Провадження № 1-кп/168/6/17
Справа № 168/820/16-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.01.2017 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Стара Вижівка в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:
26.09.2016 р. близько 12.30 год. ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 в ході суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів (не менше двох) кулаками обох рук в область обличчя, внаслідок чого останній впав на землю спиною донизу, після цього надавив коліном правої ноги йому на тулуб, біля грудної клітини та умисно наніс декілька ударів (не менше двох) обома руками в область обличчя потерпілого, після чого відпустив. Коли потерпілий піднявся і почав бігти до свого будинку, то наздогнав його та умисно наніс декілька ударів (не менше двох) обома руками в область обличчя, заподіявши потерпілому в результаті таких дій легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця в правій позавушній ділянці та саден в ділянці обличчя, таким чином, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні злочину не визнав, оскільки ударів потерпілому не наносив. Дав показання про те, що 26.09.2016 р. прийшов на подвір`я потерпілого забрати коня, якого вони з потерпілим спільно утримують кожен в себе по черзі по 1 тижні, також розмова розпочалась за гроші, які потерпілий винен іншій людині. З цього приводу вони пішли з подвір`я в напрямку центру села, коли підійшли за трансформатор, то потерпілий згадав, що взяв гроші і не було вже потреби йти до знайомого, тому вони повернулись, щоб іти назад. Потерпілий сказав, що коня сховав, гроші віддасть за коня, кинув на землю 300 грн., а на запитання (вже вдруге) про те де сховав коня, потерпілий схопив камінь замахнувся в його сторону. Однак, він зміг вирвати камінь в потерпілого, після цього потерпілий пішов додому, а він йшов за потерпілим на відстані близько пів метра, але майже паралельно. Йдучи, він знов питав в потерпілого де він сховав коня, після чого потерпілий, який ішов трохи попереду, розвернувся і хотів схопити його руками за ноги, тому впав на землю. В даний момент прибігла ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , розпочалась суперечка, а всі інші свідки приїхали, коли вже конфлікт був вичерпаний. Після цього всі розійшлись по домах. Стверджує, що потерпілий, коли ішов додому, то не мав на собі ніяких видимих плям на обличчі, а лише коли він з поліцейськими прийшли до потерпілого на подвір`я, то на обличчі потерпілого вже була свіжа кров. Пояснити чому куртка в потерпілого знаходилась на землі або чому він її зняв, не може.

Факт вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, незважаючи на заперечення ним вини, підтверджується дослідженими доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що на пропозицію обвинуваченого він пішов з останнім в село, щоб з`ясувати питання щодо боргу. Відійшовши на 300 м від будинку, обвинувачений погодився, що він віддав заборговані кошти і вони повернулись назад. Пройшовши 50 м, обвинувачений запитав де кінь, він відповів, що кінь на пасовищі. Тоді обвинувачений взяв його руками за груди (за куртку), почав бити лівою і правою руками по обличчі, від цих ударів він впав. Коли лежав на землі продовжив наносити удари руками по обличчі, потім якось відпустив. Він, піднявшись, почав рухатись в сторону дому, а обвинувачений його наздогнав, потягнув рукою за куртку, внаслідок чого куртка знялась. Продовжив бити по обличчі руками, від цього його шапка злетіла. Обвинувачений не зважав на прохання матері припинити ці дії, ще через дві хвилини прибігла його дружина ОСОБА_7 . Кількість нанесених ударів точно не пам`ятає, оскільки не рахував їх, з огляду на такі обставини;

-показаннями свідка ОСОБА_7 (дружина потерпілого) про те, що до них на подвір`я прийшов ОСОБА_4 з матір`ю, спитав чоловіка про гроші і про коня, після чого вони обоє пішли в село в сторону магазину. Вона з матір`ю обвинуваченого залишились на подвір`ї. Через деякий час вона вийшла з хати і побачила, що обвинувачений і потерпілий повертаються назад і б`ються біля трансформатора, бачила, що кілька разів обвинувачений наніс удари руками потерпілому, при цьому її чоловік падав. До місця події прибігла також і ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (мама обвинуваченого), проте, самого початку бійки не бачила. В чоловіка була знята куртка;

-показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що вона бачила бійку між обвинуваченим і потерпілим, яка відбувалась недалеко від їхніх будинків на дорозі, бачила, що потерпілий лежить на землі, а обвинувачений нахилився над ним, також бачила як обвинувачений наносить удари потерпілому по обличчю, куртка потерпілого і шапка знаходились на землі. Після бійки в потерпілого була кров на обличчі і синці;

-показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що бачив, що обвинувачений бив, потерпілого рукою по обличчю, це також бачили ОСОБА_9 і ОСОБА_8 і, бачив кров на обличчі потерпілого. Суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 незважаючи на те, що в показаннях свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є розбіжності щодо відстані, з якої вони бачили бійку, кількості ударів, які наносив потерпілому обвинувачений, однак сам факт нанесення ударів потерпілому цими показаннями підтверджується;

