АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком, та покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено, за умови якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально - виконавчій інспекції.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Республіки Молдова, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_4 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування під вартою з 23 серпня 2014 року до набрання вироком законної сили з розрахунку: один день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у тому, що ОСОБА_7 04 серпня 2014 року приблизно о 09 год. 00 хв. попросив знайомого ОСОБА_6 , у користуванні якого знаходився автомобіль марки «Део Ланос», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на даному автомобілі провезти його по м. Києву, на що ОСОБА_6 погодився.

Рухаючись автомобілем марки «Део Ланос», за кермом якого був ОСОБА_6 , по вул. Щербакова в м. Києві, ОСОБА_7 , з салону автомобіля, помітив біля будинку №42 по вул. Щербакова раніше невідому йому ОСОБА_10 , яка йшла тротуаром вздовж вулиці, у якої на шиї знаходився золотий ланцюг з хрестиком та вирішив їх викрасти.

З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_6 , який знаходився за кермом автомобіля марки «Део Ланос», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , заїхати в двір будинку №44 по вул. Щербакова в м. Києві. Вийшовши із салону автомобіля, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок, вартістю 5000 гривень, із золотим хрестиком, вартістю 2000 гривень, після чого повернувся до автомобіля марки «Део Ланос», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_6 та попросив його їхати далі.
Всього ОСОБА_7 викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 на загальну суму 7000 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 18 серпня 2014 року близько 16 год. 10 хв., пересуваючись на автомобілі марки «Део Ланос», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Дегтярівській в м. Києві, помітили раніше невідому їм ОСОБА_11 , у якої на шиї знаходився золотий ланцюг з підвіскою та вирішили викрасти його.
З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Део Ланос», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 заїхав в двір будинку №6 по вул. Дегтярівська в м. Києві та зупинився на проїжджій частині. В свою чергу ОСОБА_7 вийшов із салону автомобіля та підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_11 , після чого зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок, вартістю 8 415 гривень, із золотою підвіскою, вартістю 5 500 гривень та з викраденим майном повернувся до автомобіля марки «Део Ланос», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Всього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викрали майно ОСОБА_11 на загальну суму 13 915 гривень.
Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року виконувати самостійно, ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні ст. 75 КК України. Зокрема прокурор зазначає, що суд при призначенні покарання належним чином не врахував особи обвинувачених, не взяв до уваги підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння, кількість епізодів злочинної діяльності, а також те, що будучи притягнутим до кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 продовжував вчиняти правопорушення, що підтверджується перебуванням кримінального провадження щодо нього на розгляді у Оболонському районному суді м. Києва, безпідставно визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених, не врахував, що викрадене майно не повернуто потерпілим, що призвело до незаконного застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 , а також необґрунтованого призначення покарання ОСОБА_7 у мінімальному розмірі. Крім того прокурор зазначає, що при призначенні остаточного покарання ОСОБА_6 суд повинен був ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року, а до ОСОБА_7 застосувати принцип часткового складання покарань, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_6 , який на час вчинення злочину судимостей не мав, наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції

обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та про можливість його виправлення та перевиховання без відбування покарання шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також правильно обрав принцип часткового складання покарань при призначенні покарання за сукупністю злочинів.
З урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_7 , який має незняті і непогашені судимості, характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання до реального відбування у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а при призначенні покарання за сукупністю злочинів правильно обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особам засуджених та ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Крім того, колегія суддів враховує позитивну процесуальну поведінку обвинувачених, які від суду не ухилялись, проведенню судового розгляду не перешкоджали,дотримувався порядку в судовому засіданні, а також нейтральну позицію потерпілих, які до суду не з`явились, апеляційну скаргу прокурора не підтримали та не наполягали на призначені ОСОБА_7 більш суворого покарання, а ОСОБА_6 покарання до реального відбування.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для скасування або зміни вироку відсутні.
Керуючись ст.ст. 72, 404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без змін.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.08.2014 року по 03.10.2016 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення дорівнює два дні позбавлення волі, та звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв`язку з його відбуттям.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3