Справа №588/883/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/202/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 22 грудня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець, Сумської області, громадянина України, непрацюючого, розлученого, з професійно-технічною освітою, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , в яких:

- потерпіла ОСОБА_9 просить частково скасувати вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі на 2 роки, та відмови у задоволенні частини її цивільного позову та призначити покарання ОСОБА_8 в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі, та стягнути з нього на її користь витрати пов`язані з проведенням поминального обіду на суму 5902 грн. та 3800 грн., витрати на встановлення надгробного пам`ятника на суму 12860 грн., а також моральну шкоду в сумі 125000 грн.;

- потерпіла ОСОБА_11 також просить частково скасувати вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі на 2 роки, та відмови у задоволенні частини її цивільного позову та призначити покарання ОСОБА_8 в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі, та стягнути з нього на її користь у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_12 у розмірі 100000 грн.;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують його покарання, ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Даним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено за цим законом покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2072 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 75000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 75000 грн. у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди та на користь ОСОБА_11 30000 грн. у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_11 , у тому числі в інтересах малолітнього ОСОБА_12 , відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 21.04.2016 року на автомобіль ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_13 , чохол-накладку з керма автомобіля ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 3851,75 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що судом необґрунтовано застосовано при призначенні ОСОБА_8 покарання положення ч.1 ст.69 КК України, оскільки не враховано, що у померлого залишився малолітній син, який назавжди буде позбавлений батьківського піклування, визнаючи свою вину у скоєному, обвинувачений щиро не розкаявся, так як належним чином не вибачився перед нею, заперечував проти визнання витрат на проведення поминального обіду та витрат на встановлення надгробного пам`ятника загиблому. Також апелянт вказує, що судом безпідставно відмовлено у відшкодуванні їй витрат на проведення поминального обіду за померлим та спорудження надгробного пам`ятника;

- потерпіла ОСОБА_11 посилається у своїй апеляційній скарзі на ті ж самі обставини, що і потерпіла ОСОБА_9 ;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вказує, що обґрунтовуючи застосування вимог ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції вказав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілим, проте дані обставини є лише пом`якшуючими вину ОСОБА_8 і жодним чином не знижують суспільної небезпечності вчиненого злочину. Також, на думку апелянта, суд не повною мірою врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, що в результаті ігнорування водієм Правил дорожнього руху настали невідворотні наслідки, зокрема, смерть молодої особи, вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, часткове відшкодування збитків, думку потерпілих, які наполягали на призначенні покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, та що правопорушення обвинуваченим вчинено у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, яке є одним із найбільш суспільно-небезпечних.

В поданих запереченнях на апеляційні скарги потерпілих та прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вказує на необґрунтованість апеляційних скарг та просить їх залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Згідно вироку суду, 19.04.2016 року, близько 22 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», державний номер НОМЕР_1 , рухався по ґрунтовій дорозі, яка веде від автодороги «Суми-Полтава» до вул. Першотравнева у с. Олексине, Тростянецького району, та перебуваючи в районі розташування водойми у лісосмузі та намагаючись заїхати на пагорб, знехтував безпекою дорожнього руху, грубо порушуючи вимоги пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, не переконавшись в тому, що початок руху та рух транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив з`їзд автомобіля заднім ходом по схилу пагорба та подальший наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який в цей час перебував біля задньої частини автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у приміщенні Тростянецької ЦРЛ.

Допущені ОСОБА_8 порушення вимог пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та апеляційні скарги потерпілих, думку потерпілої ОСОБА_9 та її законного представника адвоката ОСОБА_10 , які також повністю підтримали як апеляційні скарги потерпілих, так і апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілих, вважаючи вирок суду законним та справедливим, частково дослідивши обставини, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених злочинних дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується ретельно дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та апелянтами не оскаржується.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо його необхідності, достатності та справедливості.

Так, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.п.1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, перейти, зокрема, до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, належним чином врахував тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який належить до тяжких злочинів з необережною формою вини до наслідків у виді смерті потерпілого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, розлучений, проживає у двох з матір`ю, має на утриманні малолітнього сина, якому регулярно сплачує аліменти, є учасником бойових дій в ході антитерористичної операції, нагороджувався пам`ятним нагрудним знаком та Грамотою за мужність та відвагу, зразкову військову дисципліну, виключно позитивно характеризується у військовій частині, на цей час не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває (а.п.214-243).

