Справа № 463/1432/14-к
пр.№ 1-кп/464/6/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.02.2017 року

Колегія суддів Сихівського районного суду м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

обвинуваченої ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові кримінальне провадження № 0004081 відносно:

Ч е р н я в с ь к о ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, вдови, не працюючої, згідно ст.89 КК України раніше не судимої, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_12 28 грудня 2013 року приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання ОСОБА_14 , в квартирі АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносинраптово під час сварки, яка переросла в шарпанину та бійку, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, кухонним ножем, який знаходився в приміщенні цієї квартири, нанесла ОСОБА_14 три удари в ділянку грудної клітки справа та три удари ножем в область передпліччя і плеча з лівої сторони, чим заподіяла йому три рани на передній поверхні грудної клітки справа, з яких: одна рана в ділянці грудини на рівні проекції 1,2-го міжребер`я по біля-грудинній лінії, рану на шкірі грудної клітки справа на рівні 4-5-го міжребер`я з ушкодженням середньої частки правої легені, бронха та судин в прикореневій ділянці, з напрямом раневого каналу справа наліво до середини, косо-горизонтально; одну рану в нижній частині грудної клітки справа з раневим каналом в м`яких тканинах передньої поверхні грудної клітки, який проходить підшкірно, над ребрами, на рівні 10-12-го ребер; три рани на лівому плечі і передпліччі. Проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням середньої частки правої легені, бронха та кровоносних судин, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя на момент спричинення, призвело до гострої внутрішньої крововтрати з крововиливом в праву плевральну порожнину - гематоракс біля 3,8 л. згортків і темної рідкої крові, обезкровлення організму, та через короткий проміжок часу спричинило смерть ОСОБА_14 .

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково, не заперечуючи самого факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , однак заперечила наявність у неї умислу на позбавлення його життя. Ствердила, що наносячи ОСОБА_14 удари кухонним ножем, вона діяла, захищаючи себе від протиправної поведінки останнього відносно неї. Щодо обставин кримінального правопорушення, керуючись своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України, відмовилася в судовому засіданні давати показання та відповідати на запитання.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_12 , її вина у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть ОСОБА_14 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, стверджується наступними зібраними та дослідженими в ході судового слідства належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами:
- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_14 , пояснила суду, що безпосередньо очевидцем будь-яких подій вона не була, дізналася про смерть сина лише 03 січня 2014 року від слідчого. З 2007 року її син проживав окремо в квартирі по АДРЕСА_3 , яка залишилась йому від батька. Вона до сина в гості не приходила та ключів від його квартири у неї не було. Їй відомо, що син періодично проживав з ОСОБА_12 , інколи зловживав спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння міг бути агресивним;

- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дав суду показання про те, що проживає в квартирі АДРЕСА_4 . ОСОБА_14 був його сусідом та протягом декількох останніх років проживав разом з ОСОБА_12 в цивільному шлюбі. Йому відомо, що між ними час від часу виникали конфлікти на побутовому ґрунті, він бачив в ОСОБА_12 синці. 28 грудня 2013 року ОСОБА_14 та ОСОБА_12 запросили його до себе вгості, вони спілкувались та разом споживали спиртні напої. Між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 виник конфлікт на побутовому ґрунті, вони сварилися, він ж намагався їх розборонити та потім вирішив піти до себе додому. В подальшому бачив, що ОСОБА_12 бігала до сусідів та намагалась викликати швидку та міліцію. Лише після цього всього він дізнався про смерть ОСОБА_14 ;

- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дав суду показання про те, що проживає в квартирі АДРЕСА_5 , а ОСОБА_14 був його сусідом. 28 грудня 2013 року близько 20.00год. він заходив до ОСОБА_14 , щоб набрати води, оскільки в його квартирі вода відключена. Двері відчинив ОСОБА_14 та на його прохання пішов набрати води. Він зайшов за поріг квартири, в кімнаті бачив ще одного їх сусіда - ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , яка лежала на матраці. Обстановка в квартирі була спокійна, дані особи розпивали спиртні напої. Забравши воду, він пішов до своєї квартири. Десь через годину від працівників міліції йому стало відомо про вбивство ОСОБА_14 ;

- допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала суду, що проживає в квартирі АДРЕСА_6 . Їй відомо, що ОСОБА_12 проживала разом з ОСОБА_14 на 5-му поверсі цього ж будинку. Їй відомо, що ОСОБА_14 інколи зловживав спиртними напоями. 28 грудня 2013 року вона разом з чоловіком, дітьми та своєю кумою ОСОБА_18 , яка на даний час виїхала на постійне місце проживання в Ізраїль, знаходилися у її квартирі. Пізно ввечері до них прийшла ОСОБА_12 , в якої була розбита голова з лівої сторони, та попросила викликати бригаду швидкої допомоги, бо ОСОБА_14 помирає чи помер. Вона викликала швидку допомогу, після чого вони разом пішли до квартири ОСОБА_14 , яка була зачинена. Швидка допомога уже була на місці, ОСОБА_12 відчинила двері в квартиру. Працівники швидкої допомоги зайшли та сказали, щоб до приїзду міліції в квартиру ніхто не заходив. Вже після приїзду міліції вона дізналась, що ОСОБА_14 помер;

- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав суду, що працює експертом НДЕКЦ при ГУ НП у Львівській області, по даному кримінальному провадженню здійснював відеозапис слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_12 , який проводився в квартирі, де мали місце події, та обвинувачена показувала, як все відбувалося, однак по суті вже нічого пригадати не може, оскільки пройшло вже багато часу. Жодних претензій до виконаної ним роботи від учасників слідчого експерименту не надходило;

- висновком судово-медичної експертизи №1057/2013 від 30.12.2013 року, з якого вбачається, що на трупі ОСОБА_14 були виявлені наступні тілесні ушкодження: три рани на передній поверхні грудної клітки справа, з яких: одна рана в ділянці грудини на рівні проекції 1,2-го міжребер`я по біля-грудинній лінії, рану на шкірі грудної клітки справа на рівні 4-5-го міжребер`я з ушкодженням середньої частки правої легені, бронха та судин в прикореневій ділянці, з напрямом раневого каналу справа наліво до середини, косо-горизонтально; одну рану в нижній частині грудної клітки справа з раневим каналом в м`яких тканинах передньої поверхні грудної клітки, який проходить підшкірно, над ребрами, на рівні 10-12-го ребер; три рани на лівому плечі і передпліччі, які мають аналогічні морфологічні особливості, раневі канали з незначною довжиною в м`яких тканинах вказаних ділянок, без пошкодження кровоносних судин. Всі виявлені рани на грудях справа та на лівому плечі і передпліччі, судячи по їх морфологічних особливостях, дають підставу вважати, що вони є колото-різаними, утворились від гострого, плоского колючо-ріжучого знаряддя по типу клинка ножа, який мав (згідно даних медико-криміналістичного дослідження) одне лезо та обух. Виявлені на тілі трупа ОСОБА_14 колото-різані поранення на грудях справа та на лівому плечі і передпліччі являються прижиттєвими, на що вказують отримані результати мікроскопічного дослідження. Виходячи із обставин даного випадку, викладених у представленій постанові, та стану розвитку трупних змін, слід вважати, що тілесні ушкодження на тілі трупа ОСОБА_14 могли бути заподіяні близько 1.5 доби до моменту проведення експертизи трупа. Смерть ОСОБА_14 безпосередньо наступила після спричиненого йому колото-різаного поранення грудної клітки справа через короткий проміжок часу. Проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням середньої частки правої легені, бронха та кровоносних судин виявлене при експертизі трупа ОСОБА_14 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя на момент спричинення та в даному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Інші 2 колото-різані поранення на грудях (одне в ділянці грудини по біля-грудинній лінії та одне по боковій поверхні грудної клітки справа), а також три колото-різані поранення на лівому плечі і передпліччі по ступеню важкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку з настанням його смерті не перебувають. Причиною смерті ОСОБА_14 являється проникаюче, сліпе, колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені в середній частці, бронха та кровоносних судин, що спричинило до гострої внутрішньої крововтрати з крововиливом в праву плевральну порожнину - гематоракс біля 3,8 л. згортків і темної рідкої крові, обезкровлення організму і смерті та підтверджується судово-медичними даними експертизи трупа та отриманими результатами додаткових методів досліджень. Враховуючи ступінь ранніх трупних змін, слід вважати, що смерть ОСОБА_14 могла настати біля 1.5 доби до моменту експертизи його трупа. При експертизі трупа ОСОБА_14 згідно даних мікроскопічного дослідження були виявлені ознаки захворювання серця у вигляді постінфарктного кардіосклерозу, вогнищеву гіпертрофію міокарду, ознака серозного гепатиту, жирової дистрофії печінки, котрі в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. Після спричинення колото-різаного поранення грудної клітки справа, що привело до настання його смерті ОСОБА_14 на протязі короткого проміжку часу міг зберігати здатність до певних активних дій (ходити, повзати, кричати). Ознак, які б свідчили про зміну пози після настання смерті за наявними об`єктивними судово-медичними даними при експертизі трупа ОСОБА_14 не виявлено. Виявлені колото-різані поранення на тілі трупа ОСОБА_14 (згідно отриманих даних медико-криміналістичного дослідження) могли бути спричиненні від удару знаряддям колючо-ріжучої дії по типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух, за індивідуальні конструктивні властивості якого (розміри, форму, рельєф) за наявними даними, висловитись не надається можливим. Висловитись, про те в якому положенні знаходився ОСОБА_14 під час отримання тілесних ушкоджень відносно особи, яка заподіювала ушкодження буде можливе з урахуванням відтворення обставин і обстановки, за яких мала місце дана подія. Кров від трупа ОСОБА_14 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_14 було виявлено етиловий спирт в кількості 1,35 проміле. Вказана концентрація етилового спирту в крові у живої особи могла відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння;

