справа №619/89/15-к
провадження №1-кп/619/74/17
вирок
іменем України
26 червня 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000372 від 17.03.2014 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, працюючого ТОВ «Комфор» збиральником виробів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17 червня 2009 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:
19 лютого 2011 року у вечірній час ОСОБА_6 знаходився у кафе «Тан-Дем», що розташоване по вул. Радянській №2-а в смт Вільшани Дергачівського району Харківської області, де також знаходився малознайомий йому ОСОБА_4 . Приблизно о 23 годині того ж дня між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар кулаком в область плеча, після чого пішов до виходу з кафе, ОСОБА_6 , бажаючи помститися ОСОБА_4 за нанесену, як на його думку образу, вирішив спричинити йому тілесні ушкодження. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_4 зі сторони спини та наніс один удар кулаком в праву частину області голови у скроню, від якого потерпілий упав на підлогу та, ударившись головою, втратив свідомість. Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння злочину утік. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа та внутрішньочерепною кровотечею, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №158/69Д-ОКБ/14 від 11.06.2014 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що у лютому місяці 2011 року приблизно о 22-00год. він перебував у кафе «Тан-дем» та виходячи на вулицю побачив потерпілого з компанією, з якими у нього були неприязні стосунки. Він намагався пройти повз них іншим шляхом, щоб не зустрічатися, однак, двері кафе були зачинені і він опинився у кутку. Зінковський, побачивши його почав виражатися нецензурною лайкою на його адресу та наніс йому два удари в голову, він позадкував назад і в цей момент, захищаючись, правою рукою наніс потерпілому удар у ліву частину області голови, після чого останній сильно упав на підлогу та вдарився головою, а він пішов, щоб не посилювати конфлікт. З потерпілим вони особисто не знайомі, неприязних стосунків між ними не було, умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень у нього не було.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Не дивлячись на невизнання вини, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена прокурором у повному обсязі та підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та відповідно достатності, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні про те, що у вечірній час 19 лютого 2011 року він знаходився у кафе «Тан-Дем», вийшов з нього та стояв з ОСОБА_7 у коридорі, де знаходився також і ОСОБА_6 , який стояв позаду нього та висказав на його адресу грубі слова. Після цього ОСОБА_4 зробив зауваження ОСОБА_6 та товкнув його по плечу, щоб той заспокоївся, та хотів піти. Між ними знаходився ОСОБА_7 , ОСОБА_6 наніс потерпілому удар у праву скроню та останній не устоявши на ногах упав на підлогу та знепритомнів;

- показаннями свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні про те, що у вечірній час 19 лютого 2011 року він знаходився у кафе «Тан-Дем», де у фойє між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла словесна сварка. ОСОБА_6 стояв за спиною у свідка, а ОСОБА_4 стояв обличчям до нього. ОСОБА_4 товкнув ОСОБА_6 через свідка, а останній наніс рукою удар по голові потерпілого. Потім коли він повернувся до ОСОБА_6 , той знаходився у «стійці боксера», а ОСОБА_4 лежав непритомний на підлозі;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , даними під час судового розгляду, відповідно до яких у вечірній час 19 лютого 2011 року вона знаходилася у кафе «Тан-Дем» разом з ОСОБА_9 , при цьому стояла спиною до компанії чоловіків, почула шум та повернулася і побачила на підлозі ОСОБА_4 . При цьому вказала, що не бачила хто ударив останнього;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , даними під час судового розгляду, відповідно до яких у вечірній час 19 лютого 2011 року він працював у кафе «Тан-Дем», де перевіряв квитки на вхід у дискотеку. У фойє зайшов ОСОБА_4 з якимось чоловіком, потім прийшов ОСОБА_6 . Почувши шум, свідок повернувся та побачив, що ОСОБА_4 лежить на підлозі. Він негайно пішов до бармена ОСОБА_11 , щоб зупинити дискотеку та надати допомогу потерпілому;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , даними під час судового розгляду, відповідно до яких у вечірній час 19 лютого 2011 року вона працювала барменом у кафе «Тан-Дем», самого конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вона не бачила, їй охоронець ОСОБА_10 сказав, що ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 ;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , даними під час судового розгляду, відповідно до яких у вечірній час 19 лютого 2011 року він працював у кафе «Тан-Дем» разом з ОСОБА_10 , де перевіряв квитки на вхід у дискотеку. Йому розказали, що хтось побився, але самого конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не бачив, оскільки в цей час вийшов з фойє;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , даними під час судового розгляду, відповідно до яких у вечірній час 19 лютого 2011 року він разом з ОСОБА_14 намагався попасти у кафе «Тан-Дем», коли вони підійшли до кафе, то побачив, що там якийсь конфлікт, оскільки побачив жестикуляцію рук між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які стояли обличчям один до одного, при цьому ОСОБА_4 стояв спиною до свідка. ОСОБА_13 з метою уникнення конфлікту вийшов з приміщення;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , даними під час судового розгляду, про те, що у вечірній час 19 лютого 2011 року він разом з ОСОБА_13 намагався попасти у кафе «Тан-Дем», коли вони підійшли до кафе, то побачив, що там якийсь конфлікт, через двері бачив ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який стояв спиною до дверей. Сам конфлікт не бачив, а чув якісь крики та нецензурну лайку;

