АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/31/17 Справа № 203/552/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004320 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1)11 жовтня 2000 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ст. 17, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, із застосуванням ст. 46-1 КК України відкладено виконання вироку на 2 роки, штраф 340 гривень, 2)24 липня 2002 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 3)20 червня 2006 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 21 серпня 2008 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 21 день, 4)24 грудня 2009 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією належного йому майна, в іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 хоча і не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, але ніде не працює, не одружений, характеризується негативно, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності, та злочинів насильницького характеру, і маючи не зняту та непогашену судимість вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, що свідчить про те, що обвинувачений веде антисоціальний спосіб життя, не має постійного законного джерела доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном.

Також суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та не розкаявся, а також суд не врахував думку потерпілих, які просили призначити суворе та справедливе покарання обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок як незаконний та необґрунтований у зв`язку з неповнотою досудового розслідування і судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувати його дії на відповідну статтю Кримінального кодексу України чи направити дане кримінальне провадження в суд першої інстанції на новий судовий розгляд.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не були з`ясовані обставини, які мають значення для винесення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
Вказує, що суд не мотивував у вироку, чому прийняв до уваги показання потерпілих, які не відповідають дійсності.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що його дії підлягають перекваліфікації на ч. 2 ст. 125 КК України, як умисні легкі тілесні ушкодження, оскільки судом не встановлено, чи реально сприймав потерпілий погрозу застосування щодо нього насильства.
Зазначає про порушення права на захист, оскільки під час затримання йому не було надано захисника, суд розглядав питання про продовження строку тримання його під вартою без захисника, чим порушив його право на захист.
Крім того, суд при проведені підготовчого судового засідання у повній мірі не встановив особу, яка обвинувачується, а також під час розгляду кримінального провадження не дотримувався принципу безперервності судового розгляду.
Більш того, при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував його стан здоров`я, інвалідність матері, яка потребує його допомоги, позитивну характеристику за місцем проживання.
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією належного йому майна, також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 08 листопада 2014 року приблизно о 03 годині 35 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, прослідував за ОСОБА_7 за місцем його мешкання до квартири АДРЕСА_3 , де погрожуючи застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, дістав з кишені ніж та приклав його до шиї ОСОБА_7 , після чого пройшов з ним до приміщення вищевказаної квартири, тобто проник до житла, та наніс два удари ножем по тулубу потерпілого ліворуч, чим спричинив два непроникаючі колото-різані поранення на грудній клітині ліворуч по середньо-пахвовій (на відстані 120 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 17 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла) та на череві ліворуч у клубовій області (на відстані 102 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 12 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як на три тижні, тим самим подавив волю потерпілого до чинення можливого опору, продовжуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з зовнішнього кармана куртки, яка знаходилась на вішалці в коридорі квартири, дістав, тобто заволодів грошовими коштами у сумі 2 850 гривень ОСОБА_10 - батька ОСОБА_7 . Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 наніс удар ножем по тулубу ОСОБА_7 в район черева з лівої сторони, в результаті якого спричинено проникаюче колото-різане поранення черева ліворуч, з раною по середньо-пахвовій лінії та гематомою навколо неї (на відстані 112 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 17 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яка переходить в рантовий канал з ушкодженням по ходу: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, проникає в черевну порожнину з ушкодженням сальника та явищами внутрішньочеревної кровотечі (500 мл крові в черевній порожнині), яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Після чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відбулася сутичка в ході якої, ОСОБА_11 наніс останньому 5 ударів ножем по тулубу, в результаті чого потерпілому спричинено 5 колото-різаних ран: на зовнішній поверхні лівого та правого стегна у середній третині, на зовнішній поверхні правого плеча у середній третині, на передній поверхні лівого плечового суглобу та на задній поверхні лівого плеча на межі середньої та нижньої третини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), а також спричинено різану рану на задній поверхні лівого променево-запясткового суглобу, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки. В ході сутички потерпілим ОСОБА_7 було вчинено фізичний опір, в результаті якого ОСОБА_8 втратив свідомість, після чого був затриманий працівниками міліції.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, скаргу прокурора просили залишити без задоволення, прокурора та потерпілого, які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора, а скаргу обвинуваченого просили залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого щодо не доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 187 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким судом у вироку надано належну оцінку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується:

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він приблизно о 04 годині 00 хвилин вийшов до магазину та зустрів сусідку ОСОБА_12 з раніше незнайомим чоловіком на ім`я ОСОБА_13 , з якими привітався, після чого пішов додому, а слідом за ним пішов ОСОБА_8 , далі він відкрив двері до квартири, і в той же час ОСОБА_8 підійшов позаду нього з ножем і сказав, що буде грабувати, після чого у коридорі квартири останній наніс потерпілому удари ножем у ребра і у лівий бік тулубу, потім у коридорі ОСОБА_8 знайшов гроші батька ОСОБА_7 ОСОБА_10 , які привласнив і разом пройшли до кімнати потерпілого, де обвинувачений вдарив останнього ножем у живіт та у мишці обох ніг, від чого він втратив свідомість, а коли він прийшов до тями, він закричав, і на його крик вибігли із сусідньої кімнати батьки, на що ОСОБА_8 знов накинувся на нього і почав душити, під час бійки він побачив кружку з товстого скла, якою наніс удар по голові, оглушивши обвинуваченого, і поки ОСОБА_8 перебував без свідомості, викликали швидку і міліцію;

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , які в судовому засіданні підтвердили пояснення ОСОБА_7 та пояснили, що вони є батьками ОСОБА_7 та 08 листопада 2014 року спали у сусідній кімнаті в квартирі АДРЕСА_3 , і раптово почули крик сина про допомогу, коли вони вийшли із кімнати, то побачили сина з раною у животі, який сказав, що обвинувачений підрізав його ножем, після чого останній кинувся на ОСОБА_15 і розпочалася бійка, під час якої ОСОБА_7 келехом оглушив ОСОБА_8 , після чого викликали міліцію та швидку допомогу. Також потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_8 витягнув з кишені куртки 6 800 гривень.

Наведені у вироку показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , і свідка ОСОБА_14 відповідають тим, що зафіксовані технічними засобами фіксації. Суд відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України обґрунтував свої висновки на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Такі показання потерпілих та свідка узгоджуються між собою та із протоколом огляду місця події від 08 листопада 2014 року, відповідно до якого при огляді квартири потерпілих були виявлені та вилучені: ніж, дерев`яна ручка від ножа, осколки скла з рожевими плямами, попільничка з недопалками, наволочка з рожевими плямами, кросівки, куртка, лезо ножа, тампони з шафи і підлоги (а. к. п. 13-14 т. 1).

-показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що вона з обвинуваченим познайомилася у ніч з 07 листопада 2014 року на 08 листопада 2014 року на пр. Кірова у м. Дніпропетровську, а приблизно о 03 годині 00 хвилин разом пішли у двір - посидіти на лавочці, потім до них підійшов ОСОБА_7 , який приблизно о 04 годині 45 хвилин провів її додому і сам пішов додому, на той час у потерпілого тілесних ушкоджень не було;

-показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що він працює лікарем хірургом у 6-ій міській лікарні, надавав медичну допомогу обвинуваченому 08 листопада 2014 року у лікарні, у якого була травма голови;

-показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що вона працює медичною сестрою у 6-ій міській лікарні, та 08 листопада 2014 року був доставлений ОСОБА_8 , працівниками бригади медичної допомоги було виявлено у куртці обвинуваченого гроші у сумі близько 2 800 гривень, які передали їй, а у подальшому гроші були перераховані, покладені у сейф і згодом віддані працівникам міліції;

-показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про те, що вони працюють фельдшером та лікарем на лінійній бригаді центральної підстанції швидкої допомоги, та приблизно о 06 годині 00 хвилин 07 годині 00 хвилин була надана медична допомога ОСОБА_8 , у якого була черепна мозкова травма, а коли поклали обвинуваченого у машину швидкої допомоги- побачили гроші близько 3 000 гривень, які випали. Далі вони доставили його до 6-ої міської лікарні, де грошові кошти передали сестрі у прийомному відділенні.

Такі показання свідків також узгоджуються між собою та відповідають довідкам приймального відділення Комунального закладу «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» від 08 листопада 2014 року, згідно яких у ОСОБА_8 було виявлено 2 850 гривень та рану голови(а. к. п. 33-36 т. 1), наявність якої також підтверджується висновком судово медичної експертизи від 08 грудня 2014 року № 4736 е(а. к. п. 147-148 т. 1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 січня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , який повністю підтверджує показання зазначеного потерпілого, що були надані ним в суді першої інстанції (а. к. п. 234-235 т. 1), та протоколом проведення слідчого експерименту від 06 січня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , під час якого потерпілий розповів про обставини, при яких ним були отримані тілесні ушкодження (а. к. п. 239-240 т. 1), який узгоджується із висновком судовомедичної експертизи від 13 січня 2015 року № 115е, яким підтверджується характер і механізм спричинення тілесних ушкоджень, на який вказував потерпілий ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту за його участі. Також згідно із зазначеним висновком у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото різаного поранення черева ліворуч, з раною по середньо паховій лінії та гематомою навколо неї (на відстані 112см вгору від підошовної поверхні стоп та на 17 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яка переходить в раньовий канал з ушкодженням по ходу: шкіри, підшкірно жирової клітковини, проникає в черевну порожнину з ушкодженням сальника та явищами внутрішньочеревної кровотечі (500 мл крові в черевній порожнині), яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а також двох непроникаючих колото-різаних поранень на грудній клітині ліворуч, п`яти колото-різаних ран на зовнішній поверхні лівого та правого стегна, правого плеча, лівого плечового суглобу, на задній поверхні лівого плеча, різаної рани на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень(а. к. п. 245-249 т. 1),

- іншими доказами, зазначеними у вироку.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 , надані в судовому засіданні, про те, що він зайшов в квартиру з дозволу ОСОБА_7 , не маючи на меті заволодіння його майном, оскільки вони спростовуються послідовними та чіткими показаннями потерпілого про характер дій обвинуваченого, застосування ним ножа, при цьому виражаючи наміри щодо заволодіння майном, які підтверджуються письмовими доказами, показаннями іншого потерпілого, свідків та висновками експертів, та спростовують твердження обвинуваченого щодо не встановлення судом, чи реально сприймав потерпілий погрозу застосування щодо нього насильства, оскільки наведені докази підтверджують доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_7 , під час якого до потерпілого було застосовано насильство, небезпечне для життя чи здоров`я.
Тому колегія суддів вважає позицію обвинуваченого формою захисту від пред`явленого обвинувачення, яка не знайшла підтвердження під час апеляційного перегляду.

За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Доводи обвинуваченого щодо не встановлення судом його особи при проведені судового засідання, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України судом було встановлено особу обвинуваченого ОСОБА_8 , з`ясовано його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, що підтверджується журналом та технічним записом судового засідання від 26 лютого 2015 року (а. к. п. 29 т. 2), та зазначено у вироку.

Твердження обвинуваченого щодо порушення його права на захист під час продовження строку тримання під вартою, що мало місце 05 лютого 2015 року, знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду, однак воно не впливає на висновки суду щодо доведення вини ОСОБА_8 , а тому не є підставою відповідно до ч.1 ст.412 КПК України для скасування вироку суду. Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо порушення права на захист, колегією суддів встановлено, що як підготовче судове засідання, так і судовий розгляд кримінального провадження відбувався за участі захисника, а тому безумовних підстав для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено. Також не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення його права на захист під час досудового розслідування. Так, протокол затримання обвинуваченого від 08 листопада 2014 року складено в присутності захисника ОСОБА_21 та ним підписаний, з часу затримання до 23.12.2014 року, коли було змінено підозру на ч.4 ст.187 КК України, слідчі дії за участю обвинуваченого не проводились, в цей же день було призначено захисника в даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист. Також судом було забезпечено право обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, про що свідчить розписка (т.3, а.п.147), вручені копії ухвал, постановлені судом (розписка т.4, а.п.9), від ознайомлення з іншими матеріалами обвинувачений відмовився, про що складено відповідні акти (т.4, а.п.10-13) та підтверджує власноручний запис обвинуваченого про відмову у ознайомленні (т.4, а.п.35), що не вказує на порушення права на захист обвинуваченого, який сам відмовився від подальшого ознайомлення із матеріалами судового провадження.

Крім того, матеріалами кримінального провадження спростовуються твердження обвинуваченого щодо порушення принципу безперервності судового розгляду, оскільки судом оголошувались перерви у зв`язку із викликом свідків, недоставленням обвинуваченого, задоволенням клопотань учасників судового провадження, витребуванням документів, направленням запитів.

Не заслуговують на увагу також доводи ОСОБА_8 щодо незаконного обшуку карманів його одягу, оскільки із показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вбачається, що грошові кошти при транспортуванні обвинуваченого до лікарні випали з його кишені та в подальшому були передані слідчому, що спростовує посилання обвинуваченого на незаконне проведення обшуку.

Посилання обвинуваченого на те, що судом було допущено неповноту судового розгляду, оскільки не було допитано свідків, які б підтвердили про те, що він є знайомим потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені свідки не є очевидцями події, а зазначені обвинуваченим обставини, які могли повідомити свідки суду, не можуть мати істотного значення та впливати на висновки суду.

Оскільки ОСОБА_8 не заперечує сам факт його перебування у квартирі потерпілих, тому його твердження про те, що у вироку відсутнє посилання як на доказ протокол пред`явлення особи для впізнання, не може впливати на висновки суду.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає, що воно призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з належним врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого, відсутності обставин, що пом`якшують покарання та наявності обставини, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.

Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційна скарга прокурора подана 19 лютого 2016 року, тобто у встановлений тридцятиденний строк з дня проголошення вироку.
Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом при призначенні покарання фактично було враховано особу обвинуваченого, який безробітний, неодноразово судимий, на утриманні нікого не має, також враховано обставину, що обтяжує покарання- рецидив злочинів, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд призначив покарання у межах санкції ч. 4 ст. 187 КК України у розмірі, що є більшим за мінімальний, з чим погоджується колегія суддів. Призначене покарання також враховує тяжкість наслідків для потерпілого, що настали, а тому колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі в максимальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті.
Посилання обвинуваченого на неврахування судом стану здоров`я та інвалідності його матері не є такими обставинами, що дають підстави для пом`якшення призначеного покарання. Позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання не може бути взята судом до уваги, оскільки вона не посвідчена належним чином.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку в частині призначеного покарання, про що ставить вимогу в апеляційній скарзі прокурор.
Підстав для зміни призначеного судом першої інстанції обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не має, а вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим з моменту отримання копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4