Справа № 495/421/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0001186 відносно:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

законний представник потерпілого ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого,

обвинувачений ОСОБА_3

законний представник обвинуваченого ОСОБА_8

представник інспекції служби по справам неповнолітніх ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 29.04.2016, о 23 годині, перебуваючи біля магазину «Вікторія», що розташований по вул. Звягинцева в с. Петрівка Білгород-Дністровського району Одеської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 , рану нижньої повіки лівого ока, для загоєння якої необхідно термін більше 6, але не більше 21 дня, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого, потерпілого, законного представника неповнолітнього потерпілого, відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 в ході досудового слідства та судового розгляду свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Судом обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснено зміст ст. 349 ч. 3 КПК України про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

Обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.2 КК України визнав повністю, і показав суду, що дійсно 29.04.2016, о 23 годині, він знаходився біля магазину «Вікторія», що розташований по вул. Звягинцева в с. Петрівка Білгород-Дністровського району Одеської області, побачив потерпілого ОСОБА_5 , з яким раптово виникли неприязнені відносини. Він умисно спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодженні. У скоєному щиро розкаявся та просив його суворо не карати. Він шкодує, що так трапилось та негативно відноситься до своїх дій.

Допитана в судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого, пояснила, що обвинувачений є її сином. Раніше її син до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягався, дома слухається, вплив над сином вона має, в подальшому правопорушення здійснювати не буде. Просить суд строго не карати та надати можливість йому стати на шлях виправлення.

Потерпілий ОСОБА_5 , у судовому засіданні пояснив суду, що 29.04.2016, о 23 годині, він знаходився біля магазину «Вікторія», що розташований по вул. Звягинцева в с. Петрівка Білгород-Дністровського району Одеської області, та побачив обвинуваченого ОСОБА_3 , який підійшов до нього та попросив у нього спочатку цигарки, а потім сірники. Він відповів, що він не курить. Потім, обвинувачений ОСОБА_10 спровокував сварку, після чого наніс йому удар в обличчя, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження рану нижньої повіки лівого ока, внаслідок чого він вимушений був звертатися в лікарню за медичною допомогою. Просить суд обвинуваченого покарати строго, незважаючи на те, що він попросив у нього вибачення.

Законний представник неповнолітнього потерпілого, пояснив суду, що потерпілий ОСОБА_5 є його сином, якого він може охарактеризувати з позитивної сторони. 29.04.2016 року його син прийшов додому приблизно в 23.00 години, на обличчі були тілесні ушкодження, а саме рана нижньої повіки лівого ока, внаслідок чого вони вимушені були звертатися в лікарню за медичною допомогою.

Оцінюючи докази у сукупності суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 125 ч.2 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Під час здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх суд зобов`язаний забезпечувати точне й неухильне застосування чинного законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією, Кримінальним кодексом, Кримінальним процесуальним кодексом, положеннями інших нормативно-правових актів, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.89, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.85 («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.
Кримінальне провадження щодо неповнолітніх здійснюється у загальному порядку з урахуванням особливостей, передбачених гл.38 КПК, та із дотриманням принципу забезпечення реалізації неповнолітніми особами права користуватися додатковими гарантіями, встановленими національним законодавством та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою. Якщо норми КПК суперечать такому міжнародному договору, застосуванню підлягають згідно із ч.4 ст.9 КПК положення відповідного договору.
Крім того, суд враховує що закріплений законом особливий підхід до неповнолітніх зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації кримінальної відповідальності; дотримуватися принципу найкращих інтересів дитини, закріпленого в ст.3 Конвенції ООН про права дитини, який полягає в тому, що, якщо певна правова норма може по-різному тлумачитися, застосуванню підлягає те тлумачення, яке найкращим чином відповідає інтересам дитини.
Під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст.3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень гл.29 КПК і розд.XI КК.
Однією з форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника. Так, відповідно до п.10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників. На цьому наголошується й в п.23.2 рекомендації СМ/Rес(2008)11 Комітету міністрів Ради Європи державам членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_3 обвинувачення за ст.125 ч.2 КК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про призначення покарання обвинуваченому.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані характеризуючи особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується негативно, працює, не одруженого, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Крім того, суд враховує тяжкість скоєного злочину, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, щиро розкаявся у скоєному.

Під час призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховуває, що вік неповнолітньої особи згідно з п.3 ч.1 ст.66 КК є обставиною, яка пом`якшує покарання незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду кримінального провадження повноліття.
Враховуючи пом`якшуючі обставини, те, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем мешкання характеризується негативно, є неповнолітнім, суд вважає можливим обрати у відношенні обвинуваченого покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосування до нього покарання у вигляді громадських робіт.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню відсутній.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 370, 374, 392, 395, 368, 370, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і на підставі санкцій даної статті призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 на досудовому слідстві не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1