Ухвала
іменем україни

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000670, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Київ, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити та пом`якшити покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не врахував усіх пом`якшуючих обставин, зокрема того, що він є єдиним годувальником у сім`ї, щиро розкаявся, а також має незадовільний стан здоров`я.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 3 ст. 296 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, 17 січня 2016 року приблизно о 04.30 год. перебував у нічному розважальному закладі «Башня Мерліна», що розташований на вул. Андрія Малишка, 3, у м. Києві, де відпочивав разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вживаючи алкогольні напої.

Під час відпочинку у ОСОБА_7 виник словесний конфлікт з ОСОБА_9 , в ході якого ОСОБА_7 нанесла ОСОБА_9 один удар в обличчя.

У цей час у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій відносно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка на той момент також перебувала у приміщенні вказаного закладу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з особливою зухвалістю, схопив за голову ОСОБА_10 та відштовхнув її в бік, а потім наніс один удар кулаком в обличчя потерпілої ОСОБА_9 , від чого остання втратила рівновагу та впала на підлогу.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_9 перебуває у безпорадному стані, висловлюючись брутальною нецензурною лайкою, наніс один удар в голову ОСОБА_10 та не менша 4-х ударів в голову потерпілій ОСОБА_9 .

При цьому, ОСОБА_5 , наносячи удари в обличчя ОСОБА_9 , з метою прицільності та ефективності ударів, притримував вільною лівою рукою руку ОСОБА_9 , яка намагалася таким чином прикритись від ударів, в чому проявляється особлива зухвалість в діях ОСОБА_5 .

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_5 наніс один удар лівою ногою в голову потерпілої ОСОБА_9 та один удар лівою ногою в область грудей останньої, спричинивши останній легких тілесних ушкоджень.

Надалі ОСОБА_5 йшов по приміщенню вищевказаного закладу, висловлюючись брутальною нецензурною лайкою, і перекидав меблі та обладнання.

В цей момент до ОСОБА_5 підійшов потерпілий ОСОБА_11 , який забезпечував охорону громадського порядку в даному закладі та намагався словесно заспокоїти та припинити хуліганські дії ОСОБА_5 , але останній проігнорував прохання ОСОБА_11 та з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та громадських місцях, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності та добропристойності, почав висловлюватись брутальною нецензурною лайкою в бік ОСОБА_11 та наніс один удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , тим самим вчинив опір ОСОБА_11 , який намагався припинити хуліганські дії ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 296 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також дані про його особу.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, дотримався вимог статей 65 67 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати призначене покарання надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, вказавши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3