Справа № 185/3865/16-к
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 162, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ :

27 квітня 2016 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла кримінальна справа, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 162, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 189 КК України.

Згідно обвинувального висновку, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються в тому, що вони, працюючи оперуповноваженими відділу карного розшуку Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, будучи посадовими особами та представниками влади, навмисно вчинили дії, що виходять за межі наданих їм повноважень, які виразилися в незаконному застосуванні до потерпілих фізичного насильства і погроз застосування такого, в тому числі погроз вбивством, незаконне затримання та позбавлення волі, вилучення важливих особистих документів, що супроводжувалися насильством і такими, що ображають особисту гідність потерпілих, заподіявши істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, а також державним інтересам у вигляді підриву авторитету державного органу, який вони преставляли. Крім того, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звинувачуються в тому, що начеб-то навмисно скоїли дії, перевищили владу і посадові повноваження, скоїли незаконне проникнення в житло і іншого володіння особи, незаконне проведення обшуку, вимагання, розбій та пособництво в розбої, незаконно заволоділи транспортним засобом .

Під час судового слідства адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про направлення даної кримінальної справи для проведення додаткового досудового розслідування.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти проведення додаткового досудового розслудування по данній кримінальній справі, захисту, підсудних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали клопотання ОСОБА_4 , суд вважає, що кримінальна справа підлягає направленню на додаткове досудове розслідування, з урахуванням вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, яке регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", оскільки в судовому засіданні суд позбавлений можливості допитати потерпілих та свідків і постановити по справі обвинувальний або виправдовувальний вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням пред`явленого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачення, не може бути справедливим розгляд даної кримінальної справи без проведення допиту потерпілих.

Судові засідання призначалися 31 травня 2016 року, 16 червня 2016 року, 28 липня 2016 року, 17 серпня 2016 року, 26 серпня 2016 року, 15 вересня 2016 року, 06 жовтня 2016 року, 08 листопада 2016 року, 18 листопада 2016 року, 13 грудня 2016 року. Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 належним чином повідомлялися про ці судові засідання, проте не з`являлися до суду і сторона обвинувачення не забезпечила їх участь в судовому засіданні, а самі підсудні , користуючись наданим їм законом правом, зажадали давати покази після допиту потерпілих та свідків.

Вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06 грудня 2013 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 були засуджені , проте ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області вказаний вирок було скасовано і зазначено, що суд має дати оцінку суперечностей потерпілих, тобто досліджувати такі докази, як свідчення потерпілих, необхідно безпосередньо. Явка потерпілих в судове засідання є обов`язковою, що слідує з вимог ст. 290 КПК України (в редакції 1960 року).

Суд неодноразово приймав заходи для забезпечення явки потерпілих та свідків в судове засідання, проте привід потерпілих виконати не можливо з об`єктивних причин - вони проживають на тимчасово окупованій території, або змінили місце проживання.

Відповідно до європейської практики (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Луценко проти України» від 18 грудня 2008 року) якщо виникають сумніви в достовірності певного джерела доказів, то відповідно його необхідно підтвердити доказами, отриманих з інших джерел, що органами слідства не зроблено.

Рішенням у справі «Колесник проти України» від 19.11.2009 року в якому констатовано, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати у зв`язку з не допитом ключових свідків обвинувачення і підсудний не мав можливості поставити їм запитання під час судового розгляду, і, це є порушенням п.1 і п.3 ст.6 Конвенції. Аналогічна ситуація є і з потерпілими по даній кримінальній справі.

Згідно ст. 281 КПК України (в редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота не може бути усунута в судовому засіданні. Суд позбавлений можливості усунути протиріччя в свідченнях потерпілих, не допитавши самих потерпілих під час судового слідства.

Так, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Антоненков проти України» та інших рішеннях вказував, що розумність тривалості провадження визначається не лише складністю справи, поведінкою заявника, але і поведінкою державних органів.

У відповідності до ст. 16-1 КПК України (1960 року) на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього невластивих йому функцій.

Неповне дослідження доказів, яке матиме місце у разі не проведення допиту потерпілих, перешкоджатиме суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, а тому суд і дійшов до висновку про необхідність повернення справи прокурору Донецької області для організації додаткового розслідування та внесення відомостей за фактом вчинення вищевказаними особами кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в рамках чинного законодавства, а саме Кримінального процесуального кодексу України 2012 року.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 16-1, 22, 64, 273, 281 КПК України (в редакції 1960 року), суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 162, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 189 КК України - направити до прокуратури Донецької області для організації проведення додаткового розслідування.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_1