповідність інформації має бути оцінена відповідно до пункту 3 (b) статті 6.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що виявлені недоліки, а саме відсутність належної правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 187 КК України, необхідність уточнення розміру матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, не можуть бути усунуті у підготовчому судовому засіданні, тому обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Керуючись ст. 291, 314, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000096 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Березанський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1