АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/126/17 Справа № 202/333/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001986 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краматорська, Донецької області, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю
прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців; вирішено питання стосовно речових доказів, ОСОБА_6 /а.с.п.140-141 т.1/ просить скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року, справу направити на новий судовий розгляд.
Зазначає, що вирок суду є незаконний та необґрунтований, виходячи з такого.
Так, в ході досудового слідства було допущено ряд порушень положень КПК України, внаслідок чого 06 вересня 2016 року були внесені відомості до ЄРДР за ст.365 КК України щодо дій робітників поліції.
Також, судом першої інстанції не було вирішено питання за клопотанням сторони захисту щодо виклику певних свідків до зали суду, не було звернуто уваги, що свідок по справі ОСОБА_9 постійно змінював свої покази в ході судового слухання.
Зазначає, що в процесі слухання кримінального провадження він частково визнавав свою вину, оскільки усіх подій, які мали місце 25 листопада 2015 року, не пам`ятає. Однак, вважає, що вищевказані ним обставини ставлять під сумнів законність вироку, а також проведення досудового розслідування.
В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що як на стадії досудового розслідування, так і під час судового слухання було порушено його право на захист, оскільки був позбавлений можливості мати захисника.

В апеляційній скарзі /а.с.п.142-143 т.1/ із змінами захисник ОСОБА_7 просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд в суд першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог в суді апеляційної інстанції послалась на ті ж доводи, що і в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема щодо ґрунтування вироку на показаннях свідка ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, покинув місце події, а також послалась на неповноту досудового розслідування та судового розгляду, оскільки не було встановлено медичних показників, які б підтверджували те, що обвинувачений не пам`ятає обставин події.
В апеляційній скарзі /а.с.п.135-136 т.1/ прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити, а саме доповнити вступну частину інформацією про відсутність у засудженого на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, а також вказати у резолютивній частині інформацію про строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання копій вироку суду.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_6 25 листопада 2015 року близько 15 години знаходився за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , де в ході конфлікту, діючи умисно, наніс не менше трьох ударів руками в область голови ОСОБА_10 . Після того, як від зазначених ударів ОСОБА_10 впав на підлогу, обвинувачений ОСОБА_6 підійшов до потерпілого та умисно наніс йому не менше двох ударів правою ногою в область тулуба. В результаті нанесених ударів ОСОБА_10 став втрачати свідомість та задихатися.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: десять саден: на чолі ліворуч; біля зовнішнього кінця правої брови; на верхній поверхні правого плечового суглобу; на передній поверхні тулуба, вздовж середньої лінії; на нижній поверхні підборіддя ліворуч; на зовнішній поверхні лівого плеча; на передній поверхні лівого плеча; в поперековій ділянці; на передній поверхні лівого колінного суглобу; на тильній поверхні правої стопи. Шість синців: на лівій щоці; на передній поверхні грудної клітини; на задній поверхні правого ліктьового суглобу; на передній та бічній поверхнях правої гомілки; на внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу. Один крововилив на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч. Один крововилив в м`які тканини шиї. Один крововилив в м`яких тканинах верхньої третини передньої черевної стінки. Крововилив в черевну порожнину. Розриви капсули та паренхіми печінки. Шість крововиливів в товщу м`яких тканин тіла: на зовнішній поверхні правого плеча; в правій надлопатковій ділянці; в поперековій ділянці праворуч; в ділянці нижнього кута правої лопатки; в поперековій ділянці ліворуч; на задній поверхні лівого плеча.
Тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в м`які тканини передньої черевної стінки та розривів капсули та паренхіми печінки, у своїй сукупності, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, та за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Всі інші тілесні ушкодження в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
25 листопада 2015 року у будинку АДРЕСА_1 наступила смерть ОСОБА_10 від тупої травми черева з крововиливом в м`які тканини передньої черевної стінки, розривами капсули та паренхіми печінки та крововиливом в черевну порожнину, яка ускладнилася розвитком крововтрати.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи за вищевказаною адресою з метою надання першої медичної допомоги ОСОБА_10 , проводив непрямий масаж серця. Таким чином, спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: одного розриву всіх шарів серця на правому шлуночку. Крововиливу в серцеву сорочку. Переломів 2-8-го ребер праворуч по середньо-ключичній лінії. Переломів 2-9-го ребер ліворуч по задньо- ключичній лінії. Одного крововиливу в м`яких тканинах грудної клітини, на рівні 7-9-го ребер, праворуч.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг із змінами сторони захисту та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг із змінами сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисника, прокурора не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не доведення його вини у вчиненні ним злочину не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким судом у вироку надано належну оцінку.

