Справа № 302/989/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.05.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, із професійно технічною освітою, не працюючий, раніше не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із моменту взяття його під варту, тобто із часу вказаного в протоколі затримання.
Скасовано арешт, накладений на легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat B-4», реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_1 , темно-синього кольору, який належить ОСОБА_10 й на підставі доручення використовується ОСОБА_6 , повернуто володільцеві або уповноваженій особі за дорученням чи іншим документом.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування 50 (п`ятдесят) тис. гривень матеріальної шкоди та 150 (сто п`ятдесят) тис. моральної шкоди залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що вони мають право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.
Речові докази, які зберігаються в Міжгірському відділенні поліції: одяг і взуття (речі) із трупа ОСОБА_11 ухвалено повернути за заявою потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а в разі неподання ними заяви у встановлені строки, знищити; ушкоджені деталі автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat B-4» ухвалено знищити.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
04 жовтня 2016 року близько 20-ї години, водій ОСОБА_6 , керуючи ввіреним йому технічно справним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat B-4», реєстраційний номерний знак країни Польща НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Буштино Колочава Нижні Ворота», зі сторони с. Негровець Міжгірського району в напрямку смт. Міжгір`я Закарпатської області, проїжджаючи ділянку дороги в с. Синевир Міжгірського району, біля будинку № 1224, де на дорозі відсутня дорожня розмітка й по краях з обох сторін наявні узбіччя та мокре асфальтно-бетонне покриття дороги, у нічний час, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху, діючи самовпевнено та самонадіяно, перед роз`їздом із зустрічним автомобілем марки «Тойота», не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, порушивши вимоги п. п. 1.3; 1.5; 12.2; 12.3; 19.3; 2.10 «а», «б», «в», «г», «ґ», «д», «е» Правил дорожнього руху України (далі - Правил), допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , 1942 року народження, яка, перебуваючи у легкому ступеню алкогольного сп`яніння, йшла проїжджою частиною дороги, ближче до правого узбіччя у попутному напрямку, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому основи та склепіння черепа, крововиливу в головний мозок, забою головного мозку, розривів обох легень, множинних переломів ребер, закритих переломів правої і лівої гомілки, множинних синців на шкірних покривах нижніх кінцівок, саден на шкірних покривах крила носа, правої сідничної ділянки, які виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля. Указані тілесні ушкодження виникли прижиттєво й, відповідно до п. 2.1.3 (а, б, в, г, д) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Отримані ОСОБА_11 тілесні ушкодження, зокрема, поєднана тупа травма грудної клітки та голови призвела до крововиливу в головний мозок, перелому основи та склепіння черепа, розриву легень, який призвів до масивної внутрішньої кровотечі та шоку і який став безпосередньою причиною її смерті. Враховуючи характер та кількість вищевказаних тілесних ушкоджень малоймовірно, що потерпіла мала шанси вижити після надання їй своєчасної медичної допомоги, що підтверджено і висновком судово-медичної експертизи № 52 від 31.10.2016. Невиконання водієм ОСОБА_6 вищевказаних вимог Правил знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, смерті ОСОБА_11 ..
В апеляційних скаргах, які є ідентичними, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказують на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилаються на наступне: висновок суду про те, що пішохід ОСОБА_11 також порушила Правила, що у свою чергу частково сприяло настанню дорожньо-транспортної пригоди, не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами й спростовується, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.10.2016 та доданими до нього схемою та фото таблицею з фотоілюстраціями з місця дорожньо-транспортної пригоди, які свідчать про те, що пішохід ОСОБА_11 в момент наїзду на неї керованого ОСОБА_6 автомобіля, знаходилася на правому узбіччі чи тротуарі, а не на проїзній частині автодороги біля будинку № 1224 в с. Синевир; висновки експерта № 52 від 20.10.2016 та № 519 від 20.10.2016 також не містять відомостей чи висновків про те, що ОСОБА_11 у момент наїзду на неї автомобіля, яким керував ОСОБА_6 , знаходилася на проїзній частині автодороги; висновок суду про те, що зіткнення автомобіля із ОСОБА_11 відбулося на проїзній частині дороги ґрунтується тільки на показаннях свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 , що свідчить про наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вважають, що у вироку суд не вказав на те чому взяв до уваги одні докази, а відкинув інші, а також не конкретизував висновками яких саме експертиз, якими саме протоколами огляду місця події та виявленням яких саме речових доказів підтверджується те, що до моменту настання ДТП ОСОБА_11 рухалася по проїзній частині автодороги. Крім того, вважають, що показання свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 у цій частині не можуть вважатися достовірними, з огляду на те, що