Справа №485/1254/16-к 12.12.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
секретаря ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду, прийняти об`єктивне рішення щодо його умовно-дострокового звільнення.
Ухвалою суду клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Провадження №11-кп/784/941/16 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст.ст. 537,539 КПК Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі засуджений посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду клопотання не враховано, що за час перебування у Снігурівській ВК він не допускав порушень режиму, що, на думку апелянта, свідчить про те, що він став на шлях виправлення. Вказує, що має одне заохочення за участь у капітальному ремонті однієї з палат закладу, тобто приймає участь у благоустрої колонії. Також вважає протизаконним те, що його з відкритою формою туберкульозу хочуть змусити працювати на виробництві. Просить взяти до уваги, що він не може заробляти заохочення фізичною працею, оскільки хворіє на туберкульоз.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_4 засуджений 30 вересня 2013 року вироком Літинського районного суду Вінницької області за ст.ст.309 ч.1, 317 ч.1, 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк покарання за вироком суду рахується з 09.01.2014 року, кінець строку 09 січня 2018 року.
Відбутий строк покарання, станом на 13 жовтня 2016 року, складав два роки дев`ять місяців чотири дні, що складає більше половини призначеного строку покарання.
05 жовтня 2016 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, як такого, що довів своє виправлення.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд вказав, що засуджений не довів свого виправлення. Заохочення не носять систематичного характеру, активності своєю поведінкою ОСОБА_4 не виявляє, хоча стан його здоров`я цього не виключає.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання: відповідно до ч. 2 якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; відповідно до п.2 ч. 3 зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно з положеннями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , судом повно та об`єктивно з`ясовані обставини справи, дано оцінку поведінці засудженого і його ставленню до праці під час відбування покарання.
Так, судом було взято до уваги, що ОСОБА_4 відбуває покарання у Снігурівській ВК № 5 з 31 січня 2014 року з проходженням курсу протитуберкульозного лікування. За час відбування покарання засуджений має посередню характеристику. На виробництві установи не працевлаштований. Має одне заохочення 30 вересня 2016 року правами начальника відділення за зразкову поведінку і сумлінне лікування. Стягнень за час відбування покарання ОСОБА_4 не має. Участі в організації виховних заходів засуджений не приймає. До участі у програмі диференційованого впливу "Правова просвіта" ставиться формально. До робіт самодіяльних організацій не бажає залучатись, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє.
Згідно з рішенням комісії Снігурівської ВК №5 Миколаївської області з розгляду питань про можливість представлення засуджених до умовно-дострокового звільнення від 15 вересня 2016 року засудженому відмовлено в поданні матеріалів до суду на умовно-дострокове звільнення, як такому, що не довів свого виправлення, та потребує часу для усвідомлення наслідків скоєнного злочину.
Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені дані, що характеризують засудженого та, з`ясувавши думку представників виправної колонії, які наполягали на тому, що засуджений не довів свого виправлення, ухвалив обґрунтоване рішення про необхідність відмови у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Посилання апелянта на те, що він не може заробляти заохочення фізичною працею, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах провадження не міститься даних, які б свідчили про те, що засудженого за станом здоров`я не може бути залучено адміністрацією колонії до праці.
До того ж, судом було надано оцінку не тільки ставленню засудженого до праці, а й недостатності сумлінної поведінки останнього, які б свідчили про виправлення засудженого. Той факт, що за час відбування покарання ОСОБА_4 має одне заохочення та не має стягнень не вказують на те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та його звільнення умовно-достроково від відбування покарання.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України, суд,-
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3