Ухвала
іменем україни

18 квітня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця м. Асбест Свердловської області Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та 01 серпня 2014 року звільненого від подальшого його відбування на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,
визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 28 лютого 2016 року близько 11:30 год., діючи повторно, за допомогою спеціального пристрою, відчинивши належний ОСОБА_7 припаркований біля будинку №10 по вул. Произвольна в м. Дніпроптровську автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із салону якого намагався таємно викрасти належне потерпілому майно вартістю 2224,45 грн, проте не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення.

У касаційній скарзі захисник указує на незаконність постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень, на обґрунтування чого посилається на неповноту та однобічність судового слідства, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості. На думку захисника, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання не звернув достатньої уваги на конкретні обставини вчинення злочину, характеризуючи дані про особу засудженого, в тому числі на законослухняну поведінку ОСОБА_5 після вчинення даного злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин. Захисник просить змінити оскаржувані судові рішення, призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням статті 75 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Неповнота та однобічність судового слідства в силу вимог ст. 438 КПК України не є підставою для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

Захисник ОСОБА_4 не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано.
Зокрема, суд при визначенні виду і міри покарання за вчинення ОСОБА_5 злочину врахував ступінь його тяжкості та характер, а також дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, позитивної соціальної характеристики не має. При цьому пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав наявність у ОСОБА_5 тяжкого захворювання.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Одночасно, із ухвали видно, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , які аналогічні доводам її касаційної скарги, дійшов правильного висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання та відсутність підстав для звільнення від його відбування на підставі статті 75 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, зазначені обґрунтовані мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали про залишення без задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без реального відбування покарання, оскільки останній визнав свою винуватість у вчиненому злочині лише частково, а також раніше вже засуджувався за вчинення корисливих злочинів проти власності, проте через незначний проміжок часу він вчинив новий аналогічний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, обране судом ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, на які у скарзі посилається захисник, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, а тому не можуть бути підставою для призначення покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, як про це просить захисник у скарзі.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3