Справа № 362/1156/17
Провадження № 1-кп/362/174/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.04.2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
18.01.2017 р. близько 12 год. 10 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «NISSAN NAVARA» д.н.з. НОМЕР_1 , розпочав рух заднім ходом на паркувальному майданчику, що поряд із магазином «Сільпо», що розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Соборна, 64/1. Наближаючись заднім ходом до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться навпроти паркувального майданчику, біля якого на узбіччі проїзної частини встановлено інформаційно-вказівний дорожній знак 5.35.1. ПДР України «Пішохідний перехід», водій ОСОБА_4 невірно оцінив дорожню обстановку, не урахував дорожні умови, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходові ОСОБА_5 , яка в цей час переходила проїзну частину автодороги по пішохідному переходу з права на ліво по ходу руху автомобіля, що позначений дорожньою розміткою 1.14.2. ПДР України «Зебра» та на вказаному переході здійснив на неї наїзд.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №028 м/д від 27.02.2017 у ОСОБА_5 , 1943 р.н., у останньої мали місце: перелом шийки правої бедрової кості, перелом правої лонної та правої сідничної кісток, виникнувши внаслідок впливу в праву половину тазової області потерпілої тупого масивного предмета.
Вказані переломи кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої степені тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я більше 21 дня.
Таким чином, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «NISSAN NAVARA» д.н.з. НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги:
-п.1.1., - «Ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» (3353-12) встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил».
-п. 1.3., «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
- п. 1.5., «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху і інших осіб не повинні створювати небезпеку або перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-п.10.1., «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
-п.12.3., - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
-п.18.1., - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»
Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2002 р.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.1, 1.3, 1.5, 10.1, 12.3., 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю та показав, що 18.01.2017 р. близько 12 год. 15 хв. - 12 год. 20 хв., він був в магазині "Сільпо" в м. Василькові, скупився та сів в машину, одягнув пасок безпеки, ввімкнув габарити, глянув в дзеркало в салоні вправо та вліво, переконався, що нікого не має, ввімкнув задню передачу і здавав назад. Глянув, що попереду стояв автобус і щоб не зачепити його, здавав назад та почув, що таксисти кричать -. "Стій!". Він знову подивився в дзеркало і два рази посигналив, але нікого не побачив. Була зима, тому може бабуся і не почула сигналу. Можливо вона попала в "мертву зону", де він її не побачив. Коли йому крикнули, він відразу зупинився, вийшов з машини і побачив, що лежить бабуся, вона скаржилася на ногу. Він підняв її і відраразу ж завіз до лікарні, був біля неї, коли робили ренген, купував плівку та ліки і навідався до неї через 2 дні. Витрати на лікування відшкодував, що підтверджується квитанціями і розписками, зараз також допомагає потерпілій. Водійський стаж має біля 30 років, завжди уважний. У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаявся, просив суворо його не карати та пообіцяв в подальшому не вчиняти ніяких кримінальних правопорушень. Зазначив, що зараз не працює за станом здоров"я, проте працездатний та вже має намір працевлаштуватися, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки йому дуже потрібна машина для сім"ї.
Потерпіла ОСОБА_5 надала до суду заяву про розгляд даного кримінального провадження у її відсутності. З приводу покарання обвинуваченому, просила його не карати, претензій до нього не має, оскільки він зобов"язався надавати їй матеріальну допомогу на лікування.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.
Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_4 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до злочинів невеликої тяжкості, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги про судимість ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 - щире каяття.
Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи позитивну характеристику на обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем його проживання, те, що він раніше не судимий, щире каяття, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у певному розмірі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому призначене покарання ОСОБА_4 буде відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.
Цивільний позов потерпілою не заявлявся.
Судові витрати відсутні.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановленні вироку не застосовує до ОСОБА_4 запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судові витрати відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1