Дата документу Справа № 331/4649/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/435/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, не маючого постійного місця реєстрації, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 12 червня 2016 року о 13 годині 10 хвилин, будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, знаходячись на трамвайній зупинці «площа Пушкіна» біля будинку № 109 по проспекту Соборному в місті Запоріжжі, підійшов до ОСОБА_9 та шляхом ривку відкрито викрав майно останньої, а саме: ланцюжок 585 проби вагою 7,30 грамів вартістю 7000 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази, початок строку відбування покарання, зарахування у строк покарання терміну попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини і правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просив зазначений вирок суду в частині призначеного покарання змінити, вимагаючи звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги; з`ясувавши думку прокурора, яка заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Вимагаючи звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання у відповідності до ст.75 КК та покладенням передбачених ст.76 КК обов`язків, захисник виходив з того, що обвинувачений повністю визнав свою вину, та щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої, дав правдиві і об`єктивні пояснення на досудовому слідстві і в суді, сприяв встановленню об`єктивної істини у справі, не ухилявся від проведення слідчих дій, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню доньку. Обтяжуючих покарання обставин суд не встановив.

Проте з такими доводами і вимогами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин. Санкція статті, за якою обвинуваченого визнано винним, передбачає покарання лише у виді позбавлення волі. Тому заперечення захисника про необґрунтованість обрання судом покарання у виді позбавлення волі є безпідставним.
Захист наполягав на застосуванні до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК і звільненні його від відбування покарання з іспитовим строком.
Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 раніше аж 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі у більшості випадків за вчинення тяжких корисливих злочинів. Обвинувачений має 4 непогашені у встановленому законом порядку судимості. Злочин, за який ОСОБА_8 притягнуто до відповідальності оскарженим вироком, вчинено лише через 3 місяці після останнього його звільнення з місць позбавлення волі.

Наведені обставини красномовно свідчать про сталий кримінально-спрямований образ життя ОСОБА_8 . Тому судова колегія не вбачає жодних підстав вважати, що виправлення ОСОБА_8 можливе без його ізоляції від суспільства.

Пом`якшуючі покарання обставини, на які посилався в своїй апеляційній скарзі захисник, районний суд належним чином прийняв до уваги, в зв`язку з чим призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання також строк його попереднього ув`язнення з 18.11.2016 року (включно) до 16.03.2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4