том 2 а.с.127-131

- висновком експерта №2283 від 06.01.2014 року, згідно якого при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_12 виявлені садна на обличчі і на правому передпліччі, синці на обличчі, на правій руці, на лівій сідниці і на ногах. Вказані ушкодження утворились від дії тупих предметів за 2-3 доби до огляду і могли бути спричинені 28.12.2013 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. Крім того, на волосистій частині голови є ділянка, вкрита волоссям, яке злиплось від засохлої крові. Пошкодження у ОСОБА_12 не могли виникнути внаслідок одноразового падіння з висоти власного росту на широку плоску поверхню, так як пошкодження розміщені на різних поверхнях тіла;

том 2 а.с.123-124

- висновком експерта №1575/2013-ім від 02.01.2014 року, згідно якого, кров від трупа ОСОБА_14 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО;

том 2 а.с.133-135

- висновком експерта №1572/2013-ім від 30.12.2013 року, згідно якого, кров від ОСОБА_12 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО;

том.2 а.с.161-162

- висновком експерта №4254/2013-т від 03.01.2014 року, згідно якого, при судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_14 виявлено етиловий спирт в кількості 1,35% (проміле); не виявлено метилового, пропілового, бутилового і алілового спиртів;

том.2 а.с.136

- висновком експерта №303/2013-мк від 13.01.2014 року, згідно якого, при судово-медичній експертизі клаптя шкіри з передньої поверхні грудної клітки справа від трупа ОСОБА_14 було виявлено: одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух;

том.2 а.с.137-141

- висновком експерта №4/6 від 18.02.2014 року, згідно якого, на представлених трьох стаканчиках та керамічній чашці, слідів рук, придатних для ідентифікації особи не виявлено;

том.2 а.с.146-151

- висновком експерта №10/2014ц. від 21.01.2014 року, згідно якого, кров з трупа ОСОБА_14 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров від підозрюваної ОСОБА_12 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. При судово-медичній експертизі зрізів нігтьових пластинок обох рук трупа ОСОБА_14 встановлено наступне: в накладеннях речовини бурого кольору в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук, виявлено кров людини з антигеном А та клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена через відсутність її клітинних елементів. Отже, виявлена кров з антигеном А найбільш ймовірно походить від ОСОБА_14 , або іншої особи з групою крові А (II);

