Справа № 408/8273/16-к
Провадження № 11-сс/782/14/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши на відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 30 грудня 2016 року про задоволення клопотання слідчого СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_7 , погоджене з виконуючим обов`язки заступника керівника Луганської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузову НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску, який перебуває у володінні у ОСОБА_6 , поміщення зазначеного автомобіля на територію Головного управління Національної поліції в Луганській області до моменту вирішення питання про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Біловодського районного суду Луганської області від 30 грудня 2016 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_7 , погоджене з виконуючим обов`язки заступника керівника Луганської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузову НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску, який перебуває у володінні у ОСОБА_6 . В порядку виконання рішення суду помістити зазначений автомобіль на територію Головного управління Національної поліції в Луганській області ( вул.Партизанська,16 м.Сєвєродонецька Луганської області) до моменту вирішення питання про скасування арешту майна.

В ухвалі суду зазначено, що 22.12.2014 року до чергової частини Станично-Луганського PB ГУМВС України у Луганській області надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що 10.09.2014 року його батьки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , 1963 р.н., виїхали з дачного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зникли у невідомому напрямку.

Зазначені особи пересувалися на належному їм автомобілі «Mitsubishi Pajero Wagon», номер кузову: НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 , бежевого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 » (на час зникнення - тимчасовий реєстраційний номер « НОМЕР_5 »), який теж зник разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

22.12.2014 року СВ Станично- Луганського ВП ГУНП в Луганській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000569, за фактом безвісного зникнення подружжя ОСОБА_12 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 115 КК України.

31.08.2014 року СВ Станично- Луганського ВП ГУНП в Луганській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000712, за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами, які належать ОСОБА_11 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

22.04.2014 року керівником Луганської місцевої прокуратури Луганської області кримінальні провадження № 0000569 та № 0000712 об`єднанні в одне провадження за № 0000569.

Досудовим розслідуванням встановлено, транзитні номери 23 АК 2202 які були на автомобілі «Mitsubishi Pajero Wagon» видані 01.11.2013 року ОСОБА_13 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , який в свою чергу зазначений автомобіль з даними транзитними номерами продає ОСОБА_11 .

Також встановлено, що після безвісного зникнення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , згідно офіційної інформації, наданої Державним підприємством «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, 22.09.2014 року ОСОБА_13 (первинний власник вищевказаного автомобілю), знаходячись у місті Хмельницькому, видав довіреність на право володіння, користування, експлуатацію та розпорядження автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», номер кузову: НОМЕР_1 (який належить потерпілому ОСОБА_11 ), на громадянина ОСОБА_14 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , а 23.01.2015 року видав ще одну довіреність на право володіння, користування, експлуатацію та розпорядження автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon» на ім`я того ж ОСОБА_14 та громадянина ОСОБА_15 (мешканця міста Києва).

Після цього, згідно офіційних даних, наданих центром з надання послуг, пов`язаних з використанням транспортних засобів УДАІ ГУМВС України у Луганській області встановлено, що 30.01.2015 року право власності на вищевказаний автомобіль, а саме - «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузову: НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_3 , бежевого кольору, 2008 року випуску, оформила ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина ОСОБА_17 ) та автомобіль був зареєстрований під новим державним реєстраційним номером « НОМЕР_6 ».

21.04.2015 року ОСОБА_18 зняла зазначений автомобіль з реєстраційного обліку для реалізації та в той же день власником автомобілю став ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 та автомобіль зареєстровано під новим державним реєстраційним номером « НОМЕР_2 ».

26.11.2015 року в Новопсковському районному суді отриманий тимчасовий доступ до транспортного засобу - автомобілю «Mitsubishi Pajero Wagon», бежевого кольору, 2008 року випуску, що в даний час має реєстраційний номер « НОМЕР_2 » (автомобіль потерпілих) та перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 показав, що приблизно у квітні 2015 року по Інтернету для себе він знайшов об`яву, в якій продавався автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», власником якого виступав ОСОБА_20 . Він зустрівся з ним, оглянув автомобіль, він йому сподобався. З приводу автомобілю ОСОБА_21 пояснив йому, що автомобіль належить йому. Вказаний автомобіль він придбав за 14000 долларів США. Вказаний автомобіль він переоформив на себе. Де ОСОБА_21 придбав вказаний автомобіль, йому не відомо.

26.12.2015 року автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» визнано речовим доказом та 11.02.2016 року передано на зберігання ОСОБА_22 .

Приймаючі рішення про арешт майна слідчий суддя зазначив, що автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузову: НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є речовим доказом зазначеного кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги, що неприйняття відповідних заходів процесуального примусу може привести до зникнення, знищення або втрати зазначеного майна, слідчий суддя наклав арешт на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузову: НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору 2008 року впуску, з позбавленням власника ОСОБА_19 права подальшого перепродажу та перереєстрації у територіальних, регіональних, головному сервісних центрах МВС України вказаного автомобіля. Крім того було зазначено, що автомобіль у порядку виконання рішення суду необхідно помістити на територію Головного управління Національної поліції в Луганській області (вул.Партизанська, 16, м.Сєвєродонецьк, Луганської області) до моменту вирішення питання про скасування арешту майна.

В апеляції ОСОБА_23 зазначає, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, на думку апелянта, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися. В мотивувальній частині ухвали відсутні відомості про будь-яких осіб взагалі яким була пред`явлена обґрунтована підозра у кримінальному провадженню № 0000569 від 22 грудня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст.289 КК України та не міститься посилання на витяг з ЄРДР який міг би засвідчити факт пред`явлення такої підозри, що прямо вказує на відсутність в наявності у слідства достатніх доказів для підозри будь-якій особі у вчиненні кримінального правопорушення за якими проводиться розслідування вказаного кримінально провадження.

Слідчий суддя не зважаючи на суперечливість обставин у справі, не встановив:

1.Чим підтверджується право володіння ОСОБА_24 , 1967 р.н. та ОСОБА_25 , 1963 р.н. на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagуn», номер кузову: НОМЕР_1 бежевого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер « НОМЕР_7 » (на час зникнення - тимчасовий реєстраційний номер « НОМЕР_5 »), якщо в ухвалі зазначено, що попереднім власником автомобіля є ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , а довіреності видавались на ім`я ОСОБА_27 та ОСОБА_17 .

2.Які докази підтверджують факт продажі ОСОБА_28 , попереднім власником зазначеного автомобіля ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , і чи мав місце такий факт взагалі.

3.Якими джерелами користувався заявник ОСОБА_29 коли надавав слідству інформацію про номер кузова та двигуна арештованого автомобіля, якщо такі відомості зазначені в технічному паспорті, оригінал якого повинен знаходитись у особи, яка безпосередньо керує транспортним засобом.

Судом не досліджені обставини, які підлягають встановленню і доведенню, а саме: якими доказами обґрунтовується виникнення необхідності у накладені арешту на належний мені автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagуn», якщо його не збираються перепродавати та перереєстровувати в сервісних центрах МВС України.

Слідчий суддя не прийняв до уваги що вказаний автомобіль був переданий ОСОБА_6 слідчим згідно розписки від 11.02.2016 року, в якій він зобов`язався зберігати автомобіль до вирішення питання по суті, що зазначено в ухвалі суду але не прийнято до уваги.

Судом при обґрунтуванні прийнятого рішення не було наведено жодного доказу, який був наданий стороною обвинувачення і досліджувався в суді, щодо підтвердження необхідності накладення арешту на моє майно. Слідчим суддею були зазначені лише посилання на норми закону, які регулюють дані відносини. Таким чином, висновки в ухвалі від 30 грудня 2016 року не відповідають обставинам справи.

Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження як вважає ОСОБА_6 , свідчить про необґрунтованість судового рішення, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК і є підставою для скасування зазначеної ухвали.

Єдиним доказом, на якому ґрунтувалось рішення про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagуn», є твердження слідчого із посиланням на заяву ОСОБА_29 , про належність в минулому автомобіля ОСОБА_25 .