дії кожного із цих осіб призвели або є імовірність того, що призвели, до настання ДТП, у зв`язку із чим, ОСОБА_6 зацікавлений давати такі покази для того, щоб йому призначили м`якше покарання, а ОСОБА_12 для того, щоб відкинути від себе підозри щодо можливої причетності до ДТП, що суд не врахував зазначені обставини. Висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся, з`явився із зізнанням, сприяв розкриттю злочину, вважають таким, що не підтверджується якими-небудь доказами. Також, вказують на те, що суд не дослідив обставини, з`ясування яких може мати, або має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що свідчить про очевидну неповноту судового розгляду. Крім того, посилаються на те, що, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини 2 ст. 286 КК України, суд не вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_6 з місця вчиненої ним ДТП утік, залишивши потерпілу ОСОБА_11 без допомоги. Зазначені обставини, на їх переконання, свідчать про наявність у діях ОСОБА_6 складу передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України кримінального правопорушення і є підставою для призначення покарання за сукупністю злочинів. При цьому, вказують і на те, що ОСОБА_6 з`явився із зізнанням до органів поліції через дві доби після вчинення ДТП й, що пом`якшуюча його відповідальність обставина активне сприяння розкриттю злочину, яку суд врахував при призначенні покарання, не підтверджена жодними доказами, що дає підстави вважати, що суд застосував закон, який не підлягає застосуванню. Також вважають, що, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, у тому числі й додаткове у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки, судом не досягнуто передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання. Просять вирок скасувати, ухвалити новий та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворе покарання. У ході апеляційного розгляду просять дослідити протокол огляду місця ДТП від 04.10.2016 та додані до нього схему та фото таблицю з фотоілюстраціями з місця ДТП.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які судове рішення вважали законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни судового рішення не має.
Кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що апеляційним судом потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своєчасно надіслано повідомлення, в якому вказується про час та місце розгляду апеляційних скарг, що потерпілі отримали повідомлення, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням про вручення поштового відправлення. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду кримінального провадження потерпілі заяв про відкладення його розгляду не подавали, про поважність причин неявки на його розгляд апеляційний суд не повідомляли.
Враховуючи те, що вирок у частині залишення цивільного позову без розгляду, обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та скасування накладеного на автомобіль арешту, учасниками процесу не оспорюється, апеляційним судом з урахуванням положень ст. 404 КПК України не перевіряється і визнається таким, що ґрунтується на вимогах закону.
Колегія суддів також вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України та безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказів, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України вважає правильною, тому доводи апеляційних скарг про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відхиляє.
Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, підтверджується наступними доказами.
Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 показав, що 04.10.2016 приблизно о 20-ї годині, у темну пору, керував автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat B-4» у с. Синевир, їхав у напрямку смт. Міжгір`я зі швидкістю 50-60 км/год. Видимість дороги була поганою і в указаному в обвинувальному акті місці під час роз`їзду із зустрічним автомобілем, фари якого засліпили його, він відчув як правою частиною зачепив пішохода, після чого пригальмував і побачив, що зустрічний автомобіль зупинився, сильно злякався, і поїхав у напрямку смт. Міжгір`я, сховав автомобіль, і через два дні з`явився в поліцію, одержавши по телефону від знайомого інформацію, що збита ним особа померла. Також показав, що до події не вживав алкоголь, має стаж водія із часу придбання автомобіля один рік, водійське посвідчення отримав понад чотири роки. Свої дії пояснив тим, що не помітив пішохода, у темну пору доби, який ішов у напрямку руху по проїзній частині дороги посередині смуги руху його автомобіля. Розкаявся у вчиненому й запевнив, що згідний понести покарання, призначене судом. Запевнив, що вживатиме заходів для відшкодування шкоди потерпілим за їх вимогами.
Потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 показали, що про загибель ОСОБА_11 (їх матері і бабусі) дізнались від односельчан через годину після події. На місці ДТП бачили тіло ОСОБА_11 , її взуття і речі на тротуарі, а розбите скло, і дзеркало зовнішнього виду від автомобіля біля тротуару. Тому вважають, що наїзд на потерпілу мав місце на тротуарі, оскільки гальмівного шляху не було. Просять узяти до уваги те, що обвинувачений зник із місця ДТП і з`явився в поліцію після того як зрозумів, що його викрили. Крім того, потерпілі вважають, що обвинувачений має бути покараний реально до позбавлення волі на строк, запропонований прокурором, і повідомили про те, що подали в справі цивільний позов.