том.2 а.с.166-169

- висновком експерта №8/2014ц від 21.01.2014 року, згідно якого, при судово-медичній експертизі зрізів нігтьових пластинок обох рук підозрюваної ОСОБА_12 встановлено наступне: в накладеннях речовини сірого кольору в піднігтьовому вмісті зріза нігтьової пластинки правої руки виявлено білок людини та клітини зроговілого плоского епітелію, крові у вищевказаному об`єкті не виявлено. В накладеннях речовини бурого кольору в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок лівої руки виявлено кров людини та антиген А та клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена через малу кількість та її зруйновані клітинні елементи. Отже, виявлена кров з антигеном А, який не властивий підозрюваній ОСОБА_12 , може походити від ОСОБА_14 або іншої особи з групою крові А /ІІ/;

том.2 а.с.173-176

- висновком експерта №31/2014-ім від 20.01.2014 року, згідно якого, виявлена кров у слідах на футболці, сорочці, вилучених під час огляду місця події може походити як від трупа ОСОБА_14 , так і від ОСОБА_12 ;

том.2 а.с.202-207

- даними акта судово-психіатричного експерта №19 від 12.02.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_12 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих їй дій вона також хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії у підекспертної не виявлено. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Рівень та продуктивність психічних процесів ОСОБА_12 знаходяться в межах психічної норми. У ОСОБА_12 відмічається недостатність та поверхневість критики, послаблений самоконтроль, схильність до агресивних дій, особливо під впливом алкоголю. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_12 могли вплинути на її поведінку, на момент інкримінованих їй дій, але не суттєво, так як вони не мають яскраво-вираженого характеру;

том.2 а.с.232-234

- висновком експерта №4/9 від 07.03.2014 року, згідно якого, на поверхні ножа, вилученого при огляді місця події від 29.12.2013 року, за фактом вбивства ОСОБА_14 слідів папілярних узорів не виявлено;

том.2 а.с.252-255

- висновком експерта №5/50 від 08.03.2014 року, згідно якого, ніж, вилучений 29.12.2013 року при огляді місця події по факту вбивства ОСОБА_14 на АДРЕСА_7 , холодною зброєю не являється. Даний ніж виготовлений заводським способом, є кухонним ножем різновидом ножів господарсько-побутового призначення;

том.3 а.с.3-4

- висновком експерта № 85/2014ц від 21.03.2014 року, з якого вбачається, що виявлена кров та клітини на клинку ножа можуть походити від ОСОБА_14 або іншого мужчини в крові (клітинах) якого міститься виявлений антиген А;

том.3 а.с.8-11

- висновком експерта №103/2014-мк від 19.03.2014 року, з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи одягу ОСОБА_14 , на передній половинці футболки було виявлено три колото-різаних пошкодження, які утворились від дії плоского колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав, як мінімум, одне досить гостре лезо. Більш конкретно встановити тип заточки травмуючого предмету не надається можливим у зв`язку з поганими слідосприймаючими властивостями трикотажу, з якого виготовлена футболка. Даних, які б свідчили про те, що вищевказані колото-різані пошкодження були заподіяні декількома предметами (з відмінними конструктивними особливостями), виявлено не було. Враховуючи результати експериментів можна вважати, що вищевказані колото-різані пошкодження могли бути заподіяні клинком ножа, наданим на експертизу. Крім того на футболці було виявлено велику кількість наскрізних пошкоджень у вигляді дефектів тканини, які, найімовірніше, були заподіяні під час дослідження. Три колото-різаних пошкодження на передку футболки справа відповідають трьом ранам на тілі ОСОБА_14 на грудній клітці справа. Пошкодження, описані у Висновку експерта №1057/2013, на лівій руці трупа ОСОБА_14 могли не супроводжуватись пошкодженнями на футболці у зв`язку з тим, що в даної футболки короткі рукава і нижня третина плеча та передпліччя не були вкриті одягом;

том.3 а.с.15-20

- даними довідки про констатацію смерті від 28.12.2013 року, відповідно до якої смерть ОСОБА_14 наступила до приїзду бригади швидкої допомоги внаслідок множинних ножових поранень в грудну клітку;

том.2 а.с.7

- даними протоколу огляду місця події від 29.12.2013 року та фототаблицями до такого;

том.2 а.с.8-16, 21-44

-даними акта та довідки про результати застосування розшукової собаки від 29.12.2013 року;

том.2 а.с.45

-даними протоколу огляду місця події від 29.12.2013 року;

том.2 а.с.46-47

-висновком щодо результатів медичного огляду від 29.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_12 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вміст етанолу в крові становить 1,27%;

том.2 а.с.56

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.12.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_12 показувала та розповідала про те, що 28 грудня 2013 року в квартирі АДРЕСА_2 вона разом з ОСОБА_14 та сусідом ОСОБА_20 вживали спиртні напої. Між нею та ОСОБА_14 виник словесний конфлікт, який переріс в сварку. Мочерад ОСОБА_21 пішов до себе додому. ОСОБА_14 виражався до неї нецензурною лайкою та за допомогою чашки наніс їй удар в область обличчя та в неї почала текти кров. Потім ОСОБА_14 взяв кухонний ніж з зеленою ручкою і між ними розпочалась боротьба. Вони впали на ліжко та ОСОБА_14 направляв ніж в її сторону. Під час боротьби їй вдалося забрати ніж та вона показала механізм спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень. Побачивши, що в ОСОБА_14 тече кров, вона кинула ніж в коридор та побігла до сусідки викликати швидку допомогу;

том.2 а.с.101-105

Органом досудового розслідування дії обвинуваченої ОСОБА_12 кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Однак, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України надійшло на розгляд Сихівського районного суду м.Львова згідно ухвали апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2015 року, на підставі п.2 ч.1 ст.34 КПК України у зв`язку з неможливістю утворити в Личаківському районному суді м.Львова новий склад суду для судового розгляду даного кримінального провадження.
Так, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2015 року за апеляційною скаргою захисника в інтересах обвинуваченої з підстав призначення занадто суворого покарання та не застосування ст.69 КК України, частково задоволено апеляційну скаргу останнього та скасовано вирок Личаківського районного суду м.Львова від 22 вересня 2014 року по даному кримінальному провадженні, яким перекваліфіковано дії ОСОБА_12 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, однак з підстав невідповідності висновків суду викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому, жодним з учасників процесу не оспорювався вищезазначений вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_12 за ч.2 ст.121 КК України.
Згідно ж вимог ч.2 ст.416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Разом з цим, по даному кримінальному провадженні ні від прокурора, ні від потерпілої чи її представника апеляційних скарг на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 22 вересня 2014 року, яким ОСОБА_12 було засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі, у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання не надходило.
У судових засіданнях сторона захисту наполягала на тому, що стороною обвинувачення не здобуто та не надано суду під час судового розгляду допустимих доказів винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Зважаючи на те, що ОСОБА_12 протягом декількох років була співмешканкою ОСОБА_14 , вони перебували в фактичних шлюбних відносинах, у неї не було умислу на позбавлення життя останнього. Конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 виник раптово,під час сварки, яка переросла в бійку, та під час якої ОСОБА_14 перший застосовував до обвинуваченої фізичну силу, шарпав її, бив, сам взяв кухонний ніж, яким погрожував обвинуваченій, що вб`є її. Обвинуваченій ОСОБА_12 випадково вдалось вихопити у ОСОБА_14 ніж та умислу вбивати його у неї не було, вона не бажала його смерті, не мала для цього підстав і мотивів, а лише захищала себе від нього. А відтак, вважає, що з боку ОСОБА_14 мало місце суспільно небезпечне посягання, що, у свою чергу, викликало в ОСОБА_12 необхідність його негайного відвернення чи припинення, під час якого вона перевищила межі необхідної оборони. Просить перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_12 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України.
А відтак, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування кваліфікація інкримінованих дій обвинуваченої ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України дана невірно, стороною обвинувачення не доведено наявності умислу в обвинуваченої ОСОБА_12 на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 .
Згідно з роз`ясненням, яке міститься у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_12 умислу на позбавлення життя ОСОБА_14 не мала, перебувала з ним у фактичних шлюбних стосунках, станом на 28 грудня 2013 року вони прожили разом вже декілька років, між ними не було неприязні, конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті, під час спільного вживання з обвинуваченою спиртних напоїв. Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_12 в процесі сварки та шарпанини нанесла ОСОБА_14 ножові поранення, одразу ж після завдання ударів, побачивши кровотечу, припинила свої протиправні дії, не залишила місце події, а повідомила сусідів та викликала бригаду швидкої допомоги.

