Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

представника ЗАТ «Рівненський ливарний завод»- ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора ЗАТ „Рівненський ливарний завод ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 (далі-слідчий) та накладено арешт на майно ЗАТ "Рівненський ливарний завод", яке 21 січня 2015 року було описане та арештоване державним виконавцем і згідно акту державного виконавця від 05 лютого 2015 року передане на відповідальне зберігання ОСОБА_9 . Заборонено ЗАТ «Рівненський ливарний завод» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, передачу вказаного майна третім особам, у тому числі шляхом реалізації його на аукціонах.
Слідчий судя в своїй ухвалі зазначив враховуючи ті обставини, що органами досудового розслідування відкрито кримінальне провадження за ч.3 ст.15, ч.2 ст.191 КК України, а майно, на яке слідчий у поданому клопотанні просив накласти арешт на даний час передане на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , оскільки описане державним виконавцем та, врахувавши вимоги ст.173 КПК України щодо підстав для арешту майна задовольнив клопотання слідчого, за наведених у ньому доводів.

У поданій на ухвалу слідчого судді апеляційній скарзі представник зазначає, що ухвала є незаконною, оскільки слідчий суддя розглядаючи клопотання слідчого, не мав права накладати арешт на майно, що передане на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , так як в акті державного виконавця мова йде про зовсім інших учасників виконавчого провадження. Також вказує, що слідчий суддя порушив вимоги ст.172 КПК України, не викликавши представника в судове засідання. Крім того стверджує, що в ухвалі з приводу переліку майна, на яке накладено арешт наявні розбіжності, а тому вважає, що майно підлягає поверненню ЗАТ «Рівненський ливарний завод». Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_9 відмовити. Крім того, скаржником подано клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження вищевказаної ухвали слідчого судді, оскільки на його думку строк на оскарження був пропущений за поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника ЗАТ «Рівненський ливарний завод» ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, та скасування ухвали слідчого судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала слідчого судді постановлена 29 листопада 2016 року, а апеляційна скарга надійшла до суду 21 грудня 2016 року, тобто після закінчення строків на апеляційне оскарження.

Оскільки представник ЗАТ «Рівненський ливарний завод» в судовому засіданні при розгляді слідчим суддею Рівненського районного суду присутній не був, а також у зв`язку з тим, що він вчасно подавав апеляційну скаргу 05 грудня 2016 року, яка йому була повернута, а тому, на думку колегії суддів, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин і його слід поновити.

Відповідно до ст. 370 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами перевірки законності і обґрунтованості рішень, дій чи бездіяльності слідчого має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується тільки на підставах, передбачених ст.ст.132, 170 КПК України.

Відповідно до положень ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що цих вимог КПК України слідчий суддя не дотримався.

При постановленні ухвали слідчим суддею в порушення вимог ст.173 КПК України не з`ясовані та не враховані правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України, та достатність доказів щодо накладення арешту на майно.

Як вбачається з клопотання слідчого та ухвали слідчого судді, в провадженні Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного 28.11.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001996, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.191 КК України.

З ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно вбачається, що вона ґрунтується на припущеннях. Зокрема, в ній вказано, що незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Проте будь-яких доказів можливості настання таких наслідків ні в клопотанні слідчим, ні в ухвалі слідчим суддею не наведено.

Як вбачається з ухвали, всупереч положень ч.1 ст.172 КПК України розгляд клопотання проводився без виклику зацікавлених осіб та власника арештованого майна.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий вказане майно речовим доказом відповідною постановою не визнавав, що і підтвердив прокурор в суді апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів враховує, що по даному кримінальному провадженню повідомлення про підозру не складалося та будь-кому не вручалося.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя не навів в ухвалі переконливих мотивів, з яких він дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 170, 173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Поновити ліквідатору ЗАТ «Рівненський ливарний завод» ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року.

Апеляційну скаргу ліквідатора ЗАТ «Рівненський ливарний завод» ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно ЗАТ «Рівненський ливарний завод» скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_10 від 29 листопада 2016 року про накладення арешту на майно ЗАТ „Рівненський ливарний завод.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
_________________ __________________ ____________________