При прийнятті рішення щодо арешту автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» в якості доказів суд керувався лише припущеннями слідчого, який в свою чергу обґрунтовував необхідність накладення арешту на майно лише інформацією, отриманою від заявника ОСОБА_30 що не допустимо з точки зору ч.2 ст.93 КПК України, яка визначає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Судом порушено вимоги частини 3 статті 132 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий на думку апелянта не дотрималися.

Судом порушено вимоги статті 167 КПК України, згідно якої, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Тобто, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В кримінальному провадженні № 0000569 від 22 грудня 2014 року ОСОБА_6 не є підозрюваним, обвинуваченим, особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак, в супереч вимог наведеної норми, слідчий суддя не прийняв до уваги, того, що в даному кримінальному провадженні нікому не пред`явлено обґрунтованої підозри, а сам факт накладення арешту на моє майно є не співрозмірним і не розумним способом забезпечення кримінального провадження, що завдає апелянту моральної та матеріальної шкоди, порушує його майнові права.

ОСОБА_6 зазначає, що суд не прийняв до уваги вимоги ч. 4 ст.173 КПК України, яка передбачає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Але не зважаючи на це, рішення суду містить в собі вимогу про необхідність поміщення автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagуn», номер кузову: НОМЕР_1 бежевого кольору, 2008 року випуску на територію Головного управління Національної поліції в Луганській області, що суттєво позначається на інтересах ОСОБА_6 , як добросовісного набувача і є для нього обтяжливим.

Перебування належного ОСОБА_6 автомобіля на зазначеній судом території не дає гарантії щодо схоронності мого майна і збільшує вірогідність його псування, розукомплектації, пошкодження, чим перебування його на моєму зберіганні.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Біловодського районного суду Луганської області від 30.12.2016 року про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagуn» номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску, який перебуває у його володінні. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого слідчого СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_7 про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagуn» номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає апеляцію безпідставною, вислухавши слідчого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступного.
Частинами 1, 2, 3, 10, 11 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.20), раніше постановою слідчого від 26.12.2015 року автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagуn» номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску, було визнано речовим доказом по кримінальному провадженні № 0000569, тому на думку колегії суддів відповідно до ст.170 ч.2 п.1, ч.3 КПК України, в слідчого судді існували законні підстави для накладення арешту зазначеного автомобілю з метою збереження речових доказів.

Судова колегія вважає, що прийняте рішення слідчого судді про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagуn» номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску, який перебуває у володінні ОСОБА_6 та заборона йому в подальшому перепродавати та перереєстровувати вказаний транспорт, є законним та обґрунтованим і в цій частині апеляція задоволенню не підлягає.

Разом з тим, як вбачається з клопотання про арешт майна, слідчий просив суд накласти арешт на автомобіль з метою заборони подальшого перепродажу та перереєстрації. Однак у клопотанні не ставилось питання про вилучення автомобіля з володіння ОСОБА_6 та розміщення його на збереження на територію Головного управління Національної поліції в Луганський області.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagуn» номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску, на думку судової колегії в порушення вимог ст.337 КПК України вийшов за межі клопотання слідчого, та безпідставно, ніяким чином не мотивуючі прийняв рішення про вилучення у ОСОБА_6 автомобіля, та розміщення його території Головного управління Національної поліції в Луганський області.

Таким чином, відповідно до вимог ст.408 КПК України ухвала слідчого судді підлягає зміні з виключенням з резолютивній частині ухвали вказівки про розміщення автомобілю на територію Головного управління Національної поліції в Луганській області.

З урахуванням наведеного апеляція підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 408 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 30 грудня 2016 року змінити.
Виключити з резолютивної частини ухвали вказівку про поміщення автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузову: НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , бежевого кольору, 2008 року випуску, на територію Головного управління Національної поліції в Луганській області (вул.Партизанська, 16, м.Сєвєродонецьк, Луганської області) до моменту вирішення питання про скасування арешту майна.

В іншій частині ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 30 грудня 2016 року залишити без змін.
Апеляцію ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1