Також, колегія суддів не погоджується із позицією захисту щодо того, що дії обвинуваченої ОСОБА_12 слід кваліфікувати за ст.118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Так, вважаючи, що обвинувачена перебувала у стані необхідної оборони від суспільно небезпечного посягання ОСОБА_14 , сторона захисту водночас стверджує, про відсутність в обвинуваченої будь-якого умислу на позбавлення життя ОСОБА_14 .

Так, частиною 3 ст. 36 КК України встановлено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Відповідно ж до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» коли при перевищенні меж необхідної оборони заподіяне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть, дії винного за відсутності умислу на позбавлення потерпілого життя належить кваліфікувати за ст.124 КК України, а не за ст.118 КК України, на яку покликається сторона захисту.
Так, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими відповідно до ч.1 ст.36 КК України є будь-які дії особи, безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної та невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, і у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. У тому ж випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена нанесла ОСОБА_14 удари ножем, перебуваючи у стані необхідної оборони, є непереконливими та спростовуються встановленими судом обставинами кримінального провадження.
Колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що обвинувачена знаходилась у стані необхідної оборони, оскільки події, які передували смерті ОСОБА_14 , а також характер, обстановка та обставини конфлікту, не дозволяють зробити такий висновок. Так, обвинувачена та ОСОБА_14 спільно проживали однією сім`єю, в день вчинення кримінального правопорушення характер стосунків між ними був звичайним і відповідав їх укладу життя. Після спільного вживання спиртних напоїв між обвинуваченою та ОСОБА_14 раптово виникла побутова сварка, під час якої він нецензурно висловлювався в сторону обвинуваченої, поступово сварка переросла в шарпанину між ними. Так, при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_12 виявлені садна на обличчі і на правому передпліччі, синці на обличчі, на правій руці, на лівій сідниці і на ногах, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Однак, виявлені в обвинуваченої тілесні ушкодження не вказують на самооборону з її сторони, а підтверджують лише ту обставину, що між нею та ОСОБА_14 мала місце боротьба. Обвинувачена ж завдала йому шість ударів кухонним ножем, один з яких в праву частину грудної клітки, який відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя на момент спричинення, та став причиною смерті останнього. Так, після спричинення ОСОБА_14 колото-різаних ран, обвинувачена мала можливість припинити конфлікт, натомість знову нанесла удар ножем у груди, який виявився смертельним. З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що удари ножем обвинувачена завдала не з метою самозахисту, а зі злості, будучи обуреною поведінкою ОСОБА_14 . Наведене узгоджується з показаннями свідка - очевидця початку конфлікту ОСОБА_15 , який не вказував на те, що ОСОБА_14 застосував фізичну силу або вчинив інші активні агресивні дії, що могли би становити реальну загрозу життю або здоров`ю обвинуваченої. Встановлені колегією суддів фактичні дані, свідчать, що дії ОСОБА_14 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальної та безпосередньої загрози заподіяння шкоди обвинуваченій, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні йому шкоди. Покликання захисника на те, що ОСОБА_14 першим взяв кухонний ніж, яким погрожував та намагався вбити обвинувачену жодними доказами не підтверджені. Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_12 не перебувала у стані необхідної оборони і не перевищувала її меж, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні та колегією суддів в процесі судового розгляду не здобуто жодних доказів того, що саме в момент спричинення ОСОБА_14 ножових поранень, з його боку була реальна загроза та існувало суспільно-небезпечне посягання на життя і здоров`я обвинуваченої.
Також є неприйнятними доводи захисника щодо необхідності кваліфікації діяння ОСОБА_12 за ст.118 КК України, оскільки вбивство при перевищенні меж необхідної оборони вчиняється лише умисно.