Так, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується доказами, зазначеними у вироку суду першої інстанції:

-показаннями самого обвинуваченого, який визнавав свою провину у скоєнні злочину частково, а перед закінченням судового розгляду стверджував, що визнає свою провину повністю, пояснив, що не пам`ятає обставини нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, лише пам`ятає, як він витаскував ОСОБА_10 із ванної кімнати, бив його по обличчю, проводив непрямий масаж серця з метою приведення його у свідомість і надання першої медичної допомоги;
Такі ж обставини зазначив обвинувачений і під час досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту , що мав місце 13 січня 2016 року, в ході якого він вказав на обставини, які мали місце 25 листопада 2015 року та те, як надавав першу медичну допомогу ОСОБА_10 , в ході якої він витягнув ОСОБА_10 з ванної кімнати по підлозі, тримаючи за руки до приміщення кухні, де став давити обома руками на грудну клітину ОСОБА_10 приблизно 3-5 разів, після чого перевернув його на живіт та долонями рук давив на спину останнього, після чого він вдарив долонями рук по щокам ОСОБА_10 близько 5 разів кожну, намагаючись привести останнього до тями, потім розуміючи, що потерпілий не приходить до свідомості, викликав швидку допомогу;
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила, що є сестрою загиблого ОСОБА_10 , та про смерть її брата вона дізналась через декілька днів після події, їй зателефонували та повідомили, що тілесні ушкодження її брату спричинив ОСОБА_6 ;
-показаннями свідка ОСОБА_9 , який підтвердив суду, що за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 25 листопада 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в результаті чого ОСОБА_6 наніс два удари долонями рук у обличчя ОСОБА_10 , після чого потерпілий пересів з крісла на диван, а ОСОБА_6 підійшов та наніс йому удар нижньою долонею кисті у щелепу. Від цього удару ОСОБА_10 впав та зсунувся з дивану, а ОСОБА_6 наніс близько двох ударів ногами по тулубу в області живота, від вказаних ударів ОСОБА_10 почав видавати хриплі звуки, кректати. Після чого вони разом віднесли потерпілого до ванної кімнати, помістили до душової кабіни, та ОСОБА_6 почав робити потерпілому штучне дихання, а він залишив місце події, коли повернувсь додому, то побачив ОСОБА_10 , який лежав у кухні, був мертвий;
Такі ж показання свідок надав під час досудового розслідування в ході проведення слідчого експерименту, під час якого 13 січня 2016 року показав, що 25 листопада 2015 року ОСОБА_6 наніс декілька ударів долонею рук ОСОБА_10 , від яких останній впав на підлогу, після чого він наніс ще близько двох ударів ногами в область живота ОСОБА_10 , від вказаних ударів останній почав важко дихати та він разом з ОСОБА_6 віднесли його до ванної кімнати;
Судом належним чином надано оцінку показанням свідка ОСОБА_9 , оскільки він в судовому засіданні послідовно і впевнено надав свої покази, відповівши на всі питання сторони захисту і без будь-яких сумнівів вказав на ОСОБА_6 , як особу, яка спричинила тілесні ушкодження потерпілому, його показання підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 13 січня 2016 року за його участю та висновком судово-медичної експертизи №945/ЛЕ/11 від 20 січня 2016 року. А тому, з урахуванням викладеного, порушення права на захист та підстав для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 свідком ОСОБА_9 не встановлено, відповідно і не має жодних підстав ставити під сумнів його покази в суді, з чим погоджується і колегія суддів;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що 25 листопада 2015 року після 18 години він повернувся з роботи додому, та побачив що ОСОБА_13 лежить на підлозі в кухні без ознак життя, та у будинку знаходяться співробітники поліції, а самого обвинуваченого ОСОБА_6 в той момент вдома не було;
- протоколом огляду трупа від 25 листопада 2015 року з фото-таблицею до нього, згідно із яким за адресою АДРЕСА_1 оглядався труп ОСОБА_14 ;
- висновком судово-медичної експертизи №945/ЛЕ/233 від 14 грудня 2015 року, відповідно до якої у ОСОБА_10 виявлено зазначені у висновку тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в м`які тканини передньої черевної стінки та розривів капсули та паренхіми печінки, у своїй сукупності, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень вони є тяжкими за ознакою небезпеки для життя. Враховуючи характер цих ушкоджень та дані судово-гістологічного дослідження (слабко виражена лейкоцитарна реакція при Перльс негативній реакції), можна вважати, що вони утворилися в проміжок часу від кількох десятків хвилин до кількох годин до настання смерті. Сила нанесення травматичних впливів потерпілому була достатньою для утворення вищезазначених ушкоджень.Тілесні ушкодження в ділянці грудної клітини, які супроводжувались переломами ребер відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.Всі інші тілесні ушкодження в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та згідно вищезазначених правил вони є легкими, як ті, що не супроводжувались розладом здоров`я.Смерть ОСОБА_10 настала від тупої травми черева з крововиливом в м`які тканини передньої черевної стінки, розривами капсули та паренхіми печінки та крововиливом в черевну порожнину, яка ускладнилася розвитком крововтрати, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупу та додатковими методами дослідження. Враховуючи ступень розвитку трупних явищ під час дослідження його в морзі, можна вважати, що смерть його настала не менше ніж за 18 годин до дослідження трупа. Враховуючи кількість та локалізацію виявлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень, можна вважати, що для їх утворення потерпілому було завдано не менше десяти травматичних впливів.Враховуючи, що при експертизі трупа не виявлено достовірної різниці в характері виявлених ушкоджень та з урахуванням даних судово-гістологічного дослідження, можна вважати, що всі виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження утворились на протязі короткого проміжку часу, який міг вимірюватись не більш ніж десятками хвилин. Детально встановити положення потерпілого під час спричинення всіх виявлених тілесних ушкоджень неможливо, однак враховуючи їх розташування в різних анатомічних ділянках та на різних поверхнях тіла, можна вважати, що розташування та поза потерпілого змінювалась під час утворення всіх виявлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень в різних анатомічних ділянках та на різних поверхнях тіла, можна вважати, що всі вони не могли утворитись від дії власної руки потерпілого. Враховуючи характер та локалізацію виявлених при експертизі трупа ушкоджень, можна вважати, що після їх утворення потерпілий був здатен здійснювати самостійні дії до моменту втрати свідомості;
-висновком судово-медичної експертизи №945/ЛЕ/11 від 20 січня 2016 року вбачається, що вказана експертиза проведена з урахуванням даних, які були отримані під час проведення слідчого експерименту за участю спеціаліста, обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 . Згідно висновків даної експертизи тілесні ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді переломів ребер, ушкодження на обличчі (крім садна на чолі ліворуч), крововиливу в м`які тканини черевної стінки, розриву печінки, крововиливу в черевну порожнину, крововиливів в м`які тканини спини та ушкодження на верхніх кінцівках могли утворитися за обставин, на які вказував свідок ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту. Тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер, розриву серця, крововиливу в серцеву сорочку, ушкодження на обличчі, на верхніх кінцівках та на спині ОСОБА_10 могли утворилися за обставин, на які вказував ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту.
Посилання обвинуваченого на те, що суд не міг ухвалити законний та обґрунтований вирок щодо нього без врахування кримінального провадження щодо працівників поліції не заслуговують на увагу. Так, до суду апеляційної інстанції надано постанову про закриття кримінального провадження від 05 травня 2017 року, винесену слідчим СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якої кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06 вересня 2016 року за №00086 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Також на запит суду було надано відповідь з КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф`ДОР» щодо надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_6 під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якої не вбачається фіксування спричинених йому тілесних ушкоджень чи струсу головного мозку(а.п.212).

