Провадження № 11-кп/792/125/17
Справа № 689/1690/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000102 від 10 липня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ярмолинецького районного суду від 13 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Ярмолинецького районного суду від 13 грудня 2016 року

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з загальною середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Скасовано арешт майна, накладений на автомобіль «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1997 року випуску та на автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 12 липня 2016 року.

За вироком суду, близько 16-ї години 30 хвилин 10 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_8 керував автомобілем «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 231 км + 50м автодороги Житомир-Чернівці поблизу с. Солобківці Ярмолинецького району, рухався з боку м. Хмельницького в напрямку м. Дунаївці, в порушення вимог п.12.6 «г» Правил дорожнього руху України (далі ПДР) перевищив допустиму на даній ділянці дороги швидкість 90 км/год до близько 100 км/год; порушив вимоги п.п.2.3 «б»,10.1, 11.3 ПДР України, проявивши неуважність та втративши здатність постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку з боку м. Дунаївці в напрямку м. Хмельницького.

Порушення ОСОБА_8 ПДР призвело до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої водій автомобіля Daewoo Lanos» ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а пасажири цього ж автомобіля ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_11 , що знаходились на задньому сидінні, тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення,яке перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням їх смерті.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просив вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з його невідповідністю тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням кримінального закону. Тому просив постановити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Уважав, що суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину та наслідки, що настали, а тому дійшов передчасного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання.

На переконання прокурора ті обставини, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин з необережності, визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілим завдані збитки та думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей та престарілої тітки, дають підстави для призначення йому покарання відповідно до ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів про скасування вироку суду в частині призначеного покарання через його м`якість та ухвалення нового вироку; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні вимог правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження є обґрунтованим та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, на підставі ст.65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року (з подальшими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Водночас засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням лише в тому випадку, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, належно вмотивувавши свій висновок.

Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті роз`яснено, що при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зазначені вимоги судом були дотримані. Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд у повній мірі врахував обставини, що впливають на призначення покарання, зокрема: тяжкість злочину та обставини його вчинення; наслідки, що настали; поведінку обвинуваченого до і після вчинення злочину.

Судом ураховано, що ОСОБА_8 винятково позитивно характеризується, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психоневропатолога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку, утримує двох неповнолітніх дітей та престарілу тітку, має низку захворювань.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом обґрунтовано визнано щире каяття та добровільне повне відшкодування завданої шкоди.

У місцевому суді потерпілий ОСОБА_7 наполягав на призначенні обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Зазначав, що йому повністю відшкодовано завдану шкоду, він не має з цього приводу жодних претензій до обвинуваченого. Разом з тим наголошував на тому, що хоча його близьких не повернути, але він не бажає, щоб неповнолітні діти обвинуваченого залишились без батьківського піклування внаслідок позбавлення волі їх батька.

Таку позицію потерпілий ОСОБА_7 підтримав і в апеляційному суді.

З огляду на викладене, а також за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов переконливого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та призначення покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнив з випробовуванням на підставі ст.75 КК України.

Таке покарання за своїм видом і розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, і не може бути визнано явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що визнання обвинуваченим вини, щире каяття та відшкодування завданого збитку лише характеризують особу ОСОБА_8 та не свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Крім того, таке твердження прокурора суперечить позиції самого потерпілого ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання належним чином вмотивований та відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Тому підстав для скасування вироку у зв`язку з необхідністю призначення реального покарання у виді позбавлення волі, ухвалення вироку апеляційним судом, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.
Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Вирок Ярмолинецького районного суду від 13 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:/підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2