Справа № 146/1441/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,-
25 травня 2016 року біля 11:30 год ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік автобусної зупинки по вул. А.Дубчака в с. Вапнярки Томашпільського району Вінницької області, в ході раптово виниклого конфлікту між ним та ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачати діючи з більшою обачністю, бачачи, що ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння та невзмозі належним чином координувати свої рухи, впевнено стояти на ногах, своїми обома руками почав штовхати його в груди в напрямку зупинки.
Від отриманого поштовху в груди ОСОБА_6 втратив рівновагу, набравши значного прискорення, впав та вдарившись при цьому правою стороною голови об бетонну стіну зупинки.
Відповідно до висновку експерта від 14 червня 2016 року № 68 ОСОБА_6 нанесено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: перелому кісток склепіння та основи черепа справа, забою головного мозку, субдуральної гідроми справа, після травматичного розриву барабанної перетинки справа. Дані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті дії тупого твердого предмету чи об такі і згідно «Правил судово-медичного визначення ступення тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які являли собою загрозу для життя потерпілого на час їх спричинення та в подальшому клінічному перебігу. Не виключається можливість отримання даних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного росту на праву половину голови при наданні тілу значного прискорення. Було спричиненно неменше одного разу дії травмуючої сили в праву половину голови.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_5 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом та характеризуючими матеріалами.
З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого та характеризуючими даними.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 пояснив, що 25 травня 2016 року біля 11:30 год своїм автомобілем приїхав до магазину. На зупинці в с. Вапнярки він зустрів свого сусіда. Під час того, як він розмовляв із сусідом, до них підійшов ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та безпричинно почав чіплятися до нього. В результаті чого між ними виник конфлікт, під час якого він штовхнув ОСОБА_6 , від чого той втратив рівновагу та впав, вдарившись при цьому головою об бетонну стіну зупинки.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився свої інтереси довірив представляти адвокату ОСОБА_4 , який в судовому засіданні вказав, що на даному етапі претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні міри покарання покладається на розсуд суду.
Дії ОСОБА_5 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ст. 128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, обставини що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який є пенсіонером, інвалідом третьої групи, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на диспансерному психіатричному та на наркологічному обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, позицію державного обвинувача та представника потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, а також враховуючи що санкція ст. 128 КК України передбачає три види покарань, а саме: громадські роботи, виправні роботи та обмеження волі, які в силу ч.3 ст 56, ч.2 ст. 57 та ч.3 ст. 61 КК України не можуть бути застосовані до ОСОБА_5 з огляду на його пенсійний вік.
Відповідно до роз`яснень даних в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК ( 1001-05 ) повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
Цивільний позов потерпілий ОСОБА_6 в кримінальному провадженні не пред`являв, тому суд роз`яснює потерпілому, що він, як особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному проваджені, відповідно до вимог ч.7 ст.128 КПК України, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченогост. 128 КК України без призначення покарання.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1