- показаннями свідка ОСОБА_16 у судовому засіданні про те, що її син ОСОБА_6 повернувся додому приблизно о 24 годині 19 лютого 2011 року, у нього були підбиті око та брова, розірваний рукав на курточці. Він сказав, що був на дискотеці та його хтось побив, хто саме не сказав. Через деякий час йому ті ж особи нанесли ножове поранення, з приводу чого він проходив лікування. ОСОБА_6 за медичною допомогою щодо його побоїв не звертався;

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 08 червня 2011 року з доданими фототаблицями, згідно якому потерпілий ОСОБА_4 показав механізм нанесення йому удару ОСОБА_6 в область правої скроні, після чого він упав на лівий бік на підлогу, яка мала рівну поверхню (т.1 а.с.83-84);

- висновком експерта №108/11/Д від 10.05.2011, згідно якому у зв`язку з подіями 20.02.2011 ОСОБА_4 був доставлений МСП в нейрохірургічне відділення ОКЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні до 16.03.2011 з діагнозом: «Гостра украй важка закрита черепно-мозкова травма, забиття головного мозку важкого ступеня із здавленням двосторонніми гострими субдуральними гематомами скронево-тім`яних областей, з формуванням вогнищ забиття-розтрощення правої задньо-лобової та тім`яної областей, лівої скроневої та базальних відділів лівої лобової області. Лінійний перелом лобової тім`яної та потиличної кістки справа з переходом на основу черепа в області задньої черепної ямки. Забиття м`яких тканин, підшкірна гематома потиличної області. Набряк-набрякання головного мозку. Дислокаційний синдром. Стан після операцій: Декомгіресивна краніотомія в правій лобно-тім`яно-скроневій області з видаленням субдуральної гематоми правої скронево-тім`яної області та контузійно-геморагічних вогнищ лобової та тім`яної долей (20.02.11). Декомпресивна краніотомія в лівій лобно-тім`яно-скроневій області з видаленням пластинчатої субдуральної гематоми лівої скронево-тім`яної області та контузійно-геморагічних вогнищ лобової та скроневої долей (20/02/11). Кісткові дефекти лобно-тім`яно-скроневої областей з обох боків. Лівобічний глибокий геміпарез з акцентом у руці. Часткова сенсо-моторна афазія. Астено-невротичний синдром». Вищевказана травма голови утворилася в строк, зазначений постраждалим від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відображені в наданій медичній документації. Закрита черепно-мозкова травма з переломами кісток черепа і внутрішньочерепними крововиливами за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- висновком експерта №164/11/Д від 15.06.2011, згідно якому зазначені дані, які аналогічні вищевикладеному у висновку експерта №108/11/Д від 10.05.2011та крім того, указано, що вищевказана травма голови утворилася в строк, зазначений постраждалим від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відображені в наданій медичній документації.Закрита черепно-мозкова травма з переломами кісток черепа і внутрішньочерепними крововиливами за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, що перебуває в причинному зв`язку між отриманими ушкодженнями і розвитком вищевказаного стану (ускладнень). З наданої медичної документації слідує, що вищевказана черепно-мозкова травма могла бути отримана в результаті падіння на площині з наданням тілу прискорення при ударі зправа і падінням на ліву бокову поверхню. Показання, дані гр. ОСОБА_17 в ході відтворення обстановки і обставин подій, а так само зазначених в протоколі очної ставки, не суперечить даним судово-медичної експертизи потерпілого, в частині часу та механізму утворення тілесних ушкоджень. Відзначається невідповідність між показаннями ОСОБА_6 , зазначеними в протоколі допиту і ході очної ставки і тілесними ушкодженнями зазначеними в судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_18 в частині механізму утворення черепно-мозкової травми (т.1 а.с.87-89);
- протоколом слідчого експерименту від 10.06.2014 у присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_4 , експерта ОСОБА_19 , та ілюстративним матеріалом до нього, згідно якому потерпілий показав механізм нанесення удару ОСОБА_6 (т.1 а.с.138-142);

