Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/5/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 368-370 (168, 170, 171) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

виправданих - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16.06.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, інваліда 2-ої групи, працюючого суддею Соснівського районного суду м. Черкаси, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 368 та ч.1 ст. 366 КК України у зв`язку з відсутністю у його діях складу та невстановленням події злочинів,

та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку та жительку АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, освіта вища, розлучену, має на утриманні неповнолітнього сина 2001 року народження, працюючу головним спеціалістом адміністративного сектору управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, раніше не судиму,

визнано невинною у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 369 та ч.4 ст. 27, ч.1 ст. 366 КК України у зв`язку з відсутністю у її діях складу та невстановленням події злочинів.

Судові витрати за проведення експертиз покладено на рахунок держави та вирішено питання речових доказів по справі.

Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 368 КК України (в редакції від 10.11.2015 року) та ч.1 ст. 366 КК України (в редакції від 13.05.2014 року), а саме :

- в одержанні службовою особою, що займає відповідальне становище, неправомірної вигоди, повторно, за виконання в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третіх осіб дій з використанням наданої йому влади та службових повноважень;

- у вчиненні службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 02 квітня 1998 року Указом Президента України «Про призначення суддів» № 245/98 вперше призначений на посаду судді Соснівського районного суду м. Черкаси, а Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» № 957-ІV від 05 червня 2003 року обраний на посаду судді Соснівського районного суду м. Черкаси безстроково. 26 серпня 2005 року Указом Президента України №1209/2005 ОСОБА_8 призначений заступником голови Соснівського районного суду м. Черкаси.

У відповідності до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про судоустрій України» від 07.02.2002 року, який діяв на момент інкримінуємих діянь, заступник голови місцевого суду відповідно до визначених головою суду обов`язків бере участь в організації діяльності суду. У разі відсутності голови суду виконання його обов`язків здійснюється відповідно до встановленого ним розподілу обов`язків щодо організації діяльності суду.

Відповідно до ст. ст. 23, 64 зазначеного Закону, суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також процесуальні дії та організаційні заходи з метою забезпечення розгляду справи. Професійний суддя розглядає справи по першій інстанції одноособово або в складі колегії суддів відповідно до вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судоустрій» органи судової влади здійснюють свої повноваження виключно на підставах, у межах та порядку, передбачених Конституцією України та законами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (частина 3 статті 1 Закону). Суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (стаття 2 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про статус суддів», судді є посадовими особами судової влади, які наділені конституційними повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов`язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції, маючи для цього необхідні повноваження.

При здійсненні правосуддя, суддя, як визначено ст. 6 вказаного Закону, зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням встановлених законом строків, додержуватися вимог службової дисципліни та розпорядку роботи суду, не допускати вчинків та будь-яких дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності.

Відповідно до вимог ст.ст. 209, 218 ЦПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею, а в разі колегіального розгляду - суддями, які розглядали справу. Рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Головуючий роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

Статтею 197 ЦПК України передбачено, що суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Стаття 21 Конституції України визначає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Таким чином, суддя ОСОБА_8 був наділений повноваженнями від імені держави здійснювати правосуддя, але при цьому зобов`язаний суворо дотримуватись вимог чинного законодавства України.

Будучи заступником голови Соснівського районного суду м. Черкаси та суддею цього суду, ОСОБА_8 відповідно до частини першої Примітки до статті 364 Кримінального кодексу України та частини другої Примітки до статті 368 Кримінального кодексу України був службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Крім того, ОСОБА_8 , являючись особою, в силу займаної посади заступника голови Соснівського районного суду м. Черкаси, уповноваженою на виконання функцій держави щодо здійснення правосуддя, в порушення вимог п. «а» ч. 2 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з корупцією» незаконно одержував матеріальні блага, у зв`язку із здійсненням правосуддя.

Так, у 2008 році у громадянки ОСОБА_10 виникла потреба визнати право власності на самочинно добудоване та реконструйоване нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

За сприянням у вирішенні вказаного питання весною 2008 року вона через невстановлену слідством особу звернулась до громадянки ОСОБА_9 для підготовки позовної заяви до Соснівського районного суду м. Черкаси і отримання рішення суду про її задоволення.

Після цього, ОСОБА_9 вирішила використати дану обставину у своїх власних, корисливих інтересах, а саме отримати в результаті виконання цього прохання матеріальну винагороду. Так, ОСОБА_9 була знайома із заступником голови Соснівського районного суду м. Черкаси та суддею цього суду ОСОБА_8 , а тому прийняла рішення запропонувати тому за неправомірну вигоду грошима у сумі 300 доларів США винести судове рішення про визнання за ОСОБА_10 права власності на самочинно добудоване та реконструйоване нею нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У подальшому, маючи вказане рішення суду, ОСОБА_9 розраховувала отримати від ОСОБА_10 грошову винагороду за виконану роботу у розмірі, більшому ніж витрачені на давання неправомірної вигоди ОСОБА_8 гроші у сумі 300 доларів США.

Діючи з корисливих мотивів та в інтересах ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір на надання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 , маючи при собі проект позовної заяви від імені ОСОБА_10 про визнання за нею права власності на самочинно добудоване та реконструйоване нею нерухоме майно, прибула 30 травня 2008 року до Соснівського районного суду м. Черкаси, де в період часу з 13 до 14 години у службовому кабінеті заступника голови цього суду ОСОБА_8 дала останньому як хабар гроші у сумі 300 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на той час складало 1455,6 грн., а ОСОБА_8 одержав їх як неправомірну вигоду за прийняття ним як суддею до розгляду позовної заяви ОСОБА_10 та винесення рішення про задоволення даного позову та видачу ОСОБА_9 копії вказаного офіційного документа.

Одержавши неправомірну вигоду ОСОБА_8 , використовуючи свої службові повноваження заступника голови Соснівського районного суду м. Черкаси, відразу дав вказівку секретарю суду ОСОБА_11 зареєструвати позовну заяву ОСОБА_10 та передати її йому на розгляд, після чого 20 червня 2008 року, зловживаючи наданою йому владою судді, без проведення судового засідання, виготовив на своєму робочому місці рішення, датоване 9 червня 2008 року, згідно з яким за ОСОБА_10 визнано право власності на самовільно збудовані та реконструйовані споруди за адресою: АДРЕСА_3 та копію цього судового рішення 20 червня 2008 року видав ОСОБА_9 , яка не мала будь-яких повноважень на представлення інтересів ОСОБА_10 в суді.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з одержанням неправомірної вигоди, заступник голови Соснівського районного суду м. Черкаси та суддя цього суду ОСОБА_8 повторно одержав у травні 2008 року неправомірну вигоду від ОСОБА_9 за прийняття до розгляду судом позовної заяви ОСОБА_12 , винесення як суддею рішення про задоволення вказаного позову та видачу ОСОБА_9 копії цього офіційного документа.

Так, у 2008 році у громадянина ОСОБА_12 виникла потреба отримати в бюро технічної інвентаризації свідоцтво про право власності на приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_4 , яке ним було самочинно реконструйоване.

Весною 2008 року за сприянням у вирішенні вказаного питання він звернувся до громадянки ОСОБА_9 , яка пообіцяла скласти позовну заяву до Соснівського районного суду м. Черкаси і отримати рішення суду про задоволення позову. У той же час, маючи намір використати дану обставину у своїх власних, корисливих інтересах ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_12 , що вчинить такі дії за відповідну матеріальну винагороду.

Бажаючи отримати рішення суду про визнання права власності на самовільно реконструйоване приміщення за вищевказаною адресою у стислі строки, ОСОБА_12 погодився із запропонованим ОСОБА_9 планом дій та повідомив, що передасть їй відповідну суму грошей після прийняття судом рішення про задоволення його позову.

Після цього, ОСОБА_9 , користуючись фактом знайомства із заступником голови Соснівського районного суду м. Черкаси та суддею цього суду ОСОБА_8 , прийняла рішення запропонувати тому за неправомірну вигоду грошима у сумі 1000 доларів США прийняти рішення про визнання права власності за ОСОБА_12 на самовільно збудовані та реконструйовані споруди за адресою: АДРЕСА_3 , а в подальшому отримати від останнього гроші у сумі 1500 доларів США, як плату за свої послуги.

У зв`язку з цим ОСОБА_9 підготувала позовну заяву від імені ОСОБА_12 та діючи з корисливих мотивів, в інтересах ОСОБА_12 , реалізуючи свій злочинний намір на давання неправомірної вигоди, 30 травня 2008 року прибула до Соснівського районного суду м. Черкаси, який знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 316, де в період часу з 13 до 14 години у службовому кабінеті заступника голови цього суду ОСОБА_8 повторно дала останньому, як неправомірну вигоду, гроші у сумі 1000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на той час складало 4852 грн., а ОСОБА_8 повторно їх одержав як неправомірну вигоду за прийняття ним як суддею до розгляду позовної заяви ОСОБА_12 та винесення рішення про задоволення даного позову та видачу ОСОБА_9 копії цього офіційного документа.

