Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
заучастю:
прокурораОСОБА_4 ,
захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 11 липня 2017 року кримінальну справу щодо ОСОБА_6 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року стосовно вказаного засудженого,
встановила:
За вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 жовтня 2015 року, залишеним без зміни апеляційним судом

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, такого,
що не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди стягнуто відповідно 5155,50 грн та 50000 грн.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати у справі.

Судом ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному вбивстві, вчиненому за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, 29 квітня 2012 року близько 02.00 год. неподалік магазину «24 години» на вул. Перекопській, 199 А у м. Херсоні ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння на ґрунті особистих неприязних відносин умисно з метою позбавлення життя завдав ОСОБА_8 декількох ударів кулаком в обличчя. Попри те, що потерпілий намагався втекти, ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел на вбивство, наздогнав його між будинками АДРЕСА_1 НОМЕР_1 і 199-А на згаданій вулиці й, ударивши ногою по голові, збив із ніг. Потім ОСОБА_6 , завдаючи кулаком правої руки ударів ОСОБА_8 в обличчя, лівою рукою здавив його шию, водночас натискаючи всією масою свого тіла. В результаті таких дій ОСОБА_6 . ОСОБА_8 було заподіяно численних тілесних ушкоджень, у тому числі тяжких, від яких він помер на місці події.

У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і направити справу на новий апеляційний розгляд. На думку прокурора, обраний ОСОБА_6 захід примусу за своїм розміром є явно несправедливим унаслідок м`якості. Скаржник вважає, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені місцевим судом порушення ст. 65 КК, не врахував повною мірою ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обтяжуючих обставин, а також позиції потерпілої, котра наполягала на суворому покаранні, внаслідок чого необґрунтовано відмовив у задоволенні апеляції сторони обвинувачення. За твердженням прокурора, суд апеляційної інстанції мав постановити свій вирок, проте не зробив цього й ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання заявлених касаційних вимог, пояснення захисника, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи, наведені у поданій скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Касаційне провадження у цій справі здійснюється з урахуванням положень п. 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, а також принципу правової визначеності щодо дії норм кримінально-процесуального закону в часі. Отже, вирішуючи питання про наявність чи відсутність визначених у ст. 398 КПК 1960 року підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, касаційний суд керується приписами статей 370 372 вказаного Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильність юридично-правової оцінки діяння за ч. 1 ст. 115 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК покарання є заходом примусу, яке полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого; особі, котра вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 399 КПК 1960 року вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов?язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи. Як випливає зі змісту положень ст. 400 вказаного Кодексу, під час такого розгляду застосування суворішого покарання допускається тільки за умови, що судове рішення було скасовано у зв`язку з необхідністю посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оспорюване рішення щодо ОСОБА_6 , не порушив цих законодавчих приписів.
За матеріалами справи, вона неодноразово переглядалась у порядку касаційної процедури.

Так, Апеляційний суд Херсонської області 25 червня 2013 року залишив без зміни вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 вересня 2012 року, яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, задовольнивши частково касаційну скаргу потерпілої, 03 липня 2014 року скасував згадану ухвалу апеляційного суду і направив справу на новий апеляційний розгляд через м`якість обраного засудженому заходу примусу. За результатами повторного розгляду справи вказаний апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і 05 серпня 2014 року ухвалив свій вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, а в решті вирок місцевого суду залишив без зміни.

Цей новий вирок апеляційного суду було оскаржено прокурором на підставі м?якості призначеного покарання, а засудженим через суворість заходу примусу. Крім зазначеного, обидва скаржники стверджували про істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Суд касаційної інстанції, розглянувши подані касаційні скарги, задовольнив їх частково, 19 лютого 2015 року скасував оспорюване рішення через істотні порушення вимог статей 378, 399 КПК 1960 року (тобто на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 398 вказаного Кодексу) і направив справу на новий апеляційний розгляд. Як убачається з ухвали, касаційний суд визнав за необхідне перевірити обґрунтованість доводів прокурора щодо проведення судового слідства, а також тверджень скаржників стосовно порушення права ОСОБА_6 на захист. Вказівки на те, що за умови доведеності того ж обсягу обвинувачення, призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років за розміром є м`яким, в ухвалі касаційного суду не міститься.

За результатами вкотре проведеного розгляду апеляційний суд 08 квітня 2015 року скасував вирок місцевого суду від 26 вересня 2012 року щодо ОСОБА_6 і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, який 22 жовтня 2015 року засудив ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Постановлений вирок Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 29 березня 2016 року залишив без зміни.

З огляду на викладене, враховуючи правила ст. 400 КПК 1960 року, доводи в касаційній скарзі прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 більш суворого покарання не можна визнати прийнятними.

Таким чином, правових підстав вважати обране ОСОБА_9 покарання явно несправедливим унаслідок м?якості, колегія суддів не вбачає.
Крім того, апеляційний суд ретельно перевірив усі зазначені в апеляції сторони обвинувачення аргументи щодо порушень ст. 65 КК та м?якості призначеного засудженому заходу примусу, які за змістом є майже аналогічними тим, що наведені в касаційній скарзі, й умотивовано залишив апеляційні вимоги прокурора без задоволення, зазначивши підстави, через які визнав їх необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду від 29 березня 2016 року не суперечить вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Істотних порушень норм права, які відповідно до статей 370, 372, 398 КПК 1960 року ставлять під сумнів справедливість оскаржуваного судового рішення та є безумовними підставами для його скасування і направлення справи на новий апеляційний розгляд, про що йдеться в касаційній скарзі, під час касаційного провадження не встановлено.

Тому касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 394, 396 КПК 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

ухвалила:
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції без задоволення.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3