АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/592/16-к Номер провадження 11-кп/786/560/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК - О.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілого захисника обвинуваченоїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Чутове Полтавської області, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, маюча на утриманні двох неповнолітніх дітей, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, несудима,

визнана винуватою та засуджена за ч.1 ст.115 із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнана винуватою в тому, що 19 червня 2016 року близько 18 год. 50 хв., перебуваючи разом зі своїм чоловіком ОСОБА_10 у приміщенні літньої кухні за місцем проживання в АДРЕСА_2 , на ґрунті складних подружніх відносин, в стані емоційного збудження, з мотивів особистої неприязні, умисно вбила його, нанісши ножем, який тримала у правій руці, один удар в ліву половину грудної клітини.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в зв`язку з безпідставним застосуванням при призначенні покарання ст.69 КК України та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі. При цьому зазначає, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин відносно свого чоловіка та батька своїх дітей, не намагалась уникнути конфлікту з потерпілим та визнала вину лише частково.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачена ОСОБА_9 просить залишити вирок без змін, врахувавши повне визнання вини та правдивість показань, вжиття заходів для надання потерпілому медичної допомоги, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, протиправну поведінку чоловіка, а також думку його батька, який просив не позбавляти її волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 наголошує про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченої та просить не позбавляти її волі, врахувавши, що малолітні діти потребують лікування та догляду матері, а сама ОСОБА_9 щиро розкаюється та не бажала настання таких наслідків.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, потерпілого, який просив не позбавляти ОСОБА_9 волі, обвинувачену, яка щиро каялася та висловлювала жаль з приводу вчиненого, захисника, який вважав за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування приписів ст.69 КК України при призначенні покарання є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 КК України та приписів п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.2 вказаної постанови, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого

законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Як убачається із матеріалів провадження, суд обґрунтовано визнав пом`якшуючі покарання обставини - вжиття заходів та надання медичної допомоги потерпілому відразу після вчинення злочину і наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей 2010 та 2015 років народження, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину.

Враховуючи, що обвинувачена є досить молодою жінкою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, позитивно характеризується, з огляду на думку потерпілого ОСОБА_7 батька загиблого, який наголошував про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченої та просив не позбавляти її волі, суд дійшов правильного висновку про можливість призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованого злочину.

Більше того, відповідно до наданих апеляційному суду довідок, обвинувачена на час розгляду справи апеляційним судом перебуває у стані вагітності, а її син ОСОБА_11 2010 року народження хворіє, був прооперований та потребує повторного хірургічного втручання.

Часткове визнання вини, про що наголошує прокурор в апеляційній скарзі, пояснюється незгодою обвинуваченої з окремими деталями інкримінованих їй дій.

Оцінюючи, як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини кримінального провадження, особу винної та її ставлення до вчиненого, а саме щире каяття та розуміння наслідків, колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченої для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість застосування положень ст.69 КК України.

Рішення місцевого суду про призначення ОСОБА_9 покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, належним чином вмотивоване, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме покарання є справедливим та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

Тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.418 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_12 ОСОБА_3 ОСОБА_4