Одержавши неправомірну вигоду ОСОБА_8 , використовуючи свої службові повноваження заступника голови Соснівського районного суду м. Черкаси, відразу дав вказівку секретарю суду ОСОБА_11 зареєструвати позовну заяву ОСОБА_12 та передати її йому на розгляд, після чого 20 червня 2008 року, зловживаючи наданою йому владою судді, без проведення судового засідання, що суперечить вимогам ст. 209, 218 ЦПК України, якими визначаються порядок ухвалення та проголошення судових рішень, усупереч ст. 197 ЦПК України, яка визначає порядок та необхідність фіксування судового засідання технічними засобами, виготовив на своєму робочому місці рішення, датоване 09 червня 2008 року, згідно з яким за ОСОБА_12 визнано право власності на самовільно реконструйоване приміщення магазину по АДРЕСА_4 та копію цього судового рішення 20 червня 2008 року видав ОСОБА_9 , яка не мала будь-яких повноважень на представлення інтересів ОСОБА_12 в суді.

Крім того, суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 , будучи представником судової влади та службовою особою, яка займає відповідальне становище, за вищевказаних обставин, діючи із корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, без проведення судового засідання, на своєму робочому місці в приміщенні вказаного суду, підробив та видав ряд офіційних документів, а саме: виготовив 05 червня 2008 року рішення у цивільній справі №2- 3949/08 за позовом ОСОБА_13 , датувавши його 02 червня 2008 року, 20 червня 2008 року - рішення у цивільній справі №2-3947/08 за позовом ОСОБА_12 та рішення у цивільній справі №2-3948/08 за позовом ОСОБА_10 , датувавши їх 09 червня 2008 року, 22 липня 2008 року - рішення у цивільній справі №2-5005/08 за позовом ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , датувавши його 21 липня 2008 року, а також 10 червня 2008 року - протокол судового засідання по цивільній справі №2-3949/08 за позовом ОСОБА_13 від 02 червня 2008 року, 24 червня 2008 року - протокол судового засідання по цивільній справі №2-3947/08 за позовом ОСОБА_12 від 09 червня 2008 року та протокол судового засідання по цивільній справі №2- 3948/08 за позовом ОСОБА_10 від 09 червня 2008 року, в період з 31 серпня по 02 вересня 2008 року - протокол судового засідання по цивільній справі №2-5005/08 за позовом ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 21 липня 2008 року, які долучив до матеріалів зазначених цивільних справ.

Органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 369 КК України (в редакції від 10.11.2015 року) та ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції від 13.05.2014 року), а саме:

- у наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, та в інтересах третіх осіб дій з використанням наданої влади, вчинених повторно;

- підбурюванні до службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за таких обставин.

Так, у 2008 році у громадянки ОСОБА_10 виникла потреба визнати право власності на самочинно добудоване та реконструйоване нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

За сприянням у вирішенні вказаного питання весною 2008 року вона через невстановлену слідством особу звернулась до громадянки ОСОБА_9 для підготовки позовної заяви до Соснівського районного суду м. Черкаси і отримання рішення суду про її задоволення.

Після цього, ОСОБА_9 вирішила використати дану обставину у своїх власних, корисливих інтересах, а саме отримати в результаті виконання цього прохання матеріальну винагороду. Так, ОСОБА_9 була знайома із заступником голови Соснівського районного суду м. Черкаси та суддею цього суду ОСОБА_8 , а тому прийняла рішення запропонувати тому, як службовій особі, за неправомірну вигоду грошима у сумі 300 доларів США винести судове рішення про визнання за ОСОБА_10 права власності на самочинно добудоване та реконструйоване нею нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У подальшому, маючи вказане рішення суду, ОСОБА_9 розраховувала отримати від ОСОБА_10 грошову винагороду за виконану роботу у розмірі, більшому ніж витрачені на давання хабара ОСОБА_8 гроші у сумі 300 доларів США.

Діючи з корисливих мотивів та в інтересах ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір на надання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 , маючи при собі проект позовної заяви від імені ОСОБА_10 про визнання за нею права власності на самочинно добудоване та реконструйоване нею нерухоме майно, прибула 30 травня 2008 року до Соснівського районного суду м. Черкаси де в період часу з 13 до 14 години у службовому кабінеті заступника голови цього суду ОСОБА_8 дала останньому як неправомірну вигоду гроші у сумі 300 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на той час складало 1455,6 грн., а ОСОБА_8 одержав їх як неправомірну вигоду за прийняття ним як суддею до розгляду позовної заяви ОСОБА_10 та винесення рішення про задоволення даного позову та видачу ОСОБА_9 копії вказаного офіційного документа.

Одержавши неправомірну вигоду ОСОБА_8 , використовуючи свої службові повноваження заступника голови Соснівського районного суду м. Черкаси, відразу дав вказівку секретарю суду ОСОБА_11 зареєструвати позовну заяву ОСОБА_10 та передати її йому на розгляд, після чого 20 червня 2008 року, без проведення судового засідання, виготовив на своєму робочому місці рішення, датоване 9 червня 2008 року, згідно з яким за ОСОБА_10 визнано право власності на самовільно збудовані та реконструйовані споруди за адресою: АДРЕСА_3 та копію цього судового рішення 20 червня 2008 року видав ОСОБА_9 , яка не мала будь-яких повноважень на представлення інтересів ОСОБА_10 в суді.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з надаванням неправомірної вигоди, ОСОБА_9 повторно надала у травні 2008 року неправомірну вигоду службовій особі - заступнику голови Соснівського районного суду м. Черкаси та судді цього суду ОСОБА_8 за прийняття ним до розгляду суду позовної заяви ОСОБА_12 , винесення як суддею рішення про задоволення вказаного позову та видачу їй копії цього офіційного документа.

Так, у 2008 році у громадянина ОСОБА_12 виникла потреба отримати в бюро технічної інвентаризації свідоцтво про право власності на приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_4 , яке ним було самочинно реконструйоване.

Весною 2008 року за сприянням у вирішенні вказаного питання він звернувся до громадянки ОСОБА_9 , яка пообіцяла скласти позовну заяву до Соснівського районного суду м. Черкаси і отримати рішення суду про задоволення позову. У той же час, маючи намір використати дану обставину у своїх власних, корисливих інтересах, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_12 , що вчинить такі дії за відповідну матеріальну винагороду.

Бажаючи отримати рішення суду про визнання права власності на самовільно реконструйоване приміщення за вищевказаною адресою у стислі строки, ОСОБА_12 погодився із запропонованим ОСОБА_9 планом дій та повідомив, що передасть їй відповідну суму грошей після прийняття судом рішення про задоволення його позову.

Після цього, ОСОБА_9 , користуючись фактом знайомства із заступником голови Соснівського районного суду м. Черкаси та суддею цього суду ОСОБА_8 , у тому числі у зв`язку з відправленням ним правосуддя, прийняла рішення запропонувати тому за неправомірну вигоду грошима у сумі 1000 доларів США прийняти рішення про визнання права власності за ОСОБА_12 на самовільно збудовані та реконструйовані споруди за адресою: АДРЕСА_3 , а в подальшому отримати від останнього гроші у сумі 1500 доларів США, як плату за свої послуги.

У зв`язку з цим ОСОБА_9 підготувала позовну заяву від імені ОСОБА_12 та діючи з корисливих мотивів, в інтересах ОСОБА_12 , реалізуючи свій злочинний намір на надання неправомірної вигоди, 30 травня 2008 року прибула до Соснівського районного суду м. Черкаси, де в період часу з 13 до 14 години у службовому кабінеті заступника голови цього суду ОСОБА_8 , повторно дала останньому як неправомірну вигоду гроші у сумі 1000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на той час складало 4852 грн., а ОСОБА_8 повторно їх одержав як неправомірну вигоду за прийняття ним як суддею до розгляду позовної заяви ОСОБА_12 та винесення рішення про задоволення даного позову та видачу ОСОБА_9 копії цього офіційного документа.

Одержавши неправомірну вигоду ОСОБА_8 , використовуючи свої службові повноваження заступника голови Соснівського районного суду м. Черкаси, відразу дав вказівку секретарю суду ОСОБА_11 зареєструвати позовну заяву ОСОБА_12 та передати її йому на розгляд, після чого 20 червня 2008 року, без проведення судового засідання, виготовив на своєму робочому місці рішення, датоване 09 червня 2008 року, згідно з яким за ОСОБА_12 визнано право власності на самовільно реконструйоване приміщення магазину по АДРЕСА_4 та копію цього судового рішення 20 червня 2008 року видав ОСОБА_9 , яка не мала будь-яких повноважень на представлення інтересів ОСОБА_12 в суді.

Крім того, ОСОБА_9 , яка 30 травня 2008 року надала неправомірну вигоду заступнику голови Соснівського районного суду м. Черкаси та судді цього суду ОСОБА_8 , прибула до Соснівського районного суду м. Черкаси та перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_12 та з корисливих мотивів, шляхом умовляння та підкупу, схилила останнього до вчинення ним службового підроблення, а саме виготовлення судового рішення за позовом ОСОБА_12 минулою датою без проведення судового засідання з наданням їй копії такого документа, тобто складання офіційного документа, який повністю містить завідомо неправдиві відомості та видачі їй такого завідомо неправдивого документа.

Внаслідок підбурювання з боку ОСОБА_9 , суддя ОСОБА_8 , діючи в її інтересах та з корисливих мотивів, погодився виготовити рішення за позовом ОСОБА_12 минулою датою - 9 червня 2008 року без судового розгляду справи.

Після цього, ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 і одночасно ОСОБА_12 та з корисливих мотивів, оскільки раніше одержав неправомірну вигоду, в порушення статей 158, 159 ЦПК України, не призначаючи справу до розгляду та не провівши судове засідання, перебуваючи в своєму службовому кабінеті виготовив 20 червня 2008 року текст рішення про задоволення позову ОСОБА_12 , датувавши його 9 червня 2008 року, в якому зазначив, що начебто представник відповідача - юрисконсульт управління містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому ОСОБА_17 в судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, після чого того ж дня сам підписав цей офіційний документ. При цьому, ОСОБА_8 було достовірно відомо, що наведені ним у вказаному документі відомості повністю не відповідають дійсності, оскільки сторони про час та місце розгляду справи не повідомлялись, справа до розгляду не призначалась, судове засідання не проводилось, представник відповідача участі в судовому засіданні не приймав та не надавав свої пояснення з приводу поданої позовної заяви.

У той же день, 20 червня 2008 року, ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , оскільки одержав від неї неправомірну вигоду, в порушення ст. 27 ЦПК України, видав їй копію підробленого ним рішення суду від 9 червня 2008 року про задоволення позову ОСОБА_12 про визнання за ним права власності на самовільно реконструйоване приміщення магазину по АДРЕСА_4 .

Продовжуючи дії направлені на підбурювання до службового підроблення, ОСОБА_9 18 червня 2008 року, перебуваючи в службовому кабінеті судді ОСОБА_18 , діючи в інтересах ОСОБА_10 та з корисливих мотивів, шляхом умовляння та підкупу, у вигляді раніше наданої неправомірної вигоди, схилила останнього до вчинення службового підроблення, а саме виготовлення ним судового рішення за позовом ОСОБА_10 минулою датою без проведення судового засідання, з наданням їй копії такого документа, тобто складання офіційного документа, який повністю містить завідомо неправдиві відомості та видачі їй такого завідомо неправдивого документа.

Внаслідок підбурювання з боку ОСОБА_9 , суддя ОСОБА_8 , діючи в її інтересах та з корисливих мотивів, погодився виготовити рішення за позовом ОСОБА_10 минулою датою - 9 червня 2008 року, без судового розгляду справи.

Після цього, ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 і одночасно ОСОБА_10 та з корисливих мотивів, оскільки раніше одержав неправомірну вигоду, в порушення статей 158, 159 ЦПК України, не призначаючи справу до розгляду та не провівши судове засідання, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, виготовив 20 червня 2008 року текст рішення про задоволення позову ОСОБА_10 , датувавши його 9 червня 2008 року, в якому зазначив, що начебто представник відповідача - юрисконсульт управління містобудування та архітектури Черкаського міськвиконкому ОСОБА_17 в судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, після чого того ж дня сам підписав цей офіційний документ. При цьому, ОСОБА_8 було достовірно відомо, що наведені ним у вказаному документі відомості повністю не відповідають дійсності, оскільки сторони про час та місце розгляду справи не повідомлялись, справа до розгляду не призначалась, судове засідання не проводилось, представник відповідача участі в судовому засіданні не приймав та не надавав свої пояснення з приводу поданої позовної заяви.

У той же день, 20 червня 2008 року, ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , оскільки одержав від неї неправомірну вигоду, в порушення ст. 27 ЦПК України, видав їй копію підробленого ним рішення суду від 9 червня 2008 року про задоволення позову ОСОБА_10 про визнання за нею права власності на самовільно збудовані та реконструйовані будівлі за адресою: АДРЕСА_3 .

Виправдовуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції своє рішення обґрунтував тим, що погоджується з доводами підсудних та вважає, що не можуть бити визнані належними доказами та покладеними в основу обвинувачення, а саме основний доказ обвинувачення відеозвукозапис подій, що відбувались у службовому кабінеті судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 - 30.05.2008 року, 18.06.2008 року та 20.06.2008 року та протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів (т.1 а.с.122-127, т.2 а.с.166-171, 173), а також висновки № 2840 та № 2841 судових експертиз відеозвукозапису від 16.11.2009 року (т.6 а.с.115-118,137-139), висновок судової експертизи відеозвукозапису № 6570/6571/6572 від 10.08.2009 року (т.6 а.с.103-110), висновок додаткової судової експертизи відеозвукозапису №10409 від 08.12.2009 року (т.6 а.с.154-155), висновок судової фототехнічної експертизи №10727 від 24.12.2009 року (т.6 а.с.317-320), оскільки наданий відеозвукозапис подій, що відбувались у службовому кабінеті судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 - 30.05.2008 року, 18.06.2008 року та 20.06.2008 року, зафіксованих на електронному накопичувану інформації - жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01 реєстраційний № 13/12/93-103 цт не є оригіналом зробленого запису, а є його копіями, за якими неможливо встановити чи піддавались оригінали зроблених записів монтажу чи будь-яким іншим змінам, а також чи одночасно на них зафіксовані звук та відео зображення, що підтверджується висновками № 2840 та № 2841 судових експертиз відеозвукозапису від 16.11.2009 року (т. 6 а.с.115-118,137-139), відеофонограмами №1-7, та показаннями свідка ОСОБА_19 , який працював на той час заступником начальника відділу оперативно-технічних заходів УСБУ у Черкаській області та який в судовому засіданні підтвердив, що пристрій на який проводився відео та аудіо запис у робочому кабінеті судді ОСОБА_8 мав невеликий розмір пам`яті, а тому за вказівкою ініціатора запису необхідні фрагменти переносилися на інший накопичувач інформації, а оригінал запису на пристрої знищувався, а тому не можуть бути визнані належними доказами по даній справі і складені на їх підставі протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів (т.1 а.с.122-127, т. 2 а.с.166-171, 173).
В апеляції, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та засудити за ч.1 ст. 366 КК України (в редакції закону від 13.05.2014 року) призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, на 3 роки. На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, за ч.3 ст. 368 КК України (в редакції закону від 10.11.2015 року) призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування на 3 роки та з конфіскацією усього майна, належного на праві приватної власності.

ОСОБА_9 визнати винною та засудити за ч.4 ст. 27, ч.1 ст. 366 КК України (в редакції закону від 13.05.2014 року) призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити її від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, за ч.3 ст. 369 (в редакції закону від 10.11.2015 року) призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією усього майна, належного їй на праві приватної власності.

На думку прокурора вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону з таких підстав.

При цьому посилається на те, що відповідно до ч.1 ст. 323 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, а згідно ч.7 ст. 334 КПК України 1960 року, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 за ч.3 ст. 368 КК України та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 369 КК України суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що під час судового провадження не отримано та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про скоєння ними вказаних кримінальних правопорушень.
Водночас вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_19 відповідно до яких пристрій, на який фіксувалися відео та аудіо записи подій у робочому кабінеті судді ОСОБА_8 , мав невеликий розмір пам`яті, а тому за вказівкою ініціатора запису необхідні фрагменти переносилися на інший накопичувач інформації, а оригінал запису на пристрої - знищувався. При цьому свідок зазначив, що монтажу відео та аудіо записи не піддавались.
Крім того, прокурор вважає що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 3.5 Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень, а також Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.
Таким чином, на думку прокурора висновки суду першої інстанції про недопустимість як доказів відеозвукозаписів подій, що відбувались у службовому кабінеті судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 - 30.05.2008 року, 18.06.2008 року та 20.06.2008 року, зафіксованих на електронному накопичувану інформації - жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01 реєстраційний №13/12/93-103 цт, та протоколами про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів (т.1 а.с.122-127, т.2 а.с.166-171, 173), висновків № 2840 та № 2841 судових експертиз відеозвукозапису від 16.11.2009 року (т.6 а.с.115-118,137-139), висновку судової експертизи відеозвукозапису № 6570/6571/6572 від 10.08.2009 року (т.6 а.с.103-110), висновку додаткової судової експертизи відеозвукозапису № 10409 від 08.12.2009 року (т.6 а.с.154-155), висновку судової фототехнічної експертизи № 10727 від 24.12.2009 року (т.6 а.с.317-320), суперечать положенням ч.1 ст. 67 та ч.3 ст. 323 КПК України 1960 року.
Крім того, прокурор звертає увагу і на те, що відповідно до ч.4 ст. 75 КПК України 1960 року, висновок експерта для суду не є обов`язковим, але незгода з ним повинна бути мотивована у вироку.

Визнаючи недопустимим доказом висновок судової фототехнічної експертизи № 10727 від 24.12.2009 року (т.6 а.с.317-320) про те, що розмір об`єкту, що зображений у фрагменті відеозапису від 30.05.2008 року, який ОСОБА_9 кладе у шухляду робочого столу судді ОСОБА_8 дорівнює 156,6x66,45 мм., суд першої інстанції зазначив, що ставить під сумнів висновок з тієї підстави, що ОСОБА_9 затуляє тулубом частину аркушу, відеозапис досить поганої якості, а тому визначити до міліметра його розміри практично є неможливим. Однак, всупереч вимог ч.4 ст. 75 КПК України 1960 року суд першої інстанції своє рішення про визнання недопустимим доказом вищезазначеного висновку експерта належним чином, з посиланням на інші матеріали кримінальної справи, які спростовують висновки експерта, не обґрунтував, чим на думку прокурора допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, а саме вимог ч.7 ст. 334 КПК України 1960 року, що згідно із п.3 ч.1 ст. 367 та ч.1 ст. 370 КПК України 1960 рокує підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, внаслідок порушення судом першоїінстанції вимог ч.1 ст. 67, ч.4 ст. 75, ч.3 ст. 323 КПК України, при прийнятті рішення про відсутність доказів, які б свідчили про скоєння ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 369 КК України, судом не враховано докази, які істотно впливали на вирішення питання про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у інкримінованих їм злочинах.

При цьому посилається на те, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 369 КПК України 1960 року вирок суду вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а згідно п.2 ч.1 ст. 367 КПК України 1960 року невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи також є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ст. 366 КК України в мотивувальній частині вироку суд першоїінстанції зазначив, що під час судового розгляду справи встановлено, що свідок ОСОБА_17 , як представник міськвиконкому, позивач ОСОБА_15 та представник позивачів ОСОБА_20 , участі у судових засіданнях по вказаних справах не приймали і судові засідання фактично не проводилися.
Крім того, судом зазначено, що рішення у цивільній справі №2- 3949/08 за позовом ОСОБА_13 від 02.06.2008 року виготовлене лише 05.06.2008 року, рішення у цивільній справі №2-3947/08 за позовом ОСОБА_12 від 09.06.2008 року виготовлене 19.06.2008 року, рішення у цивільній справі №2-3948/08 за позовом ОСОБА_10 від 09.06.2008 року виготовлене 20.06.2008 року та рішення у цивільній справі №2-5005/08 за позовом ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 21.07.2008 року виготовлено 22.07.2008 року.
За таких обставин суд встановивши, що ОСОБА_8 вносив у рішення інші дати виготовлення та інформацію про участь учасників, які були відсутні, їх позиції і пояснення, однак всупереч вимог ч.1 ст. 323 КПК України, безпідставно дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.
Також, вказує і на те, що згідно п.4 ч.1 ст. 369 КПК України 1960 року вирок суду вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли висновки суду, викладені у вироку містять істотні суперечності, що також

є підставою для скасування вироку.

Також, згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.05.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ст. 366 КК України суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що має місце внесення ОСОБА_8 у рішення іншої дати виготовлення та інформації про участь учасників, які були відсутні, їх позиції і пояснення. Зазначене, на думку суду необхідно кваліфікувати як внесення в офіційний документ неправдивих відомостей, тобто внесення уповноваженим суб`єктом у документ, оформлений із зовнішнього боку правильно, відомостей, які за своїм змістом частково не відповідають дійсності.
Згідно із ч.7 ст. 334 КПК України 1960 року не допускається включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, тому судом допущено порушення вищевказаної вимоги закону, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та згідно із п.3 ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 370 КПК України є підставою для скасування вироку.

У своїх запереченнях на апеляцію прокурора виправдані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16.06.2016 року залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення, оскільки вважають, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянуто справу та винесено законне, обгрунтоване та справедливе рішення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_7 та виправданих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора та просили залишити вирок районного суду без зміни,перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 327 КПК України 1960 року виправдовувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлена подія злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. А згідно із ч.7 ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Колегія суддів вважає, що районним судом за результатами розгляду даної кримінальної справи, належним чином дотримано вищевказаних вимог процесуального закону, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, у даному випадку суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши всі докази, зібрані у справі, вислухавши показання підсудних та свідків, дослідивши дані, які містяться в протоколах слідчих дій, інших документах, висновках експертів, оцінивши досліджені докази та вмотивувавши прийняте рішення обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинувачення пред`явлене у даній кримінальній справі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не знайшло свого підтвердження, а тому виправдав підсудних у зв`язку з не встановленням події злочинів та за відсутністю в їх діях складу інкримінованих їм злочинів.

При цьому районний суд правильно врахував, як показання підсудних так і свідків по даній справі, наданих ними в судовому засіданні.

Так, підсудний ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив суду, що ОСОБА_9 йому хабар не передавала. Постановлені ним рішення по цивільних справах за позовами ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 набрали чинності та виконані. Вказані позивачі оформили праовоустановлюючі документи на будівлі. Сторона обвинувачення зазначає основним доказом отримання ним хабара відеозйомку проведену у його кабінеті. Проте, відповідно до висновків експертиз від 16.11.2009 року, відеофонограми, надані на дослідження, є копіями і встановити, чи піддавалися вони монтажу, а також чи одночасно на них записаний звук та зображення, неможливо. Пристрій, на який фіксувалися відео та аудіозаписи, на даний час не містить цієї інформації через її видалення, а тому перевірити її неможливо, так як оригінали записів за вказівкою ініціатора були знищені, а в справі маються копії фрагментів, які вибирав особисто ініціатор проведених заходів, решта запису знищена. Переписування з оригіналу є не безперервним, оскільки запис вівся протягом майже року і відеозаписи збережено вибірково та фрагментами, немає безперервності збереженого запису. Безперервний запис міг містити дані, які спростовують обвинувачення (ознайомлення представника міськради зі справами та надання копії доручень, судові засідання, проголошення сторонам рішення, таємниця нарадчої кімнати та інше). Що у свою чергу спростовує посилання органу обвинувачення на те, що судові засідання не проводилися.

Також, підсудний вказує і на те, що проведена у справі експертиза відеозапису та окремі подальші слідчі дії свідчать про очевидне намагання слідства підтасувати докази у справі на користь обвинувачення. У висновку додаткової судово-фонетичної експертизи зазначено, що розшифровка розмови, надана у додатку до висновку встановлена ймовірно, а розшифрувати слова «триста» і «тисяча» взагалі не вдалося, навіть після спеціальної фільтрації. Однак, ці нібито промовлені фрази зазначаються як доказ його вини. Щодо вирішення експертом питання про розмір об`єкта по відеозйомці, який ОСОБА_9 тримала у руках і нібито поклала до його столу, вказує на те, що експерт, вимірявши роздруковане зображення кадру з відео вкрай низької якості, шляхом розрахунків, вирахував розмір предмету у її руках з точністю до сотої долі міліметра, причому цей розмір нібито співпав з розміром купюри - долар США. При цьому не врахована вкрай низька роздільна здатність камери - 420 точок, та що після роздруківки зображення на принтері його якість впала ще нижче, що на ньому майже неможливо впізнати зображених осіб, оскільки зображення вкрай нечітке та розмите. При цьому сам експерт зазначає, що виходить з припущення, що аркуш паперу та об`єкт в її руках знаходяться у одній площині (письмового столу), та що відстань між аркушем паперу на столі та предметом в руках ОСОБА_9 не перевищує декількох сантиметрів, тому вважає, що такий висновок експерта взагалі не витримує жодної критики, оскільки у експерта не було цих вихідних даних. Крім того, не враховано, що на зображенні явно видно не весь предмет, а лише незначна його частина, доступна об`єктиву відеокамери, решта закрита тулубом жінки та її рукою. В руках у неї видно папірець білого кольору, однак слідчий стверджує, що це грошові купюри іноземної валюти (долари США). Більше того, вказана експертиза проводилась не з оригіналу запису, а з її копії, що не може використовуватись в якості належного доказу.

Також зазначає, що свідок ОСОБА_12 пояснював, що ніяких хабарів нікому не передавав та надав суду заяву на підтвердження своїх показань, декілька разів звертався зі скаргами до генпрокуратури на тиск з боку слідчого та працівників СБУ, у яких стверджував, що обставини, викладені ним у заяві про злочин та поясненнях, не відповідають дійсності і надані ним під тиском. ОСОБА_10 також пояснила, що не передавала хабара.

Щодо його обвинувачення у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, то по всіх справах маються відповідні висновки управління містобудування та архітектури де зазначено, що управління не заперечує проти визнання права власності на дані самовільні споруди та можливий розгляд без представника управління. Представника виконкому ОСОБА_17 викликали до суду по телефону або повідомляли особисто у приміщенні суду. Пояснення останнього про те, що він з`являвся у судові засіданні лише на підставі повісток та офіційних повідомлень, спростовані у судовому засіданні у ході вивчення інших цивільних справ, де він приймав участь без документального виклику.

Доводи обвинувачення про порушення ним вимог ст. 197 ЦПК України, у зв`язку з непроведенням фіксації судового засідання технічними засобами не знайшла свого підтвердження, так як на час їх розгляду його кабінет, який одночасно є і залом засідання суду, не був обладнаний технічними засобами для фіксації судового засідання. Рішення про узаконення самовільних забудов є однотипними, не змінні за винятком об`єкту оскарження та заявника, тому відбувалась накладка наступного рішення на попереднє аналогічне рішення, тому у подальшому вони коректувалися без зміни по суті і фіксувалось по останніх змінах які були до них внесені, тому не погоджується з висновками експертизи про винесення рішень задніми числами, оскільки інформація у комп`ютері відображає лише дату останньої зміни файлу. Рішення по справах за позовами ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 прийняті на ту дату, що зазначена у рішеннях. Протоколи могли виготовлятися пізніше дати проведення засідань у зв`язку з зайнятістю секретаря в інших судових справах. Стверджує, що він ніяких вказівок на підробку протоколів не давав. Відсутні і докази того, що він давав вказівки про передачу справ на розгляд саме йому. Канцелярія суду станом на 2008 рік регулювала навантаження справ на одного суддю і могла відступати від графіку передачі справ. По посадовим обов`язкам помічник у відсутність секретаря заміняє його.

Підсудна ОСОБА_9 вину у пред`явленому обвинуваченні також не визнала та пояснила суду, що кримінальна справа є штучно організованою, її матеріали сфальшовані, докази отримані з порушеннями та перекручуються стороною обвинувачення на свою користь.

Вказує на те, що реальні докази інкримінуємих їй діянь - відсутні. Вона не знайома з ОСОБА_10 , яка ні особисто ні через третіх осіб не зверталася до неї з приводу підготовки позовної заяви до суду та отримання судового рішення. Вважає безпідставними твердження обвинувачення про те, що вона в інтересах ОСОБА_10 в службовому кабінеті судді ОСОБА_8 передала йому хабар в сумі 300 доларів США, оскільки жодного доказу на підтвердження цього немає, а наданий прокуратурою відеозапис, як головний доказ її вини, складається із змонтованих копій фрагментів, які як доказ долучено до справи, а їх оригінали знищено за вказівкою оперативних працівників СБУ. Разом з тим, навіть на цих змонтованих фрагментах немає кадрів, на яких би вона передавала гроші судді в якості хабара. Суть розмов на записах, взагалі є незрозумілими у зв`язку з їх низькою якістю. Неможливо достеменно встановити, що саме вона говорила на цих фрагментах. Експертиза не встановила, чи був монтаж записів, чи одночасно записані звук та зображення, та чи взагалі записи зроблені в ті дати, які на них зображені, також не встановлено, чи на записах говорить вона та суддя ОСОБА_8 , чи ні. Відеозапис, як вона поклала до шухляди столу судді згорнутий навпіл аркуш паперу, не є доказом передачі йому хабара. Як вона згадує, при спілкуванні з суддею у документах, що вони переглядали, був зайвий аркуш, що заважав переглядати документи, який вона і поклала у відкриту шухляду столу. Висновки експертизи, що його розміри відповідають купюрі номіналом 100 доларам США не заслуговують на довіру, так як на відеозйомці вона тулубом затуляє деяку частину аркушу, а тому розміри, що вказані у експертизі не відповідають дійсності. Висновок, що у ньому знаходилися грошові кошти є взагалі надуманим та жодним чином не підтверджений.

Відносно епізоду з ОСОБА_12 , то останній дійсно звертався до неї через спільного знайомого ОСОБА_21 наприкінці зими 2008 року з приводу консультації щодо узаконення самочинно перебудованого нерухомого майна. Вона двічі зустрічалася з ним, першого разу роз`яснила варіанти вирішення проблеми, а другого які документи необхідно зібрати для звернення до суду з позовом, основні тези позовних вимог, яким чином має бути викладена позовна заява, необхідність оплати судових витрат. Їх відносини стосувалися виключно надання консультаційної допомоги. Він сам збирав всі довідки та сплачував квитанції, лише попросив її здати до канцелярії суду позов, мотивуючи тим, що він ніколи не був у суді та не знає, як це робиться. Оскільки вона доволі часто бувала у приміщенні суду у зв`язку з виконанням службових обов`язків, тому погодилася допомогти йому в цьому та здала позовні документи до суду. Ніякого хабара від нього для передачі судді, який буде розглядати справу, вона не одержувала та судді не передавала. ОСОБА_12 на даний час також підтверджує зазначене та заявляє, що заяву, яка стала підставою для порушення кримінальної справи щодо дачі хабара, він написав під тиском оперативних працівників СБУ та факти, викладені в ній, не відповідають дійсності. Вказує і на те, що в кримінальній справі фігурують різні суми, нібито отримані нею від ОСОБА_12 , а саме 800 доларів США, 1000 доларів США, 1500 доларів США, 350 гривень та 800 доларів США. Є також, незрозумілим і припущення в обвинуваченні про те, що вона, надавши судді хабар, у подальшому мала намір отримати грошову винагороду у більшому розмірі від ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за виконану роботу, оскільки докази цього відсутні.

У частині її обвинувачення у підбурюванні судді до службового підроблення та винесення рішень «минулою датою» пояснила, що ніяким чином, окрім голослівних тверджень, вказане не підтверджується, а навпаки спростовується таке обвинувачення самими матеріалами кримінальної справи, а саме: позовні заяви з додатками за позовами ОСОБА_12 та ОСОБА_10 було здано до канцелярії Соснівського районного суду м. Черкаси, про що свідчать реєстраційні номери на цих справах, тобто, до суду ці справи потрапили офіційним шляхом належної процедури. Вказані матеріали офіційно зареєстровано канцелярією з внесенням необхідних записів у всі реєстраційні документи у відповідності до вимог діловодства та передані судді на розгляд офіційним шляхом (через відповідний реєстраційний журнал). При призначенні справ до розгляду враховані вимоги процесуального законодавства в частині строків та порушень при цьому не допущено. Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , що працювали на той час разом з суддею ОСОБА_8 , підтверджують, що ніякого тиску, підбурювання чи погроз з її боку не було. Цивільні справи розглянуто у строки та в межах чинного законодавства, рішення суду набрали законної сили та виконані. Звинувачення її у підбурюванні базується на домислах слідчого та не має реального підтвердження. Обвинувачення зазначає доказом підбурювання відеозаписи, які були зроблені в кабінеті судді. Але, дані записи є копіями змонтованих фрагментів і встановити по них, що це саме вона говорить і зміст розмови, експерт не зміг.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_9 є його знайомою, з якою він часом консультується з різних питань. У 2008 році до нього звернувся знайомий ОСОБА_12 , щоб він йому когось порекомендував з приводу вирішення питання узаконення самовільної забудови і він направив його до ОСОБА_9 . Так як пройшло багато часу, точно згадати подальші події не може. Чи передавав він комусь кошти, також не пам`ятає. Після оголошення у судовому засіданні його показань на досудовому слідстві (том 1 а.с.170-181), доповнив, що у 2009 році його викликали до СБУ, де працівники СБУ та слідчий ГПУ склали за нього протокол, дали його підписати і запевнили, що все буде добре без будь-яких наслідків. Він злякався та підписав, але як пізніше з`ясувалося показання у протоколі записані не правильно. Тому зараз він не підтверджує, що вона передавала через нього ОСОБА_12 500 доларів США. У 2009 році були фінансові проблеми і у нього (звертався до багатьох людей з приводу допомоги), і у ОСОБА_12 . Не пам`ятає чи передавав йому якісь кошти особисто від себе. Не знає, чи брала ОСОБА_9 кошти за юридичну консультацію. Не пам`ятає, чи брав у ОСОБА_9 кошти у борг. Підтверджує, що скинув їй смс-повідомлення про його кличку і магазин. Доповнив, що на допит до ГПУ його привезли з лікарні, де він знаходився з приводу гіпертонічного кризу. Після оголошення його показань наданих в апеляційному суді Київської області (т.11 а.с.118-119), наполягав на своїй позиції, що на даний час він нічого не згадав та не пам`ятає, підтвердити достовірність раніше даних показань не може.

Свідок ОСОБА_17 , у судовому засіданні пояснив, що він у червні - липні 2008 року не приймав участі у розгляді цивільних справ зі сторони відповідача, а саме виконкому Черкаської міської ради за позовами: ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про визнання права власності на самовільні забудови під головуванням судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 . Повістки та листи до виконкому про день та час слухання справи не надходили. У його записнику також інформація про участь у вказаних засіданнях відсутня. Яким чином у вказаних справах знаходиться копія доручення на його ім`я, пояснити не може.

Свідок ОСОБА_24 (раніше ОСОБА_25 ), у судовому засіданні пояснила, що у 2008 році звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси про визнання ОСОБА_26 таким, що втратив право на житло, яку розглядав суддя ОСОБА_8 у своєму кабінеті. Також при розгляді справи була присутня чорнява жінка, яка щось писала. Рішення винесене на її користь, набрало законної сили та є виконаним. Зараз вже не пам`ятає скільки разів вона з`являлася до суду, коли і в який час проведені судові засідання.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що у квітні 2008 року вирішив продати нерухомість, для чого звернувся в агентство нерухомості «Бульвар нерухомості», з яким уклав угоду, які пообіцяли допомогти терміново узаконити самовільні забудови на території домоволодіння, вирахувавши кошти для вирішення цього питання з його авансу. Після чого, 12.06.2008 року ним реалізовано нерухомість, вже у нотаріуса він дізнався, що самовільна забудова була узаконена рішенням суду. Він позовів до суду не подавав, участі у судових засіданнях не приймав, позовна заява від його імені надана йому для огляду підписана не ним.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що приймав участь у якості представника по цивільних справах, у тому числі у Соснівському районному суді м. Черкас під головуванням судді ОСОБА_8 . Готував позовну заяву у 2008 році за позовом ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 про визнання права власності на самовільну забудову. Приймав участь в 1-му або 2-х судових засіданнях, так як представляв за дорученням інтереси ОСОБА_14 , який на той час був його керівником та ОСОБА_16 . На те засідання, коли було винесене рішення, він запізнився. Там були також присутні відповідач - представник виконкому, суддя та секретар.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні пояснила, що на момент події у 2008 році працювала секретарем судді ОСОБА_8 , протоколи по справах за позовами ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виготовляла і підписувала вона, а також суддя ОСОБА_8 . Обставин розгляду вказаних справ вже не пам`ятає, так як пройшло багато часу. Наполягає, що той час, учасники та обставини у протоколах відповідали дійсності. Складала їх по пам`яті або по її чернетках. Представника виконкому Черкаської міської ради ОСОБА_17 викликала як по телефону, так і шляхом його особистого повідомлення у приміщенні суду. Журнал розгляду судових справ і матеріалів суддею ОСОБА_8 на 2008 рік вела вона, записи про розгляд справ за позовом ОСОБА_12 та ОСОБА_10 від 09.06.08 року виконані нею. Не підтримує власні показання, надані нею на досудовому слідстві, які надавались нею під тиском працівників СБУ та ГПУ.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що на момент події у 2008 році працювала помічником судді ОСОБА_8 . Її робоче місце було у кабінеті судді. Жодних вказівок від нього щодо внесення до блокноту судді справ та складання протоколів судових засідань задніми числами не отримувала. У разі відсутності секретаря, відповідно до посадових обов`язків, заміняла її. По цивільних справах про визнання права власності на самовільні забудови завжди був присутній представник виконкому ОСОБА_17 , який повідомлявся по телефону або безпосередньо у приміщенні суду та записував про дати судових засідань собі у записник, знайомився з матеріалами справ та надавав на себе доручення. Показання надані нею на досудовому слідстві, у тому числі і на підставі перегляду відеозапису, були під тиском працівників СБУ, що вона буде притягнута до кримінальної відповідальності та більше роботи по спеціальності не знайде, про що вона зверталася зі скаргами, на що отримала лише відписки без належного реагування. Її показання ними перекручені, прізвищ позивачів вона не називала, так як було розглянуто велику кількість справ і прізвищ осіб та обставин судових засідань вона пам`ятати не може. Траплялися випадки, коли під час чергування іншого судді, справи надходили до судді ОСОБА_8 . Судові засідання проводилися у залі судового засідання, в основному по складних справах та у кабінеті судді. Справи за позовами ОСОБА_12 та ОСОБА_10 розглядалися у кабінеті судді. Жодної підробки документів вона не вчиняла.

Свідок ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася з поважних причин, однак направила до суду заяву (т.20 а.с.32) про її неможливість явки до суду у зв`язку з довготривалим перебуванням у відрядженнях за межами України, що також підтверджується довідкою адміністрації Державної прикордонної служби України (т.20 а.с.26). Просить прийняти до уваги раніше надані нею показання на досудовому слідстві та у судовому засіданні. А тому суд, з власної ініціативи та за згодою всіх учасників судового розгляду, відповідно п.2 ч.1 ст. 306 КПК України, оголосив її показання дані на досудовому слідстві та в суді (т.2 а.с.7-13, т.11 а.с.131-134), з яких вбачається, що ОСОБА_10 з підсудними ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взагалі не знайома. Її викликали у вихідний день до СБУ у м. Черкаси та просили підтвердити, що вона давала хабар судді ОСОБА_8 у розмірі 300 доларів США, але вона нікому хабар не давала. Оскільки, на території належного їй у м. Черкасах до 2009 року медичного центру, вони самовільно побудували гаражі, то звернулися до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про визнання права власності на самовільне будівництво. Обставини підготовки та подачі позову не пам`ятає, так як пройшло багато часу. Можливо, вона комусь з підлеглих доручила його підготовку. Підтвердила, що у наданій для огляду позовній заяві, стоїть її підпис. Не погодилася з висновком експертизи про те, що підпис від її імені виконано іншою особою. Коли вона поспішає, то підписується спрощеним підписом схожим на ієрогліф. Що стосується підписів від її імені у банківських квитанціях, які їй також надавалися для огляду, то вони схожі на її підпис і можливо, це підписалася вона, а можливо і підлеглі, яким вона могла доручити провести оплату. Участі у судових засіданнях не приймала. Хто отримував рішення та реєстрував право власності в БТІ, не пам`ятає. Ніяких коштів не передавала за юридичні послуги у зв`язку з оформленням документів на перепланування.

Показання свідка ОСОБА_28 , які також з ініціативи суду оголошені у судовому засіданні (т.2 а.с.21) ,оскільки виконати привід вказаного свідка не представилось можливим по причині його не проживання за вказаною в обвинувальному висновку адресою близько 10 років (т.18 а.с.183-184), який працював виконавчим директором ПП «Надія», що очолює ОСОБА_10 , про те, що питанням визнання права власності на реконструйоване приміщення підприємства він не займався, жодним чином не підтверджує доводи обвинувачення, що ОСОБА_10 зверталася з приводу цього до ОСОБА_9 (прямо чи через третіх осіб) та надавала останній хабар для передачі судді.

Свідок ОСОБА_12 у судове засідання також не з`явився, направив адвоката, який зачитав від його імені клопотання-пояснення (т.18 а.с.157-159) про те, що він відмовляється від дачі показань, відповідно до ст. 63 Конституції України, через тиск на нього, погрози обмеження його свободи та притягнення до відповідальності, перекручування його показань, так як надання ним пояснень може негативно вплинути на нього. У цьому ж поясненні свідок зазначив, що документ під назвою «заява» та пояснення, відібрані у нього з приводу передачі грошових коштів ОСОБА_29 , були підписані ним під тиском та під впливом побоювання бути притягнутим до кримінальної відповідальності. Він неодноразово зазначав, що ні у самій заяві, ні у поясненні, немає тверджень про передачу грошей для передачі їх судді та про намір дати хабара, або про обізнаність про такі наміри ОСОБА_29 . З незрозумілих причин вони були використані як привід для порушення кримінальної справи. Працівники СБУ проводили з ним 5-ти годинну бесіду. Крім того, працівники СБУ та слідчий повідомили йому про необхідність скасування рішення за його позовом про узаконення самовільної забудови і в подальшому обіцяли допомогти у винесенні іншого рішення на його користь, таким чином ввівши його в оману. Також, його повідомили про затримання ОСОБА_29 та про те, що це може бути вчинено і з ним. Під психологічним тиском йому вручили спеціальні засоби для фіксації розмови з ОСОБА_29 , а ОСОБА_21 з незрозумілих причин надав йому 500 доларів США, які він передав на прохання працівників СБУ та слідчого для приєднання до матеріалів справи. Протягом 2009 року неодноразово звертався із заявами щодо тиску на нього з боку слідчого ГПУ та працівників СБУ, на що належного реагування не було, а перевірка фактично не проводилася і його навіть не опитали по суті скарг.

Згідно протоколів допиту свідка ОСОБА_30 , оголошених у судовому засіданні (т.2 а.с.103-107,109-125), остання працювала в Черкаському ОБТІ і приблизно у квітні 2008 року до неї звернувся директор ПП «Бульвар нерухомості» ОСОБА_31 та попросив допомогти узаконити самовільні будівлі. Погодилася за винагороду та зібрала всі необхідні документи. За зразком підготувала позовну заяву до суду від імені ОСОБА_13 , яку останній підписав. Позовні документи за допомогою ОСОБА_9 здала до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Свідок ОСОБА_14 у судове засідання не з`явився, направив заяву про те, що у зв`язку зі спливом значного часу з моменту подій не може їх чітко пам`ятати, приблизні свідчення вже надавав при допиті на досудовому слідстві та у судовому засіданні (т.18 а.с.154). Тому судом оголошено його попередні показання (т.2 а.с.153-156, т.11 а.с.126-128). Згідно яких у 2008 році він доручив юристу підприємства ОСОБА_20 підготувати позовну заяву до суду про визнання за ним, його дружиною ОСОБА_15 та ОСОБА_16 права власності на приміщення у зв`язку з самовільним переплануванням.

