АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/123/17 Справа № 185/517/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26 жовтня 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;
- 09 листопада 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 року, більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточно покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_7 , визнано винним та засуджено за те, що він будучи раніше судимим 26 жовтня 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, відбувши покарання, маючи не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та повторно скоїв злочини проти власності.
Так, ОСОБА_7 , 10 червня 2015 року приблизно о 14 годині 30 хвилин проходив повз дачний будинок АДРЕСА_2 , де побачив, що вхідні двері вищевказаного дачного будинку відкриті та припустив, що у вищевказаному будинку можуть перебувати речі, які становлять матеріальну цінність.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужого майна та обернення його на свою користь, він повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаться ніким не помічені, через незачинену хвіртку пройшов на територію даної ділянки.
Далі він проник до вказаного будинку, де таємно, повторно скоїв крадіжку сумки, в якій були матерчата барсетка чорного кольору, вартістю 56 грн., в якій перебували грошові кошти в сумі 3000 грн., ключ від машини марки «Форд», золоту печатку 585-ї проби, а всього майна що належить ОСОБА_8 , на загальну суму 8616 грн.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_7 15 серпня 2015 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин проходячи по вул. Степовій садового товариства «Думка», м. Павлограда, Дніпропетровської області, побачив автомобіль марки «ВАЗ 21063», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 .
При цьому таємно, повторно, через задні двері проник в салон авто, де скоїв крадіжку барсетки чорного кольору, вартістю 161,50 грн., в якій знаходилось наступне майно: шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 221 грн., окуляри з футляром вартістю 138 грн., грошові кошти в сумі 2000 грн. В результаті крадіжки він спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 2520,50 грн. та з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_7 22 серпня 2015 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин проходячи повз дачний будинок АДРЕСА_3 , побачив, у дворі даного будинку автомобіль марки «ВАЗ 21043», зеленого кольору, державний номер НОМЕР_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужого майна, зайшов на територію вказаного дачного будинку та через незачинені двері багажника вищевказаного автомобіля, проник до салону та скоїв крадіжку чоловічої жилетки вартістю 185 грн., в кишені якої перебували грошові кошти в сумі 2600 грн. В результаті він спричинив громадянину ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 2785 грн. та з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, - розпорядившись ним на власний розсуд.
В апеляції ОСОБА_7 не оскаржуючи доведеності вини у скоєнні кримінального правопорушення і кваліфікації дій, просить вирок суду скасувати, остільки винесення даного вироку проходило без участі його захисника та прокурора. Крім того в доповненні до апеляційної скарги обвинувачений просить перерахувати строк відбуття покарання у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи і зіставивши із наявними матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З матеріалів провадження вбачається, що судом вимоги вказаного закону належно виконані. ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнавав повністю, фактичні обставини справи не оспорював, погодився про недоцільність дослідження усіх доказів, йому належно роз`ясненні наслідки проведення судового засідання за ч. 3 ст. 349 КПК України, тому ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Суд дав правильну оцінку доказам і дії обвинуваченого вірно кваліфікував за ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли безумовне скасування вироку, перевіркою матеріалів провадження, - колегії суддів не виявлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегії суддів виходить із наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередженню вчиненню нею нових злочинів.

Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів зауважує, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог кримінального закону, адже судом враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, а також його каяття та сприяння розкриттю злочину, що суд обґрунтовано відніс до обставин, які пом`якшують покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд в повній мірі врахував всі обставини провадження і дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, та обґрунтовано призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Також відсутні і підстави для скасування вироку суду, з доводів на які посилається у своїй апеляції обвинувачений відсутні, оскільки як вбачається з журналу судового засідання та диску звукозапису, під час оголошення вироку прокурор та адвокат були присутні в залі суду.

В той же час підлягає задоволенню апеляційна скарга обвинуваченого щодо врахування строку його попереднього ув`язнення в строк покарання один день за два дні, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки судом помилково враховано лише строк ув`язнення обвинуваченого починаючи з 24.03.2016 року, тоді як правильно необхідно враховувати цей строк з 16.09.2015 року.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року, відносно ОСОБА_7 - змінити.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 16.09.2015 року до дня набрання вироком чинності і на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду: