Дата документу Справа № 324/980/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/957/17
Єдиний унікальний № 324/980/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 187 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000383 за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Бащарівка Червоноармійського району Рівненської області, українку, громадянку України, с середньо-технічною освітою, не працюючу, не одружену, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:

1) 16.05.2002 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік (вказана судимість відповідно до ст. 89 КК України погашена);

2) 01.03.2009 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.166 КК України до 2-х років 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців;

3) 21.10.2009 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ст.ст.70, 71 КК України до 4-х років позбавлення , частково приєднано покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 01.04.2009 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

4) 20.11.2009 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, відповідно до ст.70 ч.4 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 21.1.0.2009 року остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. 28.08.2014 року звільнена з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 березня 2016 року по день вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі. Початок строку покарання для ОСОБА_7 рахувати з 23.03.2016 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 390, 80 грн.,

в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 22.03.2016 року, приблизно о 21-00 годин, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вступивши попередньо в злочинну змову, маючи єдиний злочинний прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно (для ОСОБА_7 ), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, переслідуючи корисливий мотив та мету, прийшли до домоволодіння ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Знаходячись на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 постукала у вікна будинку та підійшла разом з ОСОБА_10 до вхідних дверей, де на запитання власника «Хто там?», з метою проникнення до будинку, відповіла, що працівник благодійної організації «Милосердя», не будучи такою. Коли ОСОБА_12 відчинив двері, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у вказаному місці, проникли без відповідного дозволу всередину будинку, де ОСОБА_7 , маючи раптово виниклий умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, тим самим, вчиняючи дії, які не охоплювались умислом ОСОБА_10 та виходили за межі, застосовуючи насильство та погрозу застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, схопивши скляну банку, почала наносити удари в область голови потерпілого ОСОБА_12 , вимагаючи при цьому грошові кошти та погрожуючи вбивством. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_7 пройшла в зальну кімнату, де почала вимагати в ОСОБА_11 грошові кошти та почувши відмову, нанесла їй декілька ударів в область голови куском мороженого м`яса, яке раніше дістала з морозильної камери холодильника, вимагаючи при цьому гроші та погрожуючи вбивством. При цьому потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 погрози вбивством сприймали реально. ОСОБА_10 в цей час перебував в іншій кімнаті, де шукав гроші.

Перебуваючи в будинку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 протиправно, у зазначений спосіб, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 400,00 грн., які знаходились в жіночій сумочці в спальній кімнаті на ліжку під подушкою, тим самим завдали потерпілим матеріальні збитки на вказану суму. Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 заволоділи продуктами харчування потерпілих, які знаходилися в кухні будинку і які не являють для потерпілих матеріальної цінності.

Відповідно до висновку судово - медичних експертиз № 82 та № 83 від 28.03.2016 року у ОСОБА_12 на момент освідування було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця та саден на голові, а у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді садна на голові, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та могли виникнути в строк та при обставинах, викладених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію її дій, вважає вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.03.2016 по цьому кримінальному провадженню незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_7 внаслідок м`якості.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочину визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України рецидивом злочину є обставина, яка обтяжує покарання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 має не зняті і не погашенні судимості за скоєння не тільки корисних, а й інших умисних злочинів, суд безпідставно не визнав рецидив обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 і ніяким чином не мотивував своє рішення. Тим самим районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкціях статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинення злочину із урахуванням ступеня тяжкості обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу винного. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових злочинів засудженими та іншими особами.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Районний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, істотно порушив зазначені вимоги закону, належним чином не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, що є особливо тяжким злочином, обставини їх скоєння та особу обвинуваченої, яка ніде не працює, раніше була неодноразово судима, належних висновків не зробила і скоїла розбійний напад, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення і потребує призначення більш тривалого строку позбавлення волі.

Просить вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.03.2017 відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, - скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити свій вирок, яким визнати рецидив в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченої і призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст.187 КК України покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. В іншій частині вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинувачену, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурора.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 3 ст. 187 КК України.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, районний суд, зокрема врахував її стан здоров`я, що вона характеризується посередньо за місцем проживання, а також те, що остання щиросердно розкаялася у скоєному.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, місцевий суд недотримався вимог закону, оскільки не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, дані про особу винної, а це свідчить про незаконність вироку.

Зокрема, районний суд не врахував в повній мірі те, що обвинувачена через 1 рік 7 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, де вона відбувала покарання за вчинення тяжких корисливих злочинів, будучи неодноразово судимою та знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вчинила новий умисний особливо тяжкий корисливий злочин проти осіб похилого віку, які є інвалідами з дитинства і не можуть самостійно пересуватися, враховуючи вищевказане, а також те, що вона ніде не працює, колегія суддів вважає, що обвинувачена схильна до стійкої злочинної діяльності, що характеризує її, як негативну особу, крім того обставиною, яка обтяжує покарання останньої, є також і рецидив злочинів, яку районний суд необґрунтовано не врахував при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , в зв`язку з чим вирок щодо останньої в частині призначеного їй покарання підлягає скасуванню внаслідок м`якості.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, більш суворе за розміром покарання, ніж те, яке було призначено судом першої інстанції, та яке буде відповідати вимогам загальних засад призначення покарання (ст. 65 КК України).

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченійОСОБА_7 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення цього злочину, оскільки остання щиро розкаялася у скоєному, а тому колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченійОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,яке буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407, 420 КПК України колегія суддів

засудила :
апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити обвинуваченійОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення, а засудженою, яка утримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: