справа № 164/1831/17
п/с 1-в/164/162/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2017 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, -
Засуджений ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаною заявою, яку мотивував тим, що він засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року, який ухвалою Апеляційного суду Сумської області вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін. Просить застосувати щодо нього умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки немає стягнень, має матір-пенсіонерку, яка потребує як фізичної так і матеріальної підтримки.
Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заяву засудженого ОСОБА_2 слід повернути засудженому для відповідного оформлення з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Частинами 3, 7 ст. 154 КВК України унормовано, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. У разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст. 110 Виправно-трудового кодексу України. Коли ці вимоги не виконано (характеристика не відображає процесу виправлення засудженого або стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків, не подано витяг із рішення спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх тощо) і заповнити ці прогалини в судовому засіданні неможливо, суддя на стадії підготовки справи до розгляду повертає матеріали для відповідного оформлення, а коли недоліки виявлено в судовому засіданні, - ухвалює відповідну постанову, в якій зазначає підстави для повернення матеріалів.
В даному випадку замість органу, що відає виконанням покарання до суду із клопотанням про умовно дострокове звільнення звернувся сам засуджений, що суперечить вимогам ст. 154 КВК України, оскільки до клопотання не додано характеристики на засудженого, яка б свідчила про те, що він своє сумлінною поведінкою став на шлях виправлення, довідки про заохочення і стягнення, висновку Державної установи "Маневицька виправна колонія (№ 42)" та спостережної комісії при Маневицькій РДА, які б підтримували клопотання засудженого та просили застосувати відносно нього умовно дострокове звільнення.
А тому, зважаючи на вищевикладене, та беручи до уваги зміст ч. 7 ст. 154 КВК України, відповідно до якої в разі прийняття рішення про відмову в умовно достроковому звільненні засуджений ОСОБА_2 зможе повторно звернутися до суду з аналогічним клопотанням не раніше ніж через рік після відмови суду щодо такого звільнення, тобто, таким чином погіршиться становище засудженого, суд приходить висновку про доцільність повернення даної заяви засудженому ОСОБА_2 для відповідного оформлення.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. 369, 537 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Заяву засудженого ОСОБА_2 про застосування відносно нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання повернути засудженому для відповідного оформлення.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Маневицького районного суду ОСОБА_1