- протоколом слідчого експерименту від 10.06.2014 у присутності понятих, за участю підозрюваного ОСОБА_6 , експерта ОСОБА_19 , та ілюстративним матеріалом до нього (т.1 а.с.143-148);

- висновком експерта №158/69Д-ОКБ/14 від 24.06.2014, згідно якому зазначені дані, які аналогічні вищевикладеному у висновку експерта №108/11/Д від 10.05.2011 та зазначено, що із медичної документації слідує, що у ОСОБА_4 мали місце ушкодження: гостра закрита черепно-мозкова травма у формі забиття головного мозку, двосторонніх субдуральних гематом скронево-тім`яних областей, вогнищ забиття-розтрощення правої задньо-лобової та тім`яної областей, лівої скроневої та базальних відділів лівої лобової області, лінійного перелому лобової, тім`яної та потиличної кісток справа з переходом на основу черепа в області задньої черепної ямки, гематоми потиличної області. Вищевказані ушкодження могли бути отримані в час вказаний в постанові про призначення експертизи (19.02.2011 року). Закрита черепно-мозкова травма у формі забиття головного мозку, двосторонніх субдуральних гематом скронево-тім`яних областей, вогнищ забитгя-розтрощення правої задньо-лобової та тім`яної областей, лівої скроневої та базальних відділів лівої лобової області, лінійного перелому лобової, тім`яної та потиличної кісток справа з переходом на основу черепа в області задньої черепної ямки, гематоми потиличної області - утворилася, від дворазової ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні властивості котрих не відобразилися в ушкодженнях. Зазначена черепно-мозкова травма відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.2 п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6). Враховуючи характер та локалізацію переломів кісток черепу, крововиливів під оболонки головного мозку і вогнищ контузії головного мозку зазначеної черепно-мозкової травми - механізм її утворення, більш ймовірно, був наступним: коли постраждалий знаходився у вертикальному, або близькому до нього положенні, в результаті удару в праву частину голови, тілу постраждалого було надане прискорення, що привело до падіння на площини та ударом потиличною областю зліва. Зазначена черепно-мозкова травма, у своєму перебігу, могла вплинути на порушення координації рухів постраждалого. З огляду на характер вищевказаної черепно-мозкової травми, та наявні зовнішні ушкодження (синець в потиличній області), зазначена травма голови не могла бути отримана в наслідок падіння на предмет з обмеженою поверхнею, в тому числі і на «металеву петлю двері». Свідчення постраждалого ОСОБА_4 , надані ним в ході проведення відтворення обстановки та обставин події від 08.06.2011 року, в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині часу, та механізму спричинення тілесних ушкоджень, встановлених при судово-медичній експертизі останнього. Свідчення постраждалого ОСОБА_4 , надані ним в ході проведення слідчого експерименту від 10.06.2014 року, не суперечать судово-медичним даним в частині часу спричинення тілесних ушкоджень, встановлених при судово-медичній експертизі останнього. Стосовно механізму утворення травми голови, то свідчення постраждалого, дані ним 10.06.2014 року суперечать свідченням, даними їм 08.06.2011 року, та судово-медичним даним, а саме в частині падіння на площини, після отримання удару в праву скроневу область. Свідчення підозрюваного ОСОБА_20 , надані ним в ході проведення відтворення обстановки та обставин події від 08.06.2011 року, та в ході проведення слідчого експерименту від 10.06.2014 року, не суперечать судово-медичним даним в частині часу спричинення тілесних ушкоджень, встановлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_4 . Що стосується механізму утворення тілесних ушкоджень встановлених у потерпілого, то свідчення підозрюваного суперечать судово-медичним даним утворення черепно-мозкової травми (т.1 а.с.149-152).

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині того, що він не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 спростовуються зібраними та дослідженими доказами, а саме висновком судово-медичної експертизи від 11.06.2014, який підтверджує механізм завдання тілесних ушкоджень потерпілому, а також безпосередньо вказує на те, що останньому було заподіяно тілесних ушкоджень, коли його тіло було у вертикальному положенні. Отже, згідно з цією експертизою виключається можливість виникнення таких ушкоджень при падінні потерпілого з висоти власного росту. Крім того, у висновку експерта вмотивовано зазначений причинно-наслідковий зв`язок між завданим ОСОБА_4 ударом та отриманими тілесними ушкодженнями, який у свою чергу може свідчити про наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Частиною 3 ст. 415 КПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Так, в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 23.06.2016, якою скасовано вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 30.03.2015 по даному кримінальному провадженню, зазначено, що у висновку експерта №158/69Д-ОКБ/14 указано, що закрита черепно-мозкова травма, яка є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя, утворилася від дворазової ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких не відобразилися в ушкодженнях та падіння на плоску поверхню.
При цьому, суд зазначає, що судовим розглядом встановлено наявність двох тілесних ушкоджень у потерпілого, які утворилися внаслідок удару кулаком в область голови та від падіння на підлогу.
Обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

Водночас домірність покарання злочину є проявом справедливості як однієї з основоположних засад права у загальнолюдському вимірі. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, висловленої у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винного.

Названі критерії відображені у визначених ст. 65 КК України загальних засадах призначення покарання, які є гарантією обрання винному заходу примусу, необхідного, доцільного, та найбільш сприятливого для досягнення справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Без виваженого та розсудливого врахування всіх цих обставин, що включають у себе обстановку, характер і наслідки протиправного діяння, причини та умови, що йому сприяли, у тому числі поведінку потерпілого, форму і ступінь вини обвинуваченого, ставлення останнього до своїх дій, а також відомості, що всебічно його характеризують, обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до змісту ст. ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що він раніше судимий та вчинив новий злочин у період іспитового строку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. За місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, перебував на військовій службі під час мобілізації в особливий період з 22.06.2015 по 26.07.2016.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України являється тяжким злочином, дані про особу винного, який на шлях виправлення не став, що свідчить про стійку кримінальну направленість дій обвинуваченого на скоєння злочинів.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
Крім того, суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Частиною 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив злочин у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд призначає йому покарання за правилами ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17.06.2009.

Прокурором був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь держави в особі КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» витрат на лікування потерпілого від злочину у розмірі 2701,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Зазначений цивільний позов прокурора підлягає повному задоволенню, оскільки повністю обґрунтований і підтверджується відповідним розрахунком використаних бюджетних коштів під час стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_4 .

Крім того, потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди у розмірі 27254,87 грн., моральної шкоди у розмірі 70000 гривень та витрат на юридичну допомогу у розмірі 1500 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, цивільний позивач просить стягнути з ОСОБА_6 27254,87грн., тобто витрати пов`язані з лікуванням в сумі 22008,87грн. та 5246,00грн. втраченої заробітної плати.

При цьому, на підтвердження спричинення матеріальної шкоди в частині пов`язаної з лікуванням надано виписки із історії хвороб з зазначенням даних щодо перенесення декількох операцій, рекомендованого лікування, рекомендованих ліків та медичних препаратів, довідку про обстеження та лікування хворого ОСОБА_4 , виписку із медичної карти стаціонарного хворого №9.6028, копії чеків та квитанцій про придбання ліків та медичних препаратів.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, матеріали справи не містять доказів сплати коштів за надання юридичної допомоги, тому в цій частині цивільний позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, і крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення втраченої заробітної плати 5246,00грн., як необґрунтованої та не підтвердженої належними доказами.

Щодо позовних вимог потерпілого про стягнення моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 70000,00грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки в результаті злочину потерпілому ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду у виді ушкодження здоров`я, перенесення душевних страждань і психологічних переживань з приводу злочину, які він переніс, потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до тривалого відновлення здоров`я, даний розмір знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України та відсутністю відповідних клопотань, у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд не обирає запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 червня 2009 року та остаточно визначити покарання ОСОБА_6 у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов прокурора задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» витрати на лікування потерпілого від злочину у розмірі 2701,80 грн. (дві тисячі сімсот одна гривня 80 копійок).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 22008,87грн. та моральну шкоду у розмірі 70000,00грн, а всього 92008,87грн. (дев`яносто дві тисячі вісім гривень 87 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1