АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/61/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №623/465/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ізюм Харківської області, громадянин
України, вдовець, маючий неповнолітню дитину,
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 16 травня 1994 року військовим судом Харківського
гарнізону за ст.241 ПА КК України до 4 років
позбавлення волі;
- 10 лютого 2000 року Ізюмським районним судом
Харківської області за ст.114 КК України (в редакції
1960 року) до 1 року виправних робіт;
- 24 травня 2000 року Ізюмським міським судом
Харківської області за ч.3 ст.81 КК України (в редакції
1960 року) до 4 років 2 місяців позбавлення волі;
- 26 березня 2007 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч.1 ст.122 КК України до 1 року
позбавлення волі;
- 01 жовтня 2013 року Ізюмським міськрайонним судом
Харківської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.296 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 25 вересня 2015 року умовно-достроково на підставі
ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова
на 5 місяців, -
засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 жовтня 2013 року, та остаточно призначено покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 18 грудня 2015 року, близько 19 години 00 хвилин, повторно, знаходячись в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю до нього уваги з боку ОСОБА_9 , таємно викрав DVD-програвач марки «Рatriot», мобільний телефон марки «Nokia-5130 с-2 Хрress music», теплу ковдру, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 780 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме положень ч.3 ст.349 КПК України, неправильним застосуванням кримінального закону.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що він не вчиняв злочин, оскільки обмовив себе, визнав винним у вчинені злочину, що призвело до застосування ст.349 КПК України, що суд не прийняв до уваги відсутність його відбитків пальців і свідків. Крім того вказує, що судом, при застосуванні остаточного покарання, неправильно приєднано невідбуту частину покарання у виді 3 місяців, оскільки йому залишилося відбувати умовно-дострокове покарання у виді 2 місяців 7 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, зазначивши, згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Із технічного звукозапису судового засідання вбачається, що головуючий ретельно роз`яснив обвинуваченому положення ч.3 ст.349 КПК України, а той пояснив, що розуміє її зміст і наслідки позбавлення права оскаржити фактичні обставини справи, які він не оспорює.

Наступне свідчить про те, що у суду першої інстанції не було сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, він правильно розуміє зміст обставин обвинувачення, не оспорює їх, і йому належним чином роз`яснені положення ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог зазначеного закону, та ст.349 КПК України, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильне застосування кримінального закону не можуть бути взяті до уваги.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він обмовив себе та визнав винним у вчинені злочину, що призвело до застосування судом ст.349 КПК України, є надуманими та засобом захисту.

Як вбачається із матеріалів справи та технічного звукозапису судового засідання, обвинуваченому ОСОБА_7 було вручено пам`ятку про права та обов`язки, на запитання головуючого він відповів, що права йому зрозуміли, але заяв та клопотань про те, що він не визнає вину та обмовив себе не заявляв.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, по справі не встановлено.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого про неправильне призначення покарання є необґрунтованими.

Згідно із вимогами ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий вирок, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці вимоги Закону і виконав суд при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків шляхом частково складання призначених покарань.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, із яких вбачається, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, має на утримані неповнолітню дитину, характеризуються посередньо за місцем проживання, раніше судимий за корисні злочини і знову вчинив аналогічний злочин в період іспитового строку, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість.

Згідно із ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, визнано рецидив злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо призначення виду та розміру покарання достатньо мотивований, а покарання, що призначено обвинуваченому ОСОБА_7 , є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: