Справа № 443/611/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/157/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

заявника ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року затверджено угоду про визнання винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України від 26 березня 2014 року, укладену між прокурором прокуратури Жидачівського району Львівської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

При цьому, при розгляді даного кримінального провадження судом було встановлено та у вироку зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 , працюючи на посаді директора ТзОВ "Шляхбудсервіс-Д", розташованого за адресою м. Жидачів вул. Залізнична, 5 Львівської області, виконуючи відповідні адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі обов`язки, будучи посадовою особою, відповідальною за поводження з відходами, протягом травня 2013 року, діючи умисно, з метою псування земель, а саме, земельної ділянки, якою користується ТзОВ "Шляхбуд-сервіс-Д", за адресою м. Жидачів вул. Будівельників, 5, розмістив будівельні відходи шляхом зсипання їх на поверхневий умовно-родючий шар грунту площею 40 м2 об"ємом 32 м3, що призвело до заподіяння збитків у розмірі 46370 грн. Крім цього, на земельній ділянці, якою користується ТзОВ "Шляхбуд-сервіс-Д", за адресою м. Жидачів вул. Залізнична, 5, розмістив будівельні відходи шляхом зсипання їх на поверхневий умовно-родючий шар грунту площею 80 м2 об"ємом 120 м3 , що призвело до заподіяння збитків у розмірі 195488 грн.

Також в даному вироку суду зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Вказаний вирок суду набрав законної сили і ніким в апеляційному порядку не оскаржувався.

25 жовтня 2016 року ОСОБА_9 в порядку ст. 460 КПК України звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із заявою про перегляд вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року за нововиявленими обставинами та скасування вказаного вироку суду.

Приводом для звернення ОСОБА_9 до суду із даною заявою стали довідка з місця його праці та пояснення гр. ОСОБА_12 .

При цьому, ОСОБА_9 зазначив, що він ніколи не працював директором ТзОВ «Шляхбудсервіс-Д», цю посаду з 2011 року обіймав і обіймає до сих під ОСОБА_12 , житель АДРЕСА_1 . На момент винесення вироку він працював заступником директора ТзОВ «Шляхбудсервіс-Д». Вказав, що будучи відповідальним за поводження з відходами, він помилково взяв на себе відповідальність за нібито засмічення землі будівельними відходами, які насправді відходами не були, оскільки мали подальше повторне використання у виробничому процесі для ремонту доріг.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року заяву ОСОБА_9 про перегляд вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд зазначив, що про обставини, на які покликається заявник ОСОБА_9 як на нововиявлені, було відомо як під час досудового розслідування, так і під час розгляду кримінального провадження судом. Що стосується зазначеної у вироку посади, на якій він працював, то така посада є опискою і може бути виправлена судом в порядку ст. 379 КПК України, а також ця обставина не є нововиявленою в розумінні вимог ч. 2 ст. 459 КПК України.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду необгрунтованою, винесеною з порушенням норм КПК при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, та підлягає скасуванню. Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не дослідив надані ним письмові докази, які підтверджували проведення капремонту вулиці Симоненка у м. Жидачеві та розміщення вторинних будматеріалів саме у 2012 році, а не у 2013 році, як зазначено у акті перевірки екологічної інспекції та у вироку суду. Крім того, вказав, що як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду кримінальної справи, він не знав і не міг знати особисто хто давав розпорядження на розміщення піщано-гравійної суміші на території підприємства по вул. Залізничній, 5 та каменя-піщаника по вул. Будівельників, 5, оскільки він ще не працював у ТзОВ «Шляхбудсервіс-Д».

Просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року та вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року і закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку заявника ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року затверджено угоду про визнання винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України від 26 березня 2014 року, укладену між прокурором прокуратури Жидачівського району Львівської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_9 про визнання винуватості.

ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

При цьому, при розгляді даного кримінального провадження судом було встановлено та у вироку зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 , працюючи на посаді директора ТзОВ "Шляхбудсервіс-Д", розташованого за адресою м. Жидачів вул. Залізнична, 5 Львівської області, виконуючи відповідні адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі обов`язки, будучи посадовою особою, відповідальною за поводження з відходами, протягом травня 2013 року, діючи умисно, з метою псування земель, а саме, земельної ділянки, якою користується ТзОВ "Шляхбуд-сервіс-Д", за адресою м. Жидачів вул. Будівельників, 5, розмістив будівельні відходи шляхом зсипання їх на поверхневий умовно-родючий шар грунту площею 40 м2 об"ємом 32 м3, що призвело до заподіяння збитків у розмірі 46370 грн. Крім цього, на земельній ділянці, якою користується ТзОВ "Шляхбуд-сервіс-Д", за адресою м. Жидачів вул. Залізнична, 5, розмістив будівельні відходи шляхом зсипання їх на поверхневий умовно-родючий шар грунту площею 80 м2 об"ємом 120 м3 , що призвело до заподіяння збитків у розмірі 195488 грн.

Також в даному вироку суду зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Вказаний вирок суду набрав законної сили і ніким в апеляційному порядку не оскаржувався.

Відповідно ж до положень ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Заявник ОСОБА_9 як нововиявлену обставину, яка дає підставу для перегляду відносно нього вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року, представив пояснення ОСОБА_12 , якими встановлено, що директором ТзОВ «Шляхбудсервіс-Д» являється саме ОСОБА_12 , та що розпорядження робітникам підприємства на тимчасове складування піщано-гравійної суміші на території підприємства по вул. Залізничній, 5 та каменя-піщанника по вул. Будівельників, 5 було дано ним особисто а не ОСОБА_9 .

При цьому зазначив, що як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду кримінальної справи, він не знав і не міг знати особисто хто давав розпорядження на розміщення піщано-гравійної суміші на території підприємства по вул. Залізничній, 5 та каменя-піщаника по вул. Будівельників, 5, оскільки він ще не працював у ТзОВ «Шляхбудсервіс-Д», а також те, що складована на території підприємства піщано-гравійна суміш не є відходами і в подальшому була використана на ремонт доріг в 2013 році.

А як вбачається з матеріалів справи про обставини, на які покликається заявник ОСОБА_9 як на нововиявлені, а саме на те, що складована на території підприємства піщано-гравійна суміш не є відходами і в подальшому була використана на ремонт доріг в 2013 році, як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду кримінальної справи було відомо, що зазначено у його показах у даному кримінальному провадженні. В матеріалах провадження також маються покази свідка ОСОБА_12 , на які покликається заявник, і про які також було відомо як на досудовому слідстві, так і під час розгляду справи судом. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , знаючи про ці обставину, під час розгляду кримінального провадження, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним цього злочину. І 26 березня 2014 року під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження досягнуто угоди про визнання підозрюваним своєї винуватості.

А тому, на думку колегії суддів, обставини зазначені в заяві ОСОБА_9 не можуть вважатися нововиявленими, про що обгрунтовано зазначено в ухвалі місцевого суду.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ця обставина як сама по собі так і разом з іншими вже встановленими обставинами, не доводить незаконність постановленої по справі ухвали, а тому заява ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року щодо нього не підлягає до задоволення.

За таких обставин колегія суддів прийшла до переконання, що ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_9 є законною та обґрунтованою, а тому відмовляє останньому у задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року, якою заяву ОСОБА_9 про скасування вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року щодо останнього за нововиявленими обставинами, залишено без задоволення, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :