Справа № 750/9036/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/246/2017
Категорія - ст. 286 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного до ЄРДР № 0002182, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 листопада 2016 року по кримінальному провадженню, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чу, Казахстан, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді трьох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 60000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2455,20 грн. процесуальних витрат.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд ОСОБА_6 , 02 квітня 2015 року о 15 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Чернігові по проспекту Миру зі сторони вул. Михалевича в напрямку вул. О.Кошового.

Рухаючись у вказаному напрямку, в районі перехрестя проспект Миру вул. О.Кошового, ОСОБА_6 проявив неуважність, порушуючи вимоги дорожніх знаків 5.17.2 «Напрямок руху по смугах», 5.21.2 «Кінець додаткової смуги руху», здійснював маневр обгону у забороненому місці, а саме ближче ніж за 50 м від нерегульованого пішохідного переходу, та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, по якому зліва направо відносно напрямку руху автомобіля рухалася ОСОБА_9 , внаслідок чого скоїв наїзд на останню.

Внаслідок наїзду ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому верхньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків з переломом великого горбика, закритого перелому тіла правої лопатки без зміщення уламків, закритої травми правої половини грудної клітки, ускладненої правобічним пневмотораксом, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден та забиття м`яких тканин обличчя, правої кисті, тулубу, обох колінних суглобів, які в сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день.

У даній дорожній обстановці ОСОБА_6 , порушив вимоги п.п.2.3 (б), 14.6 «в», 18.1 Правил дорожнього руху, що перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просив вирок районного суду змінити, призначити покарання в межах санкції цієї статті в виді штрафу, без позбавлення права керування транспортним засобом та відмовити в задоволенні цивільного позову. Вказує, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , а його вина з потерпілою є обоюдною. Вказане, також, підтверджується і показаннями ОСОБА_9 зазначив, що після ДТП приходив до потерпілої в лікарню, пропонував допомогу, але вона відмовилась. Також, відповідно до схеми, скло знаходилось на відстані 6-7 метрів від переходу, що свідчить про ДТП не на переході. Вину потерпілої вказує і запис з реєстратора, відповідно до якого видно, що потерпіла переходила дорогу не на пішохідному переході.

Прокурор Чернігівської місцевої прокуратури подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій просив її залишити без задоволення, а вирок без змін.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, адвоката ОСОБА_8 , який підтримав позицію свого підзахисного та просив задовольнити подану апеляційну скаргу, потерпілу її представника та прокурора, які заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважали вирок районного суду законним, обґрунтованим та просили залишити скаргу без задоволення, а вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, що потерпіла отримала 3 групу інвалідності і втратила 30 % працездатності, її здоров`я до цього часу не відновлене, що обвинувачений вини не визнав при її доведеності, у вчиненому не розкаявся, заподіяну шкоду навіть частково не відшкодував, наявність цивільного позову, думку потерпілої щодо призначення покарання, особу обвинуваченого - його вік, освіту, сімейний та майновий стан, наявність спортивних грамот та нагород, що раніше обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності, дані про притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують вину обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_8 , що суд першої інстанції не врахував чи врахував не в повній мірі всі обставини є такими, що не зайшли свого підтвердження. Так, на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах про що вказано у вироку.

Також, судом першої інстанції правильно не враховано таку пом`якшуючу обставину, як надання медичної або іншої допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, оскільки жоден свідок не підтвердив вказане, а навпаки, вказали, що обвинувачений стояв в стороні та проявив байдужість по відношенню до потерпілої.

Крім того, з огляду на поведінку обвинуваченого під час судового засідання в суді першої інстанції та апеляційної, який як тільки міг затягував розгляд провадження, перед потерпілою не вибачився, звинувачуючи саме її у події, що сталася, тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання в повній мірі достатнє й необхідне для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 про великий розмір моральної шкоди, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Так, вирішуючи питання про розмір заподіяної злочином потерпілій моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, те що потерпіла отримала 3 групу інвалідності і втратила 30 % працездатності, її здоров`я до цього часу не відновлене, матеріальний стан засудженого та принцип об`єктивності, справедливості та розумності при визначенні морального відшкодування, тому обґрунтовано прийняв рішення про стягнення 60000 грн. Колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку в цій частині.

Тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 листопада 2016 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4