Свідок ОСОБА_12 показав, що 04.10.2016, приблизно о 20-ї годині, у темну пору доби, їхав у с. Синевир на власному авто і під час роз`їзду із зустрічним автомобілем помітив, що цей автомобіль збив жінку, яка йшла в напрямку руху цього автомобіля, а йому на зустріч по проїзній частині дороги на смузі руху зустрічного авто. Повідомив, що відразу зупинився. Помітивши, що зустрічний автомобіль після наїзду на пішохода пригальмував, а потім одразу ж від`їхав. По телефону подзвонив у поліцію на 102, а його знайомий на 103. Також повідомив, що швидкість зустрічного автомобіля була в межах не більше 60-70 км/год., що видимість на дорозі в цей час була обмежена із-за темної пори доби та не ввімкненого вуличного освітлення.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 52 від 31.10.2016 смерть ОСОБА_11 настала від поєднаної тупої травми голови і грудної клітки, яка призвела до крововиливу в мозок, перелому основи та склепіння черепа, розривів легень, які призвели до масивної кровотечі і шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, виступаючими частинами кузова автомобіля з пішоходом із послідуючим відкиданням тіла на транспортний засіб та дорожнє покриття. Указані тілесні ушкодження виникли прижиттєво, згідно з п. 2.1.3 (а, б, в, г, ) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, кваліфікуються як тяжкі, і знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті та вкладаються в строк події, яка мала місце 04.10.2016. Згідно цього ж висновку, потерпіла в момент отримання тілесних ушкоджень знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні, а первинний контакт автомобіля з потерпілою в момент зіткнення мав місце в задню поверхню лівого стегна. Окрім вищезазначених ушкоджень, при дослідженні трупа, виявлено також тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів ребер, закриті переломи правої та лівої гомілки, множинні синці на шкірних покривах кінцівок, садна на шкірних покривах крила носа і правої сідничної ділянки. Згідно висновку № 2059 судово-токсикологічного дослідження в крові від трупа гр. ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт 1,00 %, що стосовно живих осіб відноситься до легкого ступеня алкогольного сп`яніння. За висновком судово-медичного експерта малоймовірно, що потерпіла могла б вижити після надання своєчасної медичної допомоги.
Згідно протоколу огляду місця події ДТП і план-схеми та фото таблиць, складених 04.10.2016 у час із 20 години 40 хвилин до 22 години 07 хвилин, у с. Синевир Міжгірського району, на узбіччі (тротуарі) і дорозі навпроти будинку № 1224 виявлено труп жіночої статі на відстані 3 м. від огорожі та 1 м. від лівого кута гаражного приміщення, а також жіночі туфлі, пакет із речами, ушкоджену жіночу брошку, уламки скла від фари автомобіля, моторчик до електродзеркал автомобіля, пластмасові частини до дзеркал на відстанях від 11 до 40 м. від гаража в обидва боки на тротуарі, що прилягає до дороги і дорожньому покритті до тротуару. Указані речі, вилучені з місця ДТП, визнані речовими доказами.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 519 автомобіль марки "Volkswagen" моделі "Passat В-4" із реєстраційним номером Республіки Польща, яким керував ОСОБА_13 в момент ДТП, був технічно справним.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 537 водій автомобіля марки "Volkswagen" моделі "Passat В-4" Самборин СЮ. у дорожній ситуації, яка призвела до ДТП мав діяти згідно вимог пунктів 12.2,12.3 і 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, а пішохід ОСОБА_11 мала діяти згідно вимог п. 4.1 цих Правил. Повний зупиночний шлях автомобіля в зафіксованих дорожніх умовах становив відстань 42,6-52,4 м. Водій автомобіля мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом екстреного гальмування з моменту виникнення для нього небезпеки для руху. З технічної точки зору причиною вчинення ДТП стали обставини, за якими водій ОСОБА_6 з моменту виникнення небезпеки для руху не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування.
Колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. Під час дослідження доказів апеляційним судом, колегія суддів не встановила порушень вимог КПК України при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України.
Крім того, колегія суддів також вважає, що ухвалений вирок відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, що при його ухваленні та проголошенні дотримані вимоги ст. ст. 371, 376 цього Кодексу.
Доводи апеляційних скарг про те, що висновок суду першої інстанції про порушення пішоходом ОСОБА_11 Правил дорожнього руху України, не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами й спростовується, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.10.2016 та доданими до нього схемою та фото таблицею з фотоілюстраціями з місця дорожньо-транспортної пригоди, які свідчать про те, що пішохід ОСОБА_11 у момент наїзду на неї керованого ОСОБА_6 автомобіля, знаходилася на правому узбіччі чи тротуарі, а не на проїзній частині автодороги біля будинку № 1224 в с. Синевир; висновки експерта № 52 від 20.10.2016 та № 519 від 20.10.2016 також не містять відомостей чи висновків про те, що ОСОБА_11 у момент наїзду на неї автомобіля, яким керував ОСОБА_6 , знаходилася на проїзній частині автодороги; висновок суду про те, що зіткнення автомобіля із ОСОБА_11 відбулося на проїзній частині дороги ґрунтується тільки на показаннях свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом і повністю спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження й вищенаведеними доказами.
