11-кп/775/141/2017(м)
266/1145/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м. Маріуполі кримінальне провадження №0000095 за апеляційними скаргами прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, заступника прокурора Донецької області, обвинуваченого на вирок Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Орловське Тельманівського району Донецької області, громадянина України, не працюючого, судимого: 1) 30 листопада 2011 року Тельманівським районним судом Донецької області за ч.1 ст.104, ч.3 ст.185, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням (іспитовим строком 1 рік), 2) 22 березня 2012 року Тельманівським районним судом Донецької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 17 липня 2015 року за відбуттям строку покарання, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24 березня 2016 року у виді позбавлення волі на строк два роки, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 429,66 грн. за проведення судової експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 30 грудня 2015 року, в денний час доби, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , діючи навмисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно ОСОБА_8 , а саме DVD - програвач «Mystеrу» моделі MPS-715 вартістю 1046 гривень 86 копійок, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.

В апеляційних скаргах:

Прокурор, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 , суд безпідставно застосував вимоги ст.71 КК України, в той час як злочин, за який останнього засуджено, він вчинив до постановлення вироку Приморського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2016 року. А тому просить призначити ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Обвинувачений ОСОБА_7 за змістом вказує, що крадіжку він не вчиняв, тому з визначеною кваліфікацією його дій не згоден.

Заступник прокурора Донецької області в порядку ст.403 КПК України відкликав подану ним апеляційну скаргу до початку судового розгляду, про що на адресу апеляційного суду надійшла відповідна письмова заява.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання апеляційної скарги державного обвинувача та незгоду з апеляційною скаргою обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника про необхідність скасування вироку та призначення нового судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.п.13,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 (з подальшими змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений іменем України, є важливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог КПК України.

Сам вирок повинен бути викладений офіційно-діловою мовою, юридично грамотно, з коротким, точним і ясним описом обставин справи, результатів дослідження доказів і висновків суду. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку у точних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, як видно з вироку, при розгляді даної справи місцевий суд в повній мірі вказаних вимог закону не виконав, а тому постановлений ним вирок в повному обсязі не можна визнати законним та обґрунтованим.

Як вбачається з аналізу доказів у мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена показаннями потерпілої ОСОБА_8 , письмовими доказами, однак лише перерахував їх, а не зазначив які саме факти вони підтверджують або спростовують, не надав повного та всебічного обґрунтування кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відповідно до вимог ст.ст.91,94,374 КПК України.

З оскаржуваного вироку взагалі незрозуміло (відсутня інформація) як саме відбувалося викрадення майна, яке відношення до нього має обвинувачений та потерпіла, а так саме й до зазначеного житла, та головне, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що така подія мала місце, а дії обвинуваченого утворюють склад злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що проживав у помешканні, яке належить ОСОБА_9 за його згодою, у якого й купив вказаний пристрій. Через деякий час продав його, оскільки були потрібні гроші. Зазначені обставини він навів й під час судового розгляду, про що свідчить дані технічного носія фіксації судового процесу.

Проте, ця інформація взагалі відсутня у вироку місцевого суду, версія обвинуваченого належним чином не перевірена та не спростована, що свідчить про те, що суд не виконав своєї основної функції здійснення правосуддя, фактично порушив право обвинуваченого на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим.

Дані порушення кримінального процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є істотними, так як перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Перешкоджають вони й усунути їх та переглянути провадження в апеляційному порядку згідно вимог ст.404 КПК України, так як докази під час судового розгляду, як вбачається з вироку, фактично взагалі не досліджувалися, а розгляд справи по суті є виключною компетенцією суду першої інстанції.

У зв`язку з викладеним, на підставі ст.415 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, повно й всебічно, з додержанням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, на умовах змагальності та диспозитивності, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх належність, допустимість та достатність, врахувати доводи апеляційної скарги прокурора, та, відповідно до вимог ст.370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області