Дата документу Справа № 314/1011/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1804/16
Єдиний унікальний № 314/1011/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року, якою
відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Манне, Вознесенського району, Миколаївської області, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 01.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.115 ч.1 КК України до 8 років позбавлення волі, щодо його умовно-дострокового звільнення.
Згідно ухвали, до суду від засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, яке обґрунтовано тим, що він хворіє на туберкульоз та перебуває на лікуванні у спеціальній туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), режим утримання не порушує, зробив для себе належні висновки, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення наступним.

З матеріалів характеристики встановлено, що в установах виконання покарань ОСОБА_7 знаходиться з 22 січня 2010 року. За час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області з 22 січня 2010 року по 25 лютого 2011 року характеризувався негативно, вимоги режиму утримання порушував, за що мав два дисциплінарних стягнення, накладених правами начальника слідчого ізолятору, з яких одне стягнення було накладене до вступу вироку в законну силу, а одне стягнення було погашене у встановленому законом порядку, заохочень не мав. З 25 лютого 2011 року перебуває на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55). За час відбування покарання характеризується посередньо, вимоги відбування покарання не порушує, стягнень та заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

Згідно з довідкою, засуджений ОСОБА_7 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі не залучався, участі у самодіяльних організаціях відділення та у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає.

Окрім того, поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить відсутність у засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання заохочень та наявність двох дисциплінарних стягнень, накладених правами начальника слідчого ізолятору 20.12.2010 та 25.02.2010 у вигляді догани за користування забороненими у користуванні засудженими речами, з яких одне стягнення було накладено до вступу вироку в законну силу, а інше погашене у встановленому законом порядку.

Засуджений ОСОБА_7 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів. Так само, згідно наданої довідки засуджений ОСОБА_7 не приймав участі і у роботі самодіяльних організацій.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_7 довів своє виправлення та перевиховання.

Крім того, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 лютого 2016 року у строк основного покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2010 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 08 січня 2010 року до 29 січня 2011 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_7 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, вказує, що судом безпідставно відмовлено в його клопотанні, оскільки він режим утримання не порушує, на виробництві установи не був працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу і просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

З матеріалів провадження вбачається, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.
Суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах провадження є достатньо даних про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє виправлення, оскільки він не має непогашених стягнень, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування, побачень, телефонних переговорів, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених.

За таких обставин колегія суддів вважає за доцільне задовольнити апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасувати і прийняти свою ухвалу, якою подання засудженого ОСОБА_7 задовольнити і звільнити його умовно-достроково на 13 днів.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року відносно засудженого ОСОБА_7 скасувати, постановити свою ухвалу, якою подання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звільнити від відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2010 року умовно-достроково на 13 днів.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4