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд відніс щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та часткове відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 суд обґрунтовано визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, зваживши на конкретні обставини справи, взявши до уваги поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди, який не залишив місце пригоди, залишився з потерпілим, супроводжував його до лікарні у кареті швидкої, ураховуючи наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання, визнав ці обставини у їх сукупності такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а також зваживши на позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на суворій мірі покарання, дійшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст. 286 КК України, однак у виді обмеження волі, яке ОСОБА_8 належить відбувати реально.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування і в судовому засіданні не приховував фактичних обставин подій, давав показання, усвідомив протиправність вчиненого діяння, визнавав свою винуватість та щиро розкаявся, навівши у вироку ґрунтовні мотиви, суд обґрунтовано визнав зазначені обставини такими, що пом`якшують покарання та у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинуваченого ч.1 ст. 69 КК України та можливість призначення іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Правильність такого рішення сумнівів не викликає.

Поряд з цим, суд, врахувавши, що обвинувачений грубо порушив ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що потягло за собою незворотні наслідки, а саме смерть ОСОБА_14 , з урахуванням також того, що ОСОБА_8 раніше притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху за статтями 126 та 130 КУпАП (а.с.213), прийняв рішення про призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Що стосується тверджень апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, характер та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини були враховані судом при призначенні покарання. Сама по собі тяжкість вчиненого діяння в силу закону не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не прийнято до уваги суспільну небезпеку вчиненого правопорушення та його наслідки, є явно надуманими, оскільки ці обставини і слугували підставами для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання, яке він має відбувати реально та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк передбачений санкцією цієї статті.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності застосування положень ст. 69 КК України, оскільки обставини, якими суд обґрунтував застосування вказаної норми закону, є пом`якшуючими вину ОСОБА_8 і жодним чином не знижують суспільної небезпечності вчиненого злочину, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та суперечать положенням ст.ст.66, 69 КК України.

Переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування, в апеляційній скарзі прокурора не міститься.

Доводи, якими потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обґрунтовують м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, а саме, що у померлого залишився малолітній син, обвинувачений щиро не розкаявся, так належним чином не вибачився перед ними, на думку колегії суддів, не спростовують висновків суду в частині призначення покання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та не заперечується самими апелянтами, ОСОБА_8 як під час особистої зустрічі з ними, так і в ході судового розгляду просив у них вибачення, та, крім того, прийняв міри по відшкодуванню завданих збитків, зокрема, оплатив повний перелік ритуальних послуг на поховання ОСОБА_14 на суму 6880 грн., передав 3000 грн. готівкою сестрі померлого ОСОБА_14 ОСОБА_15 , перерахував 1500 грн. поштовими переказами матері померлого ОСОБА_9 , оплатив витрати лікарні на стаціонарне лікування ОСОБА_14 в сумі 2015,79 грн., та у подальшому зобов`язався виплачувати завдані збитки, що підтвердив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, та крім того надав додаткові квитанції про часткове відшкодування шкоди потерпілим. Вказані обставини свідчать про усвідомлення обвинуваченим свого вчинку та готовності нести відповідальність.

Крім того в ході апеляційного розгляду стороною захисту була надана медична документація виписка від психолога поліклінічного відділення Сумського обласного клінічного госпіталю ветеранів війни, згідно якої ОСОБА_8 при обстеженні знаходиться в пригніченому стані та має відчуття провини за нещасний випадок, який трапився з його другом.

Також, згідно цієї виписки вбачається, що ОСОБА_8 має такі властивості особистості, як сором`язливість, скутість, невпевненість, внаслідок чого з`являються труднощі в спілкуванні та соціальних контактах.

Колегія суддів враховує і це при розгляді апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, необхідним і достатнім для його виправлення, оскільки як зазначалося вище, покарання це не тільки кара, та не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання у виді позбавлення волі, як про це просять прокурор та потерпілі.

Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди, та цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з нього моральної шкоди, в тому числі в інтересах малолітнього ОСОБА_12 , то на думку колегії суддів рішення суду в цій частині також є законним та обґрунтованим.

Рішення про часткове задоволення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 2072 гривні і про відмову в решті позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди прийнято судом у відповідності з чинним законодавством.

Так, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 про задоволення її позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченого витрат на поминальні обіди не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

При цьому, під витратами на поховання відповідно до Закону України « Про поховання та похоронну справу» маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Тобто, понесені на організацію поминального обіду витрати, відповідно до ст.1201 ЦК України не відносяться до витрат на поховання, а тому заявлені потерпілою кошти в загальній сумі 9702 грн. (5902 грн. + 3800 грн.) не підлягають відшкодуванню.

Відмовляючи в стягненні з ОСОБА_8 витрат на спорудження надгробного пам`ятника, які в силу статті 1201 ЦК України належать до витрат, що підлягають відшкодуванню обвинуваченим, суд першої інстанції послався на те, що такі витрати ОСОБА_9 не підтверджено належними доказами, які свідчать про те, що остання їх фактично понесла в сумі 12860 грн., що було визнано нею у судому засіданні, а надана нею довідка ПП «Корунд» вказує лише на те, що нею було з`ясовано, що вартість гранітного пам`ятника, який вона має намір замовити та встановити через рік після смерті сина буде коштувати 12860 грн. (а.с.134).

Таким чином суд прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні даних позовних вимог.

Разом з тим, у разі фактичного спорудження надгробного пам`ятника особа, яка понесла зазначені витрати, не позбавлена права звернутися з цивільним позовом на загальних засадах в порядку цивільного судочинства про стягнення понесених витрат відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 про збільшення розміру грошового стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Також, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вищезазначених вимог норм ЦК України належним чином дотримався, та врахував також обставини, на які посилались потерпілі, та вірно визначив розмір заподіяної потерпілим моральної шкоди.

Так, вирішуючи питання про розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди, ураховуючи вимоги розумності і справедливості, з огляду на те, що вона внаслідок втрати сина зазнала та продовжує зазнавати сильних душевних страждань, що ураховуючи її вік є непоправною втратою близької та дорогої для неї людини, яка не може мати точних критеріїв її виразу, у її життєвих стосунках відбулись незворотні зміни, порушився звичайний уклад життя, разом з тим, ураховуючи, що померлий ОСОБА_16 не був єдиною дитиною ОСОБА_9 , ураховуючи ступінь вини обвинуваченого, його особу та матеріальний стан, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_9 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в сумі 75000 грн.

Крім того, враховуючи, що малолітній син померлого ОСОБА_17 , зазнав непоправної втрати назавжди свого батька, ураховуючи обсяг його душевних страждань, з огляду на його вік, а також ступніть вини обвинуваченого, його особу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь малолітнього ОСОБА_12 , 75000 грн. моральної шкоди. Оцінюючи розмір душевних страждань ОСОБА_11 суд також враховував, що остання зазнала втрати чоловіка, продовжує відчувати переживання з приводу душевної травми, що зазнав її син від втрати батька, що потребує від неї додаткових емоційних зусиль у спілкуванні з сином та організації подальшого життя, разом з тим, суд врахував її вік, визнання нею тієї обставини, що протягом 3 місяців до загибелі чоловіка вони разом не проживали та вона зверталась до суду з позовом про розлучення, а тому з огляду на сукупність указаних обставин суд дійшов до висновку про необхідність стягнення на її користь 30000 грн. моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції врахував ступінь моральних страждань, понесених потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та малолітнім ОСОБА_12 , а також, як цього вимагає чинне законодавство, принцип розумності і справедливості.

Виходячи з наведених обставин та положень п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, колегія суддів, вважає, що суми моральної шкоди стягнуті з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 75000 грн., потерпілої ОСОБА_11 30000 грн., ОСОБА_12 75000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди є об`єктивно виваженими та обґрунтованими, відповідають принципу законності і розумності, тому підстав для їх збільшення - не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , а тому вирок суду щодо ОСОБА_8 слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 22 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.