Справа № 203/425/16-к
Провадження №1-кп/0203/134/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретареві - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 06.01.2016р. стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 20.10.2010 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, відповідно до ст. 71 КК України. частково приєднано невідбутий строк 6 місяців, до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 11.09.2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.309 ч.1, 75 КК України на 1 рік позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;

- 06.10.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України на 3 місяці арешту;

- 11.11.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст..ст.71 ч.1, 72 ч.2 КК України повністю приєднати покарання по приговору суду кіровського району м.Дніпропетровськ від 06.10.2015 року до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

- 14.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.185 ч.3 КК України; змінений ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області із застосуванням ст.ст.71 ч.1, 70 ч.4 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

- у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 16.09.2015 року, приблизно в 16.10 годин, ОСОБА_4 прибув до будинку АДРЕСА_2 , біля якого був припаркований автомобіль ВАЗ 2107 д/н НОМЕР_1 , де в нього раптово виник умисел на повторне таємне викрадення майна. Визначивши для себе майно, яке знаходилось в автомобілі ВАЗ 2107 д/н НОМЕР_1 об`єктом злочинного посягання, реалізуючи свій умисел направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, умисно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу підійшов до правої, передньої пасажирської двері вищезазначеного автомобіля, яка була не замкнута на центральний замок, відкрив її та взяв з заднього пасажирського сидіння майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT-E 108IT» вартістю якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 70/34-119 від 19.01.2016 року складає 200,00 грн. та підставку для ноутбука марки «Trust» вартістю якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 70/34-119 від 19.01.2016 року складає 216,66 грн., після чого зник з місця скоєння злочину з викраденим майном, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , загальною вартістю 416 грн. 66 коп., завдавши потерпілому матеріальної шкоди у вказаному розмірі.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляду кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 06.01.2016р. стосовно ОСОБА_4 , без його участі, претензій матеріального та морального характеру не має.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники кримінального провадження також не оспорювали фактичні обставинипровадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даної справи, у зв`язку із чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Підводячи підсумок викладеному суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 , що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), скоєні повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
При визначенні виду та розміру покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину та особистості обвинуваченого, який характеризується за місцем тримання посередньо, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, що суд відносить до пом`якшуючих покарання обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст.67 КК України, не виявлено.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, та оскільки після постановлення 14.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська вироку, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 року, по даній справі встановлено, що обвинувачений винен ще і у вищезгаданому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що до нього слід застосувати вимоги ст. 70 ч. 4 КК України, а саме визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2016 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 року (а.с. 50-58, т.1).

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З урахуванням призначеного покарання суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.
Крім того, враховуючи, що обвинувачений з 15.10.2015 року по 13.07.2016 року, а також з 24.11.2016 року тримається під вартою, суд вважає, що дію даного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили. Визначення такого кінцевого строку дії запобіжного заходу, відповідає висновкам Європейського суду з прав людини, викладених в рішенні даного суду по заяві №5425/11 по справі «Руслан Яковенко проти України», яке набуло статусу остаточного 04 вересня 2015 року.
Крім того, відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, необхідно зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Цивільний позов по справі не пред`являвся, процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Відповідно до ст. 100 КПК України слід вирішити питання про речові докази.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року, зміненого в частині призначеного покарання ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 15.10.2016 року, зарахувавши у термін покарання період тримання під вартою із 15.10.2015 року по 13.07.2016 року, а також з 24.11.2016 року до дня набрання цим вироком законної сили з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення дорівнює 2 дням позбавлення волі.
Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung GT-E 108IT», imei: НОМЕР_2 , підставка для ноутбука марки «Trust» с/н , які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , - залишити за належністю у потерпілого ОСОБА_5 .

На вирок можуть подані апеляційні скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.
Суддя ОСОБА_1