Провадження № 1-кс/201/297/2017
УХВАЛА
Іменем України
10 січня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000810, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою, в якій просить визнати її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000810.
В обґрунтування скарги зазначила, що з 2014 року вона з чоловіком ОСОБА_5 займаються волонтерською діяльністю, допомагають бійцям АТО. 27.07.2015 на їх автомобіль ВАЗ2121 № 72-30ДПМ був скоєний напад, внаслідок якого автомобіль було знищено. За даним фактом внесені відомості до ЄРДР за № 0001914. Втрата автомобіля для них стала перешкодою у подальшому здійсненні волонтерської діяльності, ведення особистого господарства. ОСОБА_3 звернулася до прокуратури Дніпропетровської області із заявою про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000810, відповіді на яку не отримала. Тому у даній скарзі просить суддю слідчого визнати її потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.
Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила їх задовольнити, додатково зазначивши, що відповідь від прокуратури, якою їй відмовлено у визнанні потерпілою, вона отримала лише 29.12.2016.
Прокурор в судовому засіданні проти вимог скарги заперечував, зазначивши, що ОСОБА_3 будо відмовлено у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки воно розслідується за фактом отримання неправомірної вигоди службовою особою, а не за фактом знищення автомобіля. Просив відмовити у задоволенні скарги.
Вислухавши в судовому засіданні заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали провадження, встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів скарги на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2016 до ЄРДР 14.09.2016 внесено відомості за № 0000810 за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 268 КК України (за фактом отримання неправомірної вигоди).
ОСОБА_3 звернулася із заявою від 29.11.2016, адресованою заступнику Прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про визнання її потерпілою у даному провадженні.
Постановою слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 09.12.2016 відмовлено свідку ОСОБА_3 у задоволенні її клопотання про визнання потерпілою у кримінальному провадженні № 0000810.
Як вбачається з даної постанови, 09.12.2016 слідчому надійшло клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, вручення їй пам`ятки про права та обов`язки потерпілого.
Вивченням матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_3 є свідком у провадженім та допитана у відповідності до цього процесуального статусу. Аналіз свідчень, наданих ОСОБА_3 показує, що остання не є першоджерелом будь якої інформації, що стосується предмету доказування у кримінальному провадженні та усі відомості, надані нею під час допиту, стали їй відомі від третіх осіб.
Потерпілим до участі у провадженні залучено її чоловіка ОСОБА_5 , за заявою якого розпочато дане кримінальне провадження, і в якому останній зазначає про матеріальну та моральну шкоду, завдану неправомірними діями ОСОБА_8 . У своїй заяві ОСОБА_5 просив допитати свою дружину ОСОБА_3 як свідка.
Відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України потерпілими можуть бути визнані члени сім`ї або близькі родичі особи, якій завдано матеріальної, моральної чи фізичної шкоди у випадку, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть такої особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви. У даному кримінальному провадженні такі обставини відсутні.
У ході досудового розслідування не встановлено будь-яких даних, які б свідчили про спричинення матеріальної, моральної чи фізичної шкоди діями (бездіяльністю) ОСОБА_8 особистим законним правам та інтересам саме ОСОБА_3 , оскільки власником знищеного майна є ОСОБА_5 .
Своє клопотання про визнання потерпілою ОСОБА_3 мотивувала тим, що знищене майно (автомобіль) був спільною власністю подружжя, тому ОСОБА_3 також є потерпілого від злочину. Однак, під час прийняття рішення за клопотанням слідчий звернув увагу на те, що у даному кримінальному провадження не розслідується факт викрадення, знищення майна (автомобіля) подружжя ОСОБА_9 , оскільки предметом доказування у даному провадженні є діяння (дії чи бездіяльність) службових осіб, які проводили досудове розслідування за таким фактом.
З цих підстав ОСОБА_3 відмовлено у визнанні її потерпілою від кримінального правопорушення за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 368 КК України.
Зазначаю, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 368 КК України, полягає в одержанні хабара в будь-якому вигляді.
Показання потерпілого і свідків мають значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні про одержання хабара. Ці показання одержують шляхом допиту потерпілого і свідка під час судового розгляду.
Пленум Верховного Суду України в пункті 21 постанови від 26.04.2002 № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» роз`яснив, що звільнення особи, яка дала хабар, від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ч. 3 ст. 369 КК України, не означає, що в її діях немає складу злочину. У зв`язку з цим вона не може визнаватися потерпілим і претендувати на повернення предмета хабара. В пункті 22 цієї постанови наголошується, що у діях особи, яка у зв`язку з вимаганням у неї хабара, перше ніж його дати, звернулась до органів влади з метою викрити вимагача, складу злочину немає. Тому вона звільняється від відповідальності на підставі не ч. 6 ст. 369 КК України, а п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Гроші та інші цінності, які ця особа передала як хабар з метою викрити вимагача, належить повернути законному власнику на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК.
Отже, у випадку вимагання хабара, службова особа завдає моральної і майнової шкоди особі, що передає хабара, і в разі доведення факту вимагання хабара, такого заявника хабародавця слід визнавати потерпілим згідно з ч. 1 ст. 55 КПК.
Таким чином, потерпілим від даного кримінального правопорушення може бути лише особа, яка передає хабара.
Як встановлено в судовому засіданні, у кримінальному провадження № 00000810 розслідується факт одержання неправомірної вигоди, а не факт викрадення, знищення автомобіля подружжя ОСОБА_9
Предметом доказування у даному провадженні є діяння (дії чи бездіяльність) службових осіб, які проводили досудове розслідування за фактом знищення автомобіля. Потерпілим від даного злочину (отримання хабара) може бути лише особа, яка передає хабара (за умови, що в її діях не має складу злочину).
ОСОБА_3 не вказує, що вона є особою, яка передавала хабар та від передання якого їй спричинено шкоду. Як вказувала сама ОСОБА_3 в своєму клопотанні, що було предметом розгляду слідчим, та в судовому засіданні вона вважає себе потерпілою від наслідків знищення та пошкодження автомобілю, а не від наслідків давання хабара.
Факт знищення та пошкодження автомобілю, про що вказує й сама заявник, є предметом розслідування у іншому кримінальному провадженні № 0001914.
Згідно із ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Відповідно до ч. 5 даної статті постанова слідчого, прокурора складається з вступної частини, мотивувальної та резолютивної. Мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим при її прийнятті встановлені обставини, які свідчать про обґрунтованість відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у даному кримінальному провадженні, постанова є вмотивованою з посиланнями на положення КПК України.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Згідно із ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Отже, визнання особи потерпілою відноситься до виключної компетенції слідчого.
Прихожу до висновку, що слідчий приймаючи постанову про відмову у визнанні потерпілим врахував матеріали провадження, а також свідчення ОСОБА_3 , які не вказують на спричинення їй шкоди саме внаслідок передачі хабара службовій особі. Тому в його діях, рішенні відсутні ознаки протиправної поведінки, які б свідчили про порушення норм КПК України.
Окрім того, звертаю увагу заявника ОСОБА_3 на те, що у своїй скарзі вона не просить визнати дії, чи бездіяльність слідчого протиправною, а просить суддю слідчого визнати її потерпілою, що не відноситься до повноважень слідчого судді.
Так, згідно із п. 18 ст. 1 КПК України до компетенції слідчого судді відноситься здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Враховуючи те, що в діях, рішенні органу досудового розслідування не встановлено ознак протиправної поведінки, а скарга не містить вимоги про визнання таких дій (рішень) протиправними, прихожу до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303-307, 532 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000810 відмовити.
Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 10 січня 2017 року. Повний текст ухвали складений та оголошений 13 січня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1