Так, під час судового розгляду не здобуто доказів того, що засуджена бажала настання для ОСОБА_14 негативних наслідків саме у виді смерті. Разом із тим, виходячи з установлених колегією суддів фактичних обставин, умисел ОСОБА_12 при завданні ударів ножем ОСОБА_14 охоплювався настанням будь-яких тілесних ушкоджень, у тому числі й тяжких.
Згідно з вимогами ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що в діях обвинуваченої ОСОБА_12 є ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого і в зв`язку з цим перекваліфіковує дії обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_12 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, вчинення обвинуваченою тяжкого кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченої, яка згідно ст.89 КК України раніше не судима, формально характеризується за місцем проживання,на обліках у нарко- та психодиспансерах не перебуває, хронічними захворюваннями не страждає, не працювала, має повнолітнього сина інваліда II групи пожиттєво, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону, так як не знаходить підстав для застосування вимог ст.69 КК України. При цьому вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, цілком відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винної.
Згідно з ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
У зв`язку з наведеним, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_12 по цьому кримінальному провадженню, підлягає зарахуванню у строк призначеного покарання, а саме з часу її фактичного затримання - 29 грудня 2013 року по день ухвалення вироку - 02.02.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З обвинуваченої ОСОБА_12 слід стягнути в дохід держави витрати за проведення експертиз в сумі 1175,52грн. (том 2 а.с.145-151, 252-255, том 3 а.с.2-4).
Речові докази по справі: три стаканчики, дерев`яний макогон, чорне коричневе горнятко, три змиви з речовиною бурого кольору (з плінтуса у коридорі, з дверної ручки, зі стіни у кімнаті), кухонний ніж лезо з речовиною бурого кольору рукоятка з пластмаси зеленого кольору, чоловічу футболку світлозеленого кольору типу трикотаж, зліва знаходиться кишеня з речовиною бурого кольору, сорочку темно-сірого кольору в білі смужки з речовиною бурого кольору, шість недопалків, 2 самокрутки - знищити, спортивні зимові штани чорного кольору, кофту чорного кольору, бюзгалтер чорного кольору, колготи капронові, кросівки білого кольору, мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 із сім-карткою повернути ОСОБА_12 , мобільний телефон марки «Самсунг Дуос» ІМЕІ 1 № НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 № НОМЕР_3 із сім-карткою з слідами речовини бурого кольору повернути потерпілій ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
ОСОБА_12 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 29 грудня 2013 року часу її фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_12 у строк призначеного покарання строк її попереднього ув`язнення - з 29 грудня 2013 року по день ухвалення вироку 02.02.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженій ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_12 в дохід держави вартість проведення експертиз в розмірі 1175,52 гривень.

Речові докази по справі: три стаканчики, дерев`яний макогон, чорне коричневе горнятко, три змиви з речовиною бурого кольору (з плінтуса у коридорі, з дверної ручки, зі стіни у кімнаті), кухонний ніж лезо з речовиною бурого кольору рукоятка з пластмаси зеленого кольору, чоловічу футболку світлозеленого кольору типу трикотаж, зліва знаходиться кишеня з речовиною бурого кольору, сорочку темно-сірого кольору в білі смужки з речовиною бурого кольору, шість недопалків, 2 самокрутки - знищити, спортивні зимові штани чорного кольору, кофту чорного кольору, бюзгалтер чорного кольору, колготи капронові, кросівки білого кольору, мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 із сім-карткою повернути ОСОБА_12 , мобільний телефон марки «Самсунг Дуос» ІМЕІ 1 № НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 № НОМЕР_3 із сім-карткою з слідами речовини бурого кольору повернути потерпілій ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений згідно із ст.395 КПК України до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3