Крім того, колегія суддів відхиляє й доводи апеляційних скарг про те, що у вироку суд послався на докази, які містять суперечності, не вказав на те чому взяв до уваги одні докази, а відкинув інші, а також не конкретизував висновками яких саме експертиз, якими саме протоколами огляду місця події та виявленням яких саме речових доказів підтверджується те, що до моменту настання ДТП ОСОБА_11 рухалася по проїзній частині автодороги. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує, що апелянти не вказують на те в чому саме полягають суперечності у доказах, а також не вказують на те, в яких саме доказах містяться суперечності. Колегія суддів вважає, що викладені у вироку висновки суду в цій частині ґрунтуються на досліджених судом першої інстанції доказах, яким дана правильна оцінка і які також досліджувались апеляційним судом.
Доводи апеляційних скарг про те, що суд не врахував те, що показання свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 не можна визнавати достовірними, з огляду на те, що дії кожного із цих осіб призвели або є ймовірність того, що призвели, до настання ДТП, що ОСОБА_6 зацікавлений давати показання для того, щоб йому призначили м`якше покарання, а ОСОБА_12 для того, щоб відкинути від себе підозри щодо можливої причетності до ДТП, колегія суддів з урахуванням вищенаведеного також відхиляє і вважає такими, що не підтверджені будь-якими відомостями, містять припущення щодо можливої причетності свідка ОСОБА_12 до шляхово-транспортної пригоди.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що суд не дослідив обставини, з`ясування яких може мати або має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, що свідчить про очевидну неповноту судового розгляду. При відхиленні цих доводів колегія суддів враховує, що апелянти не вказують на те, які саме обставини не були з`ясовані судом першої інстанції при дослідженні доказів, у чому саме полягає неповнота та поверховість при дослідженні доказів, а також на те при дослідженні яких саме доказів допущена неповнота та поверховість. При відхиленні цих доводів колегія суддів враховує, що апелянти приймали участь у розгляді справи судом першої інстанції, мали можливість з`ясувати всі обставини справи, що судом першої інстанції апелянтам не вчинювались перепони при дослідженні доказів.
Доводи апеляційної скарги про те, що, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що встановлений санкцією частини 2 ст. 286 КК України, суд не вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_6 втік із місця вчиненої ним ДТП і залишив потерпілу ОСОБА_11 без допомоги, до органів поліції з`явився із зізнанням через дві доби після вчинення ДТП й, що пом`якшуюча його відповідальність обставина активне сприяння розкриттю злочину, яку суд врахував при призначенні покарання, не підтверджена жодними доказами, що судом не досягнуто передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, з необережною формою вини, наслідком якого є смерть людини; дані про особу обвинуваченого має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, не одружений, утриманців немає, постійного місця праці не має й живе з тимчасових заробітків; обставину, що пом`якшує покарання повне визнання вини, щире каяття, з`явлення із зізнанням, сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом враховано й те, що потерпіла ОСОБА_11 перебувала в стані алкогольного сп`яніння й також порушила ПДР України, зокрема, вимоги передбачені п. 4.1, що підтверджується вищенаведеними доказами. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує надані обвинуваченим як під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, так і апеляційним судом показання про те, що він повністю визнає вину в скоєному, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину й у подальшому має намір відшкодувати потерпілим завдану шкоду; те, що матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_6 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення; те, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта; що згідно обвинувального акта органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 висунуто обвинувачення лише за ч. 2 ст. 286 КК України. З матеріалів кримінального провадження також убачається, що органом досудового розслідування не здобуто будь-яких доказів у підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні дій, які містять склад передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України злочину.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування та ухвалення нового, апеляційний суд не вбачає, тому доводи апеляційної скарги про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, ніж те, яке призначено судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що потерпілими жодних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційних скарг надано не було.
Крім того, частиною 5 статті 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 до строку відбутого ним покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 30 січня 2016 року до 18 травня 2017 року, включно.
При прийнятті рішення про початок строку відбування покарання, а відповідно й зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання, ураховуються те, що ОСОБА_6 був затриманий 30.01.2017, що підтверджується протоколом його затримання (а. к. п. 63-67), у зв`язку із чим, саме з указаного числа необхідно рахувати початок строку відбування покарання ухвалений щодо нього вирок набирає законної сили з моменту постановлення ухвали апеляційним судом, тобто 18.05.2017.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, що підстав для скасування чи зміни судового рішення не має.
Керуючись ст. 72 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги, які подали потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2017 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 до строку відбутого ним покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 30 січня 2016 року до 18 травня 2017 року, включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк із дня вручення йому копії ухвали.
Судді: