Справа № 203/5860/16-к
Провадження № 1-кс/0203/1488/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 клопотання слідчого Центрального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене в межах кримінального провадження №0000835, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
13 грудня 2016 року слідчий звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, погодженим із прокурором, в якому просив накласти арешт на 64 мобільні телефони (згідно переліку), тимчасово вилучені за наслідками обшуку, проведеного 12 грудня 2016 року в приміщенні кіоску за адресою пл. Старомостова, 1 в м. Дніпро на підставі ухвали слідчого судді в межах кримінального провадження №0000835. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що серед вищевказаних мобільних телефонів, тимчасово вилучених в ході санкціонованого обшуку, є викрадені в низки потерпілих, перевірка решти на предмет викрадення потребує більше часу, ніж слідчий має в розпорядженні для звернення суду з цим клопотанням про арешт майна, а особа, яка здійснювала придбання цих телефонів у кіоску за гроші не змогла пояснити їх походження та надати документи, що підтверджують право її власності на ці телефони. Тому слідчий, посилаючись на те, що мобільні телефони є тимчасово вилученим майном, можуть бути використані як докази у кримінальних провадженнях, з метою запобігання можливості їх приховання, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тощо просив подане клопотання задовольнити в повному обсязі.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст.107 КПК України.
Слідчий подане ним клопотання підтримав в повному обсязі.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого та дослідивши матеріали поданого ним клопотання, приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
За змістом ст.ст.131, 170 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є арешт майна, застосовуються на підставі ухвали слідчого судді з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Нормою ст.170 ч.2 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 10 ст.170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Аналогічна вимога щодо долучення доказів міститься і в нормі ст.132 КПК України.
Згідно ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Положеннями ст.ст.132, 170 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є арешт майна, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
За змістом ст.ст.168 ч.2, 171 ч.5, 236 ч.7 КПК України вилучені в ході обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Аналізуючи наведені слідчим в його клопотанні фактичні обставини, як підстави для задоволення клопотання, в контексті долучених до клопотання матеріалів, як доказів таких фактичних обставин, з урахуванням на вказані вище положення чинного кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення поданого клопотання. Такий висновок слідчого судді, покладений в основу результату розгляду клопотання слідчого, ґрунтується на тому, що однією із обов`язкових для встановлення обставин, як підстав для задоволення клопотання про арешт майна, з урахуванням на зміст самого клопотання, є встановлення на підставі достатніх, належних та допустимих доказів того, що всі 64 мобільні телефони є тимчасово вилученим майном, вилучення якого відбулось в ході обшуку від 12 грудня 2016 року, санкціонованого ухвалою слідчого судді. Одним із обов`язкових доказів належності майна до тимчасово вилученого в ході обшуку є протокол обшуку. При цьому, враховуючи характер майна, накласти арешт на яке просить слідчий, для визначення та виокремлення цього майна серед іншого подібного необхідним є зазначення в протоколі обшуку в графі вилученого майна всіх вилучених мобільних телефонів із зазначенням їх кількості та індивідуалізуючих ознак, якими, окрім назви бренду виробника, є назва моделі, колір та номер IMEI. Враховуючи, що слідчий просить накласти арешт на конкретні, індивідуально визначені мобільні телефони, зазначаючи всі потрібні ознаки цього майна в клопотанні, однак в копії протоколу обшук від 12 грудня 2016 року, на який посилаються слідчий, окрім назви бренду виробника, не вказано жодних інших ознак вилучених мобільних телефонів, які могли б дозволити індивідуалізувати такі телефони та співставити їх із телефонами, на які слідчий просить накласти арешт, встановивши тим самим їх належність до тимчасово вилученого в ході обшуку майна. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість поданого клопотання та необхідність відмови у його задоволенні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.107, 110, 131, 132, 168, 170-173, 236, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Центрального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 та заявленого в межах кримінального провадження №0000835, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1