-показаннями свідка ОСОБА_8 (мати обвинуваченого) про те, що вона з сином прийшла до потерпілого з`ясувати де кінь, якого останній мав віддати їм. Після цього син з потерпілим пішли по вулиці в сторону центру, незабаром вона побачила, що вони повертаються, йдуть поряд. Бачила, що потерпілий кілька разів падав, його куртка і шапка лежала неподалік на землі, вона стала йти їм назустріч. За 70 від будинку, вони троє зупинились, ніхто нікому не наносив удари, лише потерпілий впав в ноги обвинуваченого, намагаючись схопити обвинуваченого руками, після цього прибігла дружина потерпілого та ОСОБА_9 . На обличчі потерпілого вперше побачила кров вже після приїзду поліції;

-показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що потерпілий і обвинувачений відійшли до пилорами і стали сваритись, чув між ними погрози і нецензурну лайку, бачив жести, якісь схожі на боротьбу, вони махали руками. Згодом обвинувачений пояснив це тим, що намагався ухилитись від удару куском асфальту зі сторони потерпілого, якого вдалось вибити з рук. Бачив, що потерпілий скинув куртку і кинувся ніби боротись з обвинуваченим, намагався схопити за пояс останнього. Потерпілий впав на бік і пошкодив обличчя до куща ожини. Потім відійшли кілька метрів, до них прийшла мати обвинуваченого, а згодом свідки. Сам безпосередньо спостерігав за подіями з подвір`я обвинуваченого;

-рапортом про прийняття заяви, згідно з якими ОСОБА_7 звернулась в телефонному режимі та повідомила про факт побиття її чоловіка сусідом. Суд не бере до уваги доводи захисника щодо розбіжностей в протоколі щодо часу коли відбулась бійка, оскільки вони не є суттєвими і на висновок суду про наявність події злочину не впливають;

- висновком експерта №141 від 27.09.2016 року, згідно з яким в потерпілого виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця в правій позавушній ділянці та саден в ділянці обличчя.

Доводи захисника про те, що у висновку експерта не вказано від дії якого предмета утворились вони, не свідчать про неналежність та недопустимість цього доказу. Згідно з цим висновком тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета і можливо за обставин у період і в термін, вказаних в постанові про призначення експертизи. Обставини, встановлені у висновку експерта, узгоджується з іншими доказами, в тому числі, показаннями потерпілого щодо переліку тілесних ушкоджень, часу, механізму нанесення тілесних ушкоджень, їх локалізації та обставин нанесення, вказаних потерпілим. Таким чином, підстав сумніватись в достовірності висновку експерта суд не вбачає, оскільки він відповідає вимогам закону, а тому визнає його належним і допустимим доказом;

-амбулаторною карткою потерпілого про те, що він звертався за медичною допомогою в ЦРЛ, зазначив, що побив племінник близько 13.00 год. 26.09.2016 р. і не перебував в стані сп`яніння;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.11.2016 р., згідно з яким в ході процесуальної дії потерпілий вказав, що обвинувачений схопив лівою рукою потерпілого, наніс один удар долонею в обличчя, після цього відпустив, наніс декілька ударів обома руками в область обличчя, від ударів потерпілий впав на землю, нахилився над ним, наніс декілька ударів рукою в обличчя. Після того потерпілий піднявся і пішов з обвинуваченим в напрямку будинку, пройшли 70 м, обвинувачений наздогнав його, схопив правою рукою за куртку, від чого куртку зняв, в цей час до них почали іти ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , обвинувачений знов наніс удари руками потерпілому в обличчя.

Заслуговують на увагу доводи захисника про те, що під час проведення даної процесуальної дії статистом і понятим була одночасно та ж сама особа. Проте, назважаючи на це, викладені в цьому протоколі обставини, були підтверджені в судовому засіданні показаннями потерпілого. А також про те, що потерпілий падав, коли ішов із обвинуваченим, підтвердила свідок ОСОБА_8 ; про те, що шапка і куртка потерпілого знаходились на землі, неподалік від місця, де потерпілий і обвинувачений бились, підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ; про те, що відбувалось щось схоже на бійку, оскільки потерпілий і обвинувачений розмахували руками, підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Доводи захисника про те, що потерпілий не може чітко і однозначно пояснити яким саме чином обвинувачений наніс йому удари - кулаками чи долонями, не впливають на висновок суду і вину обвинуваченого не спростовують, цілком очевидним є той факт, що потерпілий, будучи в такій ситуації, не звертав увагу на такі деталі.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не наносив потерпілому ударів спростовуються висновком експерта, яким зафіксовано тілесні ушкодження, що виникли в нього під час інциденту з обвинуваченим; показаннями свідків, які ствердили, що бачили в той день на обличчі потерпілого сліди крові і пошкодження, а також нанесення ударів потерпілому.

Клопотань у ході судового розгляду щодо скарг на дії чи бездіяльність органу досудового слідства учасники провадження не заявляли, тому суд не бере до уваги пояснення захисника в судових дебатах про порушення права на захист.

Таким чином, вказані вище докази узгоджуються між собою і є належними і допустимими.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для виправдання обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, немає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, обставини справи, особу винного, який, за місцем проживання характеризується позитивно, бере участь у спортивних змаганнях та громадському житті села, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога і психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, і вважає за необхідне обрати йому найменш суворе покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1