АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/554/2017 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.. 115 КК України Головуючий в суді апел. інст..: ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2016 року, щодо обвинуваченого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буринь, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого: 07.01.2007 року Буринським міським судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України 3 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вказано відраховувати з 29.12.2015 року, зараховано йому на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання - попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін - тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 проживав разом з цивільною дружиною ОСОБА_10 у збудованій ними тимчасовій палатці, неподалік від вулиці Іжевської, 2 у місті Києві.
27.12.2015 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 знаходилися біля вказаної палатки та у них виник конфлікт, через те, що ОСОБА_7 відмовився дати ОСОБА_10 грошові кошти для придбання спиртних напоїв. Під час конфлікту, ОСОБА_10 намагалася вдарити ОСОБА_7 палицею, яку він вихопив з її рук. Після цього ОСОБА_10 направилася до палатки, ОСОБА_7 , взявши ніж пішов за нею. Прийшовши у палатку ніж ОСОБА_7 поставив біля себе. В палатці конфлікт продовжився та ОСОБА_10 намагалася вдарити ОСОБА_7 палицею, яка була в палатці, а ОСОБА_7 , з метою умисного вбивства, бажаючи та передбачаючи настання смерті іншої людини, тобто ОСОБА_10 , взяв принесений ним із вулиці ніж та наніс останній 15 хаотичних ударів в область життєво-важливих органів, а саме грудної клітини та тулуба потерпілої, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 численні колото різані поранення тіла з ушкодження внутрішніх органів з розвитком крововтрати.
Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 5 проникаючих колото - різаних поранень з пошкодженням внутрішніх органів та 10 непроникаючих колото - різаних поранень грудної клітини, передпліч та рук. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_10 померла на місці.

Не погодившись з рішенням суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2016 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.
На думку прокурора, судом першої інстанції при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 не надано належної оцінки фактичним обставинам скоєного злочину, а також даним про особу обвинуваченого, який неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів та скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі взяв до уваги, що в ході судового слідства останній вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.115 КК України фактично не визнав, зазначаючи, що не хотів її убивати. Також вказує, що судом проігноровано особливу суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 , який з місця вчинення кримінального правопорушення зник, але був затриманий працівниками поліції 29.12.2015 у порядку ст. 208 КПК України.
Вважає, що покарання наближене до мінімальної межі санкції інкримінованої статті ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а тому вказує на необхідність призначення більш суворого покарання, яке може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

На вирок суду була подана апеляційна скарга та доповнення до неї обвинуваченим ОСОБА_7 , від яких він до початку апеляційного розгляду відмовився. А тому апеляційний розгляд проводився лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши за клопотанням прокурора дані, що характеризують особу обвинуваченого, за клопотанням захисника дані, що характеризують потерпілу, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, колегією суддів не перевіряються, оскільки вони в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.
За встановлених судом фактичних обставин справи, та зібраних у справі доказів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України і правильність кваліфікації прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється також.
Що стосується розміру покарання, справедливість якого оскаржена прокурором, то колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 20 грудня 2004 року № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 6 листопада 2009 року…) призначаючи покарання, в кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.
З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд дотримався вказаних норм права, і врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, дані про особу винного, який раніше був судимий, проте, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, посередньо характеризується, не працює, не має постійного місця проживання.
Суд не встановив обставин, що пом`якшують покарання та обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України - рецидив злочинів.
Крім того, суд обґрунтовано виключив обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження.
З врахуванням всіх наведених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.
При розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не було встановлено підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, як про це просив в апеляційній скарзі прокурор, оскільки всупереч доводам апеляційної скарги, судом при призначенні покарання враховані фактичні обставини справи, зокрема, те, що діям ОСОБА_7 передували агресивні дії потерпілої, яка також немала постійного місця проживання, раніше судима за ч. 1 ст. 115 КК України, вела антисоціальний спосіб життя та в момент вчинення відносно неї злочину перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги , суд при призначенні покарання врахував й ту обставину, що ОСОБА_7 раніше був судимий, однак, судимості обвинуваченого були за злочини не проти особи, а за умисні корисливі злочини проти власності. А тому, наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 таких судимостей не є достатньою підставою для призначення більш суворого покарання за даний злочин.
Доводи прокурора про те, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено умисний злочин проти життя та здоров`я, а саме, умисне вбивство, також не є підставами, котрі впливають на розмір покарання, оскільки ці обставини складають об`єктивну сторону вчиненого злочину.
Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини є способом реалізації ним права на захист, і це за законом не може враховуватись як обставина, яка впливає на розмір призначеного покарання чи обтяжує його.
Відтак, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати явно несправедливим внаслідок м`якості, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку в частині призначеного покарання.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, вирок суду змінити в частині зарахування до строку покарання строку попереднього ув`язнення.
Так, з вироку суду вбачається, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховано з 29.12.2015 року.
Зараховуючи обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 29.12.2015 року у строк позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, суд першої інстанції не вказав закінчення строку попереднього ув`язнення, який закінчується днем вступу вироку в законну силу, а тому, на думку колегії суддів, обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку з набранням 24.12.2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та внесенням змін у ст. 72 КК України, необхідно зарахувати у відбування покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, тобто з 29. 12.2015 року до вступу вироку в законну силу, тобто до 09.03.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2016 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст.115 КК України змінити в частині зарахування до строку покарання строку попереднього ув`язнення.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання період попереднього ув`язнення з 29.12.2015 року по 09.03.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 х місяців з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
___________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4