АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3752/16-к Номер провадження 11-кп/786/369/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок на підставі угоди про визнання винуватості Ленінського районного суду м. Полтава від 27 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого, останній раз:

2 грудня 2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.309, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

затверджена угода про визнання винуватості від 27 грудня 2016 року, укладена між прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідно до якої останній визнаний винуватим та засуджений до узгодженого сторонами покарання:

- за ч.2 ст.309 КК України 2 роки позбавлення волі;

- на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 2 грудня 2015 року та остаточно засуджений на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 703 грн. 68 коп.
Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

В середині жовтня 2016 року в лісі неподалік від смт. Гоголеве Великобагачанського райну Полтавської області ОСОБА_8 виявив та зірвав дикоростучі кущі конопель, які таким способом повторно, незаконно, придбав, переніс до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , висушив та подрібнив, зробивши їх придатними для вживання.

23 жовтня 2016 року ОСОБА_8 виготовлений наркотичний засіб незаконно перевіз на електропоїзді до м. Полтава.

24 жовтня 2016 року близько 19 год. 30 хв. обвинувачений був затриманий поруч із зупинкою громадського транспорту "Млинзавод" в районі будинку № 88 по вул. Небесної Сотні в м. Полтава працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс загальною масою в перерахунку на суху речовину 35,58 г., який ОСОБА_8 незаконно зберігав при собі для власного вживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. При цьому зазначає, що стороною обвинувачення під час укладення угоди не було належним чином роз`яснено зміст угоди в частині призначеного покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.309 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого є непереконливими.

Відповідно до п.1 ч.7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12, п.20 постанови від 11 грудня 2015 року №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
Якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК України.
Як вбачається зі змісту угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_8 та прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , такі вимоги закону сторонами виконано.
Так, відповідно до угоди, при визначенні покарання враховано тяжкість вчиненого злочину, а також щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину. Тому покарання за ч.2 ст.309 КК України визначене сторонами угоди в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.309 КК України.
З огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив злочин в період іспитового строку, остаточне покарання узгоджене сторонами, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, у виді позбавлення на строк 3 роки 1 місяць, тобто в мінімальному розмірі, передбаченому в даному випадку кримінальним законом.

Згідно з ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.26 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
При цьому повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Тому доводи апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суперечать наведеним вимогам закону.
Твердження обвинуваченого про те, що йому не було роз`яснено зміст угоди в частині призначення покарання спростовуються матеріалами кримінального провадження та аудіо записом судового засідання.
Як вбачається з журналу та аудіо запису судового засідання, суд, оголосивши текст угоди, згідно з ч.4 та ч.5 ст.474 КПК України з`ясував в обвинуваченого, чи повністю він розуміє: права, надані йому законом; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди судом.
На всі поставлені питання обвинувачений дав позитивну відповідь і при цьому в угоді наявні його підписи про погодження з її умовами (а.с.53-54).
Захисник в засіданні суду апеляційної інстанції також підтвердив роз`яснення обвинуваченому судом першої інстанції прав та наслідків укладення угоди про визнання винуватості і виду та міри узгодженого покарання. При цьому захисник пояснив, що ОСОБА_8 погоджувався з таким покаранням і розумів необхідність його призначення у виді реального позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, оскільки він вчинив злочин в період іспитового строку.

В свою чергу суд, шляхом проведення опитування сторін, переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст.474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Також суд прийшов до обґрунтованого висновку про відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання).
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Водночас, з огляду на приписи ст.5 КК України та ч.5 ст.72 (в редакції від 26 листопада 2015 року) цього Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.404, ст.405 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 27 грудня 2016 року на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого, - без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 31 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4