АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1358/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 309 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_6 , громадянина України, який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Уссурійськ Приморського краю Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 08 вересня 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, 04 травня 2016 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з іспитовим строком 3 роки,

на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001070,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Печерського районного суду м. Києва від

04 травня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з іспитовим строком 3 роки, ухвалено виконувати самостійно.

Судом вирішено питання щодо речового доказу та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом у вироку, ОСОБА_6 03 лютого 2016 рокуу невстановлений час, з метою повторного незаконного придбання і зберігання психотропної речовини -амфетамін для власного вживання, без мети збуту, в телефонній розмові з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за гроші в сумі 500 гривень, домовився щодо повторного незаконного придбання психотропної речовини - амфетамін, після чого, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 1, через платіжний термінал банку «Приватбанк» перерахував зазначену грошову суму на вказаний невстановленою особою рахунок.
В цей же день, приблизно об 11 годині, ОСОБА_6 по вул. Російська в м. Києві підібрав раніше замовлену для власного вживання, без мети збуту психотропну речовину - амфетамін, частину якої вжив, а частину, що знаходилась в двох поліетиленових пакетах, став незаконно повторно зберігати при собі для власного вживання, без мети збуту.
Того ж дня, об 11 годині 30 хвилин, біля будинку 67-а по вул. Харківське шосе в м. Києві працівниками поліції було виявлено та вилучено у ОСОБА_6 два поліетиленових пакета з речовиною, яка містять в собі психотропну речовину, загальною масою амфетаміну - 0,938 г, яку ОСОБА_6 повторно незаконно придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості у його вчиненні та погоджуючись з кваліфікацією кримінального правопорушення, просить змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши призначене йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив пом`якшити йому покарання у виді позбавлення волі шляхом зменшення до фактичного відбутого або до 1 року 6 місяців, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними в ньому доказами, які досліджувалися судом в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. А тому колегія суддів не перевіряє їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене повторно є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження колегія суддів не вбачає.

Що стосується покарання, то судом першої інстанції, як вважає колегія суддів, покарання ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, з дотриманням положень цього Кодексу щодо призначення покарання за сукупністю злочинів.

Так, за змістом ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається з вироку, обираючи ОСОБА_6 захід примусу за вчинений ним злочин у сфері обігу психотропних речовин, суд першої інстанції обґрунтовано врахував тяжкість цього злочину, наявну обставину, що пом`якшує покарання, а це щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів і відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, за місцем проживання характеризується формально позитивно, займається суспільно-корисною працею, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра, та з достатнім мотивуванням призначив, за відсутності альтернативних видів покарань за цей злочин, покарання у виді позбавлення волі в наближеній до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 309 КК України, яке, на переконання колегії суддів, відповідає визначеній у законі меті, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, врахувавши, що ОСОБА_6 вчинив злочин у зазначеному кримінальному провадженні до постановлення вироку Печерським районним судом м. Києва від 04 травня 2016 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців і звільнений від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про окреме виконання вироків.

Прохання апелянта про пом`якшення покарання у виді позбавлення волі шляхом зменшення його розміру до фактично відбутого або до 1 року 6 місяців не може бути задоволено, оскільки санкцію ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років, а правові підстави для застосування ст. 69 КК України колегією суддів не встановлені.

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості покарання обвинувачений ні в апеляційній скарзі, ні в суді апеляційної інстанції не навів, за відсутності підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В той же час, з огляду на вимоги ст. 5 КК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року і зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання час попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження за правилами вказаної норми закону, виходячи із зарахованого судом першої інстанції строку тримання під вартою, з 11 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 в межах цього кримінального провадження з 11 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4