Оцінюючи вказану постанову та відповідь лікарні, а також те, що в основу вироку суду покладено лише один доказ, що був здобутий за участю ОСОБА_6 під час досудового розслідування - протокол слідчого експерименту від 13 січня 2016 року, в ході якого обвинувачений надавав такі ж пояснення, як і при здійсненні судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що твердження ОСОБА_6 про незаконність вироку суду у зв`язку із застосуванням до нього недозволених методів ведення досудового розслідування та інших незаконних дій поліції, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів, здобутих під час досудового розслідування за участю ОСОБА_6 , які б суперечили його поясненням в суді першої інстанції, не було покладено судом в основу вироку, а тому зазначені обвинуваченим обставини не підтверджені матеріалами кримінального провадження та не можуть спростовувати висновків суду щодо доведення його вини.

Також не заслуговують на увагу його доводи щодо виклику в суд та допиту в якості свідків працівників швидкої допомоги, оскільки від їх допиту сторона захисту відмовилась, що зафіксовано у журналі судового засідання від 10 серпня 2016 року(а.п.106).

Необґрунтованими є посилання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неповноти судового розгляду з підстав відсутності відповіді від КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф`ДОР» щодо викликів 25.11.2015 року та відповіді з підприємства «Нові ниви», оскільки такі відповіді є в матеріалах кримінального провадження (а.п.45- щодо залучення ОСОБА_9 до робіт на підприємстві«Нові ниви», а.п.93-щодо надання медичної допомоги, а.п.- 95 щодо номеру телефону ОСОБА_9 ).
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що не було допитано свідка - власника будинку, в якому трапилась подія, оскільки, як вказує сам обвинувачений, зазначений свідок не була очевидцем події, а тому підтвердити чи спростувати висновки суду не зможе.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо неточних відомостей в показаннях свідка ОСОБА_9 , який зазначав в суді, що 26.11.2015 року він був на роботі з ранку, тоді як відповідно до наданої відповіді з підприємства він прийшов на роботу ввечері, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду.

Посилання сторони захисту на вживання вказаним свідком спиртних напоїв не вказує на те, що його покази є недостовірними, оскільки свідок ОСОБА_9 послідовно пояснював про дії обвинуваченого, порядок та локалізацію спричинених обвинуваченим ударів потерпілому, що підтверджується висновками експертів.

Те, що свідок ОСОБА_9 відразу після події покинув будинок, не дає підстав стверджувати про надання ним неправдивих свідчень, оскільки вказаний свідок покинув будинок у зв`язку із роботою, саме з його мобільного телефону здійснювався виклик швидкої медичної допомоги потерпілому, а тому зазначені дії свідка не вказують на будь-яке його переховування, також доводи щодо надання ним неправдивих свідчень з підстав конфлікту з обвинуваченим не ґрунтуються на досліджених судом першої інстанції матеріалах кримінального провадження, якими навпаки підтверджуються показання свідка ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо порушення права на захист не заслуговують на увагу, оскільки у кримінальному провадженні не встановлено обов`язкової участі захисника відповідно до ст.52 КПК України, докази, отримані під час досудового розслідування за участю ОСОБА_6 , окрім слідчого експерименту, не були покладені судом в основу вироку, зазначений у вироку суду протокол слідчого експерименту не суперечить поясненням обвинуваченого в суді першої інстанції, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні підстави вважати, що покладені в основу вироку докази були здобуті з порушенням права на захист обвинуваченого. До залучення захисника обвинуваченим надавалась заява про проведення підготовчого судового засідання у відсутність захисника (а.п.19). В судовому засіданні 26.01.2016 року обвинувачений також просив проводити розгляд провадження без участі захисника (а.п.29), а 18.02.2016 року за клопотанням обвинуваченого було призначено захисника ОСОБА_7 , яка ознайомилась з матеріалами провадження(а.п.62), заявляла клопотання(а.п.65), оскаржувала вирок суду, а тому відсутні підстави вважати, що нею здійснювався захист на неналежному рівні. Отже, порушень вимог п.4 ч.2 ст.412 КПК, що тягне за собою скасування рішення суду, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, наведені вище докази по суті співпадають, не суперечать один одному, а тому правомірно судом першої інстанції визнані як достовірні, належні та допустимі.

Твердження сторони захисту щодо неповноти судового розгляду не є слушними, оскільки судом першої інстанції були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для вирішення справи, досліджено докази, надана їм оцінка.

За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині за ознаками ч. 2 ст. 121 КК України.

Що стосується обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає, що воно призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з належним врахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких; даних про його особу, який раніше не судимий, визнав вину і надав допомогу потерпілому ОСОБА_10 безпосередньо після вчинення злочину, що суд відніс до обставин, які пом`якшують покарання, та врахував обставину, яка обтяжує покарання,- скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тому обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання, що відповідає вимогам розумності та справедливості, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України судом першої інстанції проведено зарахування обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо зазначення у вступній частині вироку про відсутність у обвинуваченого на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, а також у резолютивній частині вироку- про строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання копій вироку, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються, крім іншого, відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи, однак прокурором не обґрунтовано, яке значення має для справи інформація про відсутність у обвинуваченого на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, крім того, вирок суду містить відомості щодо порядку та строку його оскарження, чим скористались як прокурор, так і обвинувачений та захисник, а тому не зазначення у резолютивній частині вироку відомостей про набрання вироком законної сили та порядку отримання копій вироку не свідчить про істотні порушення вимог КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено, не вказує на такі порушення і прокурор, обвинувачений та захисник в своїх апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3