Свідок ОСОБА_15 у судове засідання не з`явилася, направила заяву (т.18 а.с.155-156) про те, що у зв`язку зі спливом значного часу з моменту подій не може їх чітко пам`ятати, надавала показання слідчому після того, як він їй нагадував обставини та показав її позовну заяву, яку готував юрист ОСОБА_20 . Не виключає, що могла бути присутньою під час розгляду справи, але не пам`ятає цього. Слідчий у протоколі допиту написав, що вона не була присутньою, можливо тому, що вона точно не могла підтвердити свою присутність. На даний час підтверджує, що була у суді в кабінеті судді, де була ще якась дівчина, яка записувала її дані, була розмова по об`єкту між нею та суддею, так як вона поспішала у робочих питаннях та не дочекалася юриста.

Згідно показань свідка ОСОБА_32 (т.2 а.с.96-99), оголошених у судовому засіданні, останній пояснив, що він працює директором агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». У березні-червні 2008 року співпрацювали з ОСОБА_13 по продажу його частини будинку. У зв`язку з необхідністю вирішення питання щодо узаконення самовільно побудованого гаражу звернувся до працівника БТІ ОСОБА_33 , яка на початку червня 2008 року принесла рішення суду про визнання за ОСОБА_13 права власності на самовільно збудовані споруди.

Проаналізувавши вищевказані показання підсудних та свідків, дослідивши письмові докази, які долучені до матеріалів кримінальної справи, перевіривши доводи сторін обвинувачення та захисту, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що вина ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, що їм інкримінуються не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. При цьому суд виходив з того, що значну частину доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не можна вважати належними та допустимими.

При цьому районний суд правильно врахував і те, що основним доказом по епізодах обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 369 КК України сторона обвинувачення зазначає відеозвукозапис подій, що відбувались у службовому кабінеті судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 30.05.2008 року, 18.06.2008 року та 20.06.2008 року, зафіксованих на електронному накопичувану інформації - жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01 реєстраційний № 13/12/93-103 цт, та протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів (т.1 а.с.122-127, т.2 а.с.166-171, 173).

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками районного суду, а саме з приводу того, що вказаний відеозапис, а відповідно і протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів, які складені на його підставі, не можуть бути визнані належними доказами та покладеними в основу обвинувачення з таких підстав.

Так, згідно висновків №№ 2840, 2841 судових експертиз відео звукозапису від 16.11.2009 року (т.6 а.с.115-118,137-139) відеофонограми №1-7, що зафіксовані на наданому на дослідження жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01, серійний номер WХЕ108320437, реєстраційний № 13/12/93-103 цт є копіями, але встановити по копіям, чи піддавались оригінали цих записів монтажу чи будь-яким іншим змінам, а також чи одночасно в них зафіксовані звук та відео зображення - неможливо.

Як пояснив у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , який на час подій працював заступником начальника відділу оперативно-технічних заходів УСБУ у Черкаській області, пристрій, на який фіксувалися відео-та аудіо записи подій у робочому кабінеті судді ОСОБА_8 , мав невеликий розмір пам`яті, а тому за вказівкою ініціатора запису необхідні фрагменти переносилися на інший накопичувач інформації, а оригінал запису на пристрої - знищувався.

Оскільки, у судовому засіданні достовірно встановлено, що оригінали наведених відеозвукозаписів подій є знищеними, а встановити чи піддавалися вони монтажу, іншим змінам та чи одночасно на них зафіксовано звук та відео зображення, тобто встановити їх достовірність, є неможливим, а тому районний суд правильно прийшов до висновку, що дані записи та протоколи про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів не можна визнати належними та допустимим доказами по даній справі.

Інші докази, отримані на підставі відео та аудіо запису подій у робочому кабінеті судді ОСОБА_8 , також не можуть вважатися належними та допустимими, оскільки вони є похідними від вказаного запису, а саме:

- дані протоколу огляду зазначених матеріалів, де слідчий описав зміст розмов (т.2 а.с.174-193). При цьому він зазначив, що ОСОБА_9 говорила ОСОБА_8 «… тут триста доларів, тут тисяча …», але експерт за допомогою спеціальної апаратури чітко не розчув вказане та не зміг встановити, що голос на записах належить саме ОСОБА_9 , і це підтверджують нижченаведені експертизи;

- висновок судової експертизи відеозвукозапису № 6570/6571/6572 від 10.08.2009 року (т.6 а.с.103-110) згідно якого, на запису від 30.05.08 року та 12.06.08 року голос ймовірно належить ОСОБА_8 . Крім того, запис від 12.06.08 року немає жодного відношення до справи, а на записі від 30.05.08 року не встановлено, що підсудний ОСОБА_8 розмовляє саме з ОСОБА_9 . Інформації щодо грошових коштів, що була чітко почута та зазначена експертом у роздруківці, також не встановлено;

- висновок додаткової судової експертизи відеозвукозапису № 10409 від 08.12.2009 року (т.6 а.с.154-155), згідно якого при багаторазовому прослуховуванні досліджуваного фрагменту із застосуванням програмно-паратного комплексу з покращення розбірливості мовлення встановлено на запису від 30.05.08 року зміст зафіксованої розмови, де невідома жінка (належність її голосу ОСОБА_9 вищезазначеною експертизою не встановлена) при розмові з ОСОБА_8 сказала: «***(триста доларів)**(тисяча) ..». Вказаний висновок не можливо взяти до уваги, крім того, що особу жінки не встановлено, ще й тому, що названі фрази взяті експертом у дужки, що означає, згідно роз`яснень (т.6 а.с.107), що слова і репліки, семантичний зміст яких експертами при прослуховуванні визначався ймовірно, наведено у круглих дужках, а тому слідує, що експертом чітко за допомогою спеціальної апаратури ці фрази почуті не були;

- висновок судової фототехнічної експертизи № 10727 від 24.12.2009 року (т.6 а.с.317-320), згідно якого розмір об`єкту, що зображений у фрагменті відеозапису від 30.05.08 року, який ОСОБА_9 кладе у шухляду робочого столу судді ОСОБА_8 дорівнює 156,6x66,45 мм. Крім того, ОСОБА_9 затуляє тулубом частину аркушу, відеозапис досить поганої якості, а тому визначити до міліметра його розміри практично є неможливим.

Доводи сторони обвинувачення і про те, що співпадання розмірів паперу, який ОСОБА_9 поклала до шухляди столу ОСОБА_8 з розміром банкноти долара США, що встановлено протоколом огляду доларів США (т.6 а.с.323-324), підтверджує те, що вона передала гроші ОСОБА_8 , на думку колегії суддів також правильно не враховано районним судом як належний доказ, оскільки такий висновок органу досудового слідства та прокурора є лише припущенням, так як по справі не доведено, що саме знаходилось і чи взагалі щось знаходилося в аркуші паперу, тобто будь-які грошові кошти із тих сум, що вказані в обвинуваченні та органом досудового слідства у ОСОБА_8 їх не вилучено.

Крім того, згідно висновку № 423 додаткової судової фототехнічної експертизи від 25.01.2010 року (т.6 а.с.337-340), по фрагменту відеозапису від 30.05.2008 року та роздрукованих фото встановити розміри об`єкту, який ОСОБА_9 кладе у шухляду робочого столу судді ОСОБА_8 та чи є досліджуваний об`єкт грошовими коштами неможливо, оскільки зображення має низьку якість, а саме є не чітке, не різке, розмите, деталі зображення не пророблені, а тому неможливо встановити розмір об`єкта.

Інші докази, що на них посилається прокурор також не підтверджують надання та отримання неправомірної вигоди ОСОБА_8 від ОСОБА_9 за розгляд цивільних справ за позовами ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

Посилання прокурора і на показання вищезазначених свідків, як на докази вини підсудних також є безпідставними і правильно враховані судом, як такі, що не підтверджують винуватості підсудних взяті, оскільки наведеним свідкам не відома жодна інформація щодо надання неправомірної вигоди ОСОБА_8 .

За таких обставин справи, всі зазначені вище докази, на які посилається у тому числі і сторона обвинувачення не доводять вину ОСОБА_9 у наданні та ОСОБА_8 в отриманні неправомірної вигоди.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши всі зібрані органом досудового розслідування докази у даній справі правильно дійшов висновку і про те, що жодний належний доказ, який підтверджує передачу коштів ОСОБА_8 , у матеріалах кримінальної справи відсутній. Більше того, самі грошові кошти (тобто предмет неправомірної вигоди), також по даній справі не вилучені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст. 28, 62 Конституції України, ч. 3 ст. 22 КПК України (редакції 1960 року) та ст.ст. 3, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи із загальних засад кримінального судочинства - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності та встановивши, що під час судового розгляду не отримано та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про скоєння ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, прийшов до обґрунтованого висновку про їх виправдання за вказаними статтями.

Що стосується епізоду обвинувачення ОСОБА_9 у підбурюванні до службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів за ч.4 ст. 27, ч.1 ст. 366 КК України, стороною обвинувачення зазначено 2 способи схиляння нею ОСОБА_8 до вчинення злочину - умовляння та підкуп.

Оскільки, за епізодами надання неправомірної вигоди ОСОБА_9 підлягає виправданню про що вже зазначено вище, а тому районний суд також дійшов правильного висновку, що надання нею підкупу ОСОБА_8 також не доведено.

Крім того, згідно вимог вказаного закону умовляння означає систематичне або одноразове настійливе прохання (переконування) особи у необхідності вчинення злочину. Проте докази, щодо умовляння останньою судді ОСОБА_8 винести рішення задніми числами по вказаних вище цивільних справах відсутні. Зазначене заперечує і сам підсудний ОСОБА_8 та допитані судом в якості свідків працівники суду ОСОБА_27 та ОСОБА_22 .

Як вже зазначалося вище, відеозапис подій у кабінеті ОСОБА_8 від 30.05.2008 року та 20.06.2008 року не є належним доказом у справі і тому його правильно не враховано районним судом, а посилання прокурора на те, що ОСОБА_9 30.05.2008 року і 20.06.2008 року відвідувала Соснівський районний суд (т.3 а.с.48-69), при тому що вона в період травня-червня 2008 року, як представник інспекції, участі у розгляді будь-яких судових справ не приймала (т.9 а.с.115), не доводить зазначене обвинувачення.

Колегія суддів також вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що у зв`язку з недоведеністю винуватості підсудної ОСОБА_9 у вчиненні підбурювання ОСОБА_8 виготовити судові рішення за позовами ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а саме минулою датою та без проведення судового засідання, тому по вказаному обвинуваченню вона також підлягає виправданню.

Щодо обвинувачення ОСОБА_8 у складанні та видачі ним, як службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів за ч. 1 ст. 366 КК України, то районний суд, проаналізувавши винесені підсудним судові рішення, правильно не погодився і з тим, що вони за своїм змістом повністю не відповідають дійсності.

Як встановлено у судовому засіданні по вказаних цивільних справах за позовами ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є листи - висновки управління містобудування та архітектури Черкаського міськвинкому про те, що вони не заперечують щодо позовних вимог вказаних в обвинуваченні позивачів. До позовів долучено пакети документів, що підтверджували позовні вимоги. Всі судові рішення після набрання ними чинності були виконані, право власності на їх підставі належним чином зареєстроване у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». З 2008 року, тобто вже минуло тривалий час, однак жодних зауважень щодо узаконення самовільних побудов не було ні у вказаних вище позивачів, ні у дозвільних служб та у інших фізичних чи юридичних осіб. Більше того, жодне з постановлених рішень у вказаних цивільних справах, до теперішнього часу не скасовані ні судом апеляційної, ні касаційної інстанції.

Тому, на переконання колегії суддів, за вищевказаних обставин районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що по суті винесеного документу (підстави позовних вимог, наданих підтверджуючих документів, позицій учасників), вказані рішення не можна розцінювати як завідомо неправдиві офіційні документи, відомості у яких за своїм змістом повністю не відповідають дійсності, а відтак за вказаних обставин не може мати місце і видача завідомо неправдивих офіційних документів.

У даному випадку можливо має місце внесення підсудним ОСОБА_8 у вказані судові рішення іншої дати виготовлення та інформації про участь учасників процесу, їх позиції і пояснення, що можливо розцінювати як внесення в офіційний документ неправдивих відомостей, тобто внесення уповноваженим суб`єктом у документ, оформлений із зовнішнього боку правильно, відомостей, які за своїм змістом частково не відповідають дійсності. Однак, факт такого службового підроблення обвинуваченням не ставилося йому у провину. При цьому, районний суд правильно врахував вимоги ч.1 ст. 275 КПК України 1960 року, відповідно до якої судовий розгляд проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення, тобто у даному випадку відповідно до обвинувачення, яке змінено прокурором 28.04.2016 року в ході судового розгляду даної справи (т.19 а.с.222-236). А відтак, оскільки суд не вправі вийти за межі пред`явленого обвинувачення, а тому він обґрунтовано дійшов до висновку, що у діях підсудного ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст. 366 КК України, а саме службове підроблення, тобто складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Згідно роз`яснень п.23 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» , вказано судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

Оскільки, оригінал відеозвукозапису подій, що відбувались у службовому кабінеті судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 є знищеним, встановити по їх копіях, чи піддавались вони монтажу чи будь-яким іншим змінам, а також чи одночасно в них зафіксовані звук та відео зображення неможливо, тобто можливість встановити його достовірність є втрачена.

Також, дана кримінальна справа чотири рази поверталася на додаткове розслідування, проте вказані постанови кожного разу були скасовані судом вищої інстанції, що вказує на неможливість при додатковому розслідуванні усунути недоліки досудового розслідування по даній справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Більше того, як передбачено положеннями ч. 2 ст. 327 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідивши усі зібрані у справі докази, надав їм правильну оцінку та обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність доказів, а в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 366 КК України і про відсутність складу злочину, що інкримінується підсудним, а тому вони підлягають виправданню.

Доводи апеляції прокурора про те, що висновки суду першої інстанції про недопустимість як доказів відеозвукозаписів подій, що відбувались у службовому кабінеті судді ОСОБА_8 - 30.05.2008 року, 18.06.2008 року та 20.06.2008 року, зафіксованих на електронному накопичувану інформації - жорсткому магнітному диску, протоколів про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів, висновків судових експертиз відеозвукозапису від 16.11.2009 року, висновку судової експертизи відеозвукозапису № 6570/6571/6572 від 10.08.2009 року, висновку додаткової судової експертизи відеозвукозапису № 10409 від 08.12.2009 року та висновку судової фототехнічної експертизи № 10727 від 24.12.2009 року, суперечать положенням ч.1 ст. 67 та ч.3 ст. 323 КПК України 1960 року, а також про те, що всупереч вимог ч.4 ст. 75 КПК України 1960 року суд своє рішення про визнання недопустимим доказом висновку судової фототехнічної експертизи № 10727 від 24.12.2009 року, належним чином, з посиланням на інші матеріали кримінальної справи, які спростовують висновки експерта, не обґрунтував, колегія суддів вважає безпідставними оскільки за вказаних обставин справи районний суд з дотриманням зазначених вимог кримінально - процесуального закону правильно оцінив вказані прокурором докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та такі висновки суду повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Також, не відповідають фактичним обставинам справи і його доводи про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_19 відповідно до яких пристрій, на який фіксувалися відео та аудіо записи подій у робочому кабінеті судді ОСОБА_8 , мав невеликий розмір пам`яті, а тому необхідні фрагменти запису переносилися на інший накопичувач інформації, а оригінал запису на пристрої знищувався, при цьому монтажу вказані записи не піддавались, оскільки згідно матеріалів справи показання вказаного свідка районним судом належним чином враховано у вказаному вироку суду та з урахуванням інших доказів у справі, судом надана їм правильна оцінка (т.21 а.с.9-10). Твердження цього свідка про те, що вказані записи не піддавались монтажу районний суд правильно не взяв до уваги, оскільки вони спростовуються висновками № 2840 та № 2841 судових експертиз відеозвукозапису від 16.11.2009 року (т.6 а.с.115-118,137-139), згідно яких відеофонограми № 1,2,3,4,5, що зафіксовані на наданому на дослідження жорсткому магнітному диску «WD» 2500МЕ-01, реєстраційний №13/12/93-103 цт є копіями, а встановити по копіях піддавались оригінали цих записів монтажу чи будь-яким іншим змінам, а також чи одночасно в них зафіксовані звук та відео зображення, неможливо.
Також, доводи апеляції прокурора і щодо висновків суду про те, що має місце внесення ОСОБА_8 у рішення іншої дати виготовлення та інформації про участь учасників, які були відсутні, їх позиції і пояснення, що необхідно кваліфікувати як внесення в офіційний документ неправдивих відомостей, які за своїм змістом частково не відповідають дійсності, що суперечить вимогам ч.7 ст. 334 КПК України 1960 року, згідно якої не допускається включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та згідно із п.3 ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 370 КПК України є підставою для скасування вироку колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки такі доводи прокурора є перекручуванням фактичних обставин справи, так як такі висновки районного суду будь-яким чином не ставлять під сумнів доведеність невинності виправданого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а саме увчиненні службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинами цієї справи та неправильне застосування судом кримінального закону, констатуються формально, не відповідають фактичним обставинам справи, а по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінальної справи.
За таких обставин колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та скасуванні виправдувального вироку районного суду стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, доводи апеляції прокурора не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку суду першої інстанції та постановлення обвинувального вироку, як того просить у своїй апеляційній сказі прокурор.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України (в ред. 1960 року), п. 15 розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2