Справа № 159/5213/15-к Провадження №11-кп/773/49/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.128 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня спеціальна, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, в силу ст.89 КК України судимості не має,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.128 КК України, та йому призначено йому покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди спричиненої злочином, задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50000 гривень.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він, 01 червня 2015 року, близько 04.00год., перебуваючи неподалік перехрестя по вулиці Косачів та бульвару Лесі Українки, під час суперечки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 , два удари кулаками по тулубу, після чого не маючи мети заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень та не передбачаючи можливості їх настання, хоча повинен був та міг передбачити їх, діючи з більшою обачністю, умисно наніс один удар в підборіддя ОСОБА_7 внаслідок чого останній втратив свідомість та, впавши спиною назад, вдарився потиличною ділянкою голови об бордюр, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді політтравми; закритої черепно-мозкової травми зі зламом кісток склепіння черепа з переходом на основу та забоєм головного мозку, лівобічної післятравматичної глухоти, поверхневої забійної рани потиличної ділянки та забою нижньої щелепи справа, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
У поданій апеляційній скарзі потерпілий, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що як органи досудового розслідування, так і суд першої інстанції необгрунтовано прийшли до висновку про необхідність кваліфікації злочинних дій обвинуваченого за ст.128 КК України. Вважає, що дії обвинуваченого підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 КК України, оскільки, як можна зрозуміти зі змісту самої скарги, не було встановлено що третій удар, який наніс обвинувачений потерпілому, є необережним. Окрім того вказує, що при вирішенні цивільного позову суд не послався на норми матеріального та процесуального права. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування потерпілого та адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора та обвинуваченого, які, кожен зокрема, заперечили скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_9 необережного тяжкого тілесного ушкодження. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Також, суд першої інстанції підставно взяв до уваги визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_13 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 , проведеними висновками судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Показання обвинуваченого, потерпілих та вказаних свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення.

Вище наведені докази вказують про наявність в діях ОСОБА_9 ознак злочину, за який його засуджено.

Доводи потерпілого про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ст.128 КК України є безпідставними, оскільки заподіяння тяжкого тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю. Таким чином, як органами досудового розслідування, так і судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані саме за ст.128 КК України, а не за ст.121 КК України. Окрім того, в ч.1 ст.337 КПК України зазначено, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Посилання потерпілого в своїй скарзі на ряд порушень норм КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляції потерпілого, по справі не виявлено.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому у сумі 50000 гривень, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.23 ЦК України в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого щодо нього кримінального правопорушення і вирішив його цивільний позов в повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Статтями 415, 412 КПК України визначені порядок та підстави для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, однак апеляційний суд не встановив таких підстав, не наведені такі підстави і в самій апеляційній скарзі потерпілого.

Таким чином, доводи потерпілого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому апеляційна скарга потерпілого до задоволення не підлягає.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, звертає апеляційний суд увагу на те, враховуючи вимоги апеляційної скарги, що згідно ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а у відповідності до вимог ч.2 ст.416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді