Справа №585/303/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/621/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/303/17 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- захисник засудженого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, оскільки положення ч.5 ст.72 КК України можуть бути застосовані як до осіб, які засуджені до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі. Крім того зазначає, що не зарахування строку попереднього ув`язнення порушує право засудженого на помилування;

- засуджений ОСОБА_13 теж просив скасувати ухвалу суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити нову ухвалу, якою зарахувати йому один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23.03.2004 по 26.03.2004, з 29.04.2004 по 15.02.2005, з 05.08.2013 по 14.10.2013 та з 14.11.2014 по 13.04.2017, оскільки в ч.5 ст.72 КК України йдеться мова лише про покарання у виді позбавлення волі, а про які-небудь різновиди цього виду покарання в ній не зазначено. Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_10 змінив вимоги своєї апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а матеріали справи направити до Ковпаківського районного суду м. Сум на новий розгляд, оскільки подане ним клопотання було розглянуто з порушенням правил територіальної підсудності. Засуджений зазначає, що оскільки він фактично відбуває покарання в Сумському слідчому ізоляторі, то і клопотання, пов`язане з виконанням вироку повинно розглядатися відповідним судом.

24.01.2017 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_10 про зарахування йому в строк відбування покарання час фактичного перебування у місцях попереднього ув`язнення з 14.11.2014 по 20.12.2016 з розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2017 у задоволенні вказаного клопотання засудженого було відмовлено. Своє рішення суд вмотивував тим, що правила ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_10 , який підтримав змінену ним апеляційну скаргу, доводи захисника ОСОБА_11 , який підтримав свою апеляційну скаргу та змінену апеляційну скаргу засудженого, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення судового рішення без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника та змінена апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягають з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 , будучи засудженим вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 за п.13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.296, ч.1 ст.122 і ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, звернувся до міськрайонного суду з клопотанням, в якому просив зарахувати йому час перебування у місцях попереднього ув`язнення з 14.11.2014 по 20.12.2016 з розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правила ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, в той час як довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Так, згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.51 КК України, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п.11) позбавлення волі на певний строк; п.12) довічне позбавлення волі. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 цього Кодексу) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

В той же час, положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) вказують на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, відтак положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру, а тому і доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що вказана норма кримінальному закону не містить жодних різновидів покарання у виді позбавлення волі не заслуговують на увагу.

Крім того, в ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Вказане узгоджується із роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, згідно яких правила, закріплені у ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015), розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.

Колегія суддів враховує і правову позицію Верховного Суду України у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011, згідно якої покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч.3 ст.68 КК України, що також вказує на те, що в розумінні ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) покарання у виді позбавлення волі як строковий вид покарання та довічне позбавлення волі є окремими видами покарань, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються.

Також колегія суддів погоджується з висновками міськрайонного суду про те, що період часу з 14.11.2014 по 20.12.2016, який ОСОБА_10 просив зарахувати у строк покарання в своєму клопотанні та з 05.08.2013 по 14.10.2013 згідно його апеляційної скарги, не є строком попереднього ув`язнення, оскільки вирок відносно нього набрав законної сили 15.02.2005.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що відбуття певного строку покарання особами, засудженими до довічного позбавлення волі, дає право на помилування, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку відмова у зарахуванні строку як попереднього ув`язнення, так і часу перебування в установах попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ніяким чином не впливає на права, які гарантовані Положенням про порядок здійснення помилування.

Є необґрунтованими і доводи зміненої апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 про те, що розглянувши його клопотання суд першої інстанції порушив правила територіальної юрисдикції з огляду на наступне.

Як вбачається з клопотання, ОСОБА_10 просив зарахувати йому в строк відбування час фактичного перебування у місцях попереднього ув`язнення з розрахунку один день за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст.72 КК України із змінами, внесеними Законом України .

Оскільки зазначений Закон не визначає суд, який має право розглядати такі клопотання, при вирішенні вказаного питання слід виходити із вимог ч.6 ст.9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, до яких належать, зокрема, верховенство права, законність, доступ до правосуддя.

Враховуючи зміст ч.6 ст.9 КПК України, під час виконання вироку питання застосування ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) має вирішуватись відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно матеріалів кримінального провадження засуджений ОСОБА_10 відбуває покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)», а в ДУ «Сумській слідчий ізолятор» він перебуває лише для участі у розгляді його скарг на рішення судів, тому подане ним клопотання підлягало та було розглянуто Роменським міськрайонним судом Сумської області в межах територіальної юрисдикції якого він і відбуває покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4