АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/4074/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/806/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0003235на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калінінська Калінінського району Краснодарського краю РФ, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, 2015 року народження, працюючого гірничим майстром шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, з призначенням йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи.
Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 976 грн. 66 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Речові докази рукавички чорного кольору, виконані частково із шкіри та матерії з вирізами для пальців, які знаходиться в камері зберігання речових доказів Саксаганського ВП знищити після набрання вироком законної сили.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9

потерпілий ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить, вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19.09.2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.122 КК України - скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

За вироком суду, ОСОБА_6 , 15 серпня 2014 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, знаходячись поблизу будинку №2, розташованого на вул. Житомирській в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на ґрунті існуючих тривалих неприязних стосунків, з метою заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, керуючись умислом на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наніс не менше двох ударів правою ногою в область лівого стегна і два удари кулаком правої і лівої руки в область щелепи ОСОБА_7 , чим завдав останньому тілесних ушкоджень у виді синця лівого стегна та перелому нижньої щелепи в області кута праворуч і 5-го зубу ліворуч зі зміщенням уламків, які згідно висновку експерта №2059 від 15.09.2014 року віднесені до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.122 КК України, вважає, що вирок Саксаганського районного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.414 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання, тяжкості кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості призначеного покарання.

Посилаючись на те, що судом першої інстанції не дотримано вимог статтей 50,65 КК України та вимог п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував в повній мірі тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості і призначив покарання із застосуванням ст. 75 КК України, яке не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, в результаті чого не буде реалізована мета покарання у виді попередження вчинення злочинів як самим засудженим так і іншими особами.

Так, ОСОБА_6 вину визнав частково, у скоєному не розкаявся, завдані збитки не відшкодував, що свідчить, що про те, що він належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді:

Прокурор просив задовольнити його апеляційну скаргу, вирок суду скасувати на підставах зазначених в його апеляційній скарзі, та ухвалити новий вирок.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 кожен окремо, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпілий ОСОБА_7 просив залишити вирок суду без змін, апеляцію прокурора без задовлення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 0003235 -залишити без змін. Апеляційну скаргу прокурора на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 0003235 - залишити без задоволення. Посилаючись на те, що між ним і потерпілим відбувалася бійка 15.08.2014 року на судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Про те, що він, ОСОБА_12 розкаявся одразу після скоєного свідчить те, що після того як під час сумісної бійки потерпілий ОСОБА_7 впав на землю він зі своєї сумки дістав воду та вмив потерпілому обличчя, щоб привести до пам`яті, після чого перетягнув його до бордюри. Вказане також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , що містяться у матеріалах провадження.

Зазначене прокурором в апеляції твердження, що ним не були відшкодовані завдані збитки не відповідає дійсності, оскільки ним, ОСОБА_6 було через кур`єрську доставку направлено ОСОБА_7 конвертом частину присудженого судом у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, проте згідно кур`єрського повідомлення від 03.10.2016 року ОСОБА_7 відмовився прийняти конверт з грошима (копію кур`єрського повідомлення від 03.10.2016 року додає). Добровільне відшкодування завданих збитків з неможливе з вини самого потерпілого, який відмовлявся від нього приймати кошти і навіть відмовився від кур`єра прийняти кошти.

Крім того, він має вищу освіту, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, 2015 року народження, дружина не працює перебуває у відпустці по догляду за дитиною,він працює гірничим майстром шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК», раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З роботи характеризується позитивно, характеристики знаходяться в матеріалах провадження.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу іншими сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягаює задоволенню виходячи з наступного

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.122 КК України ґрунтуються на зібраних по кримінальному провадженню доказах, яким у відповідністю зі ст.374 КПК України судом була надана належна оцінка у вироку і в апеляційній скарзі не оскаржується.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізучи апеляційну скаргу прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та обставинам кримінального провадження, внаслідок м`якості, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому призначено згідно з вимогами ст. 65 КК України.
Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який визнав себе винним частково, раніше не судимий (т. 1 а.кп. 139), на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.кп. 140-141), за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (т. 1 а.кп. 142,143); обвинувачений є достатньо молодою людиною, має постійне місце проживання, працює на шахті, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження(т.2, а.кп.35) судом враховано відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання відповідно до ст. ст.66,67 КК України, та на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість досягнення мети кримінального судочинства щодо обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом призначення йому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 122 КК України, зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Крім того, слід зазначити, що до початку розгляду справи в суді апеляційної іністанції обвинуваченим ОСОБА_6 робилися спроби відшкодування шкоди , обвинувачений не відмовлялвся відшкодовувати шкоду

На 08 12 2016 року матеріальна і моральна шкода відшкодована повністю у розмірі 11 тисяч гривень, що підтверджено наданою розпискою.

. Добровільне відшкодування завданих збитків з боку обвинуваченого підтвердив у апеляційному суді потерпілий, вказавши , що йому повністю відшкодована як матеріальна так і моральна шкода

На час апеляційного розгляду обвинувачений вину визнав повністю, потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого волі, залишити вирок без змін
У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування ст.75 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 оскільки вирок є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, оскільки суд при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував, в тому числі дані про які вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі, як на підставу для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання
Обставини, зазначені прокурора у своїй апеляційній скарзі, суду першої інстанції були відомі та у сукупності були враховані при ухваленні оскаржуваного вироку, а нових обставин, які б давали підстави для призначення обвинуваченому більш суворого покарання прокурором в апеляційній скарзі не зазначено.
А тому доводи прокурора про незаконність вироку суду першої інстанції, через невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними і такими, що констатуються прокурором з формальних підстав.
Тому на підставі викладеного, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛ А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України - залишити без змін.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не обирався.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4