Справа № 761/8008/17
Провадження № 1-кс/761/5053/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 звернувся адвокат ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що за клопотанням слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 120 151 000 000 006 50 слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою від 13.12.2016 наклав арешт на грошові кошти та інше майно, вилучене під час обшуку квартири, якою користуються його довірителі.

У той же час, на думку представника власників майна, застосування даного виду забезпечення кримінального провадження є необґрунтованим, оскільки грошові кошти отримані законним шляхом, ніякого відношення до кримінального правопорушення не мають. Також відсутній зв`язок з кримінальним правопорушенням вилученої у ході обшуку печатки ФОП « ОСОБА_7 ».

Оскільки на теперішній час власникам майна необхідні грошові кошти та зазначена вище печатка, вони просять скасувати накладений на них арешт.

У судовому засіданні представник власників майна - адвокат ОСОБА_5 наполягав на задоволенні клопотання з підстав, які наведені при зверненні до суду.

Слідчий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив. Дана обставина відповідно до положень ст.174 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, заслухавши доводи представника власників майна, дослідивши надані ним документи, дійшов висновку про таке.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, підлягає стягненню з юридичної особи як отримана неправомірна вигода.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Відповідно до ухвали від 13.12.2016 у справі № 761/43848/16-к (провадження №1-кс/761/26918/2016) слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, вирішуючи питання, чи є майно, щодо якого ініціювалося накладення арешту, речовим доказом, врахував, що воно містить ознаки, передбачені ст. 98 КПК, оскільки до речових доказів кримінально-процесуальний закон відносить, серед іншого, цінності, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням, зокрема, власника майна, за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна повинен навести докази того, що на даній стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте без урахування певних суттєвих обставин.

Попри зазначене, ініціатором клопотання не наведено жодних доводів стосовно того, який з наведених факторів є підставою для скасування арешту.

Слідчий суддя погоджується з аргументацією заявників у частині того, що накладенням арешту порушуються йх право власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У даному випадку обмеження права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання представника власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 120 151 000 000 006 50 за ч. 2 ст.205, ч. 1 ст.366 КК України про скасування арешту майна - 330 000 грн. та печатки ФОП « ОСОБА_7 » відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1