Справа № 344/7506/17
Провадження № 11-сс/779/156/2017
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2017 року про задоволення клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002406 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді скасувати, обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що клопотання слідчого та додатки до нього не відповідають вимогам, регламентованим ст. 184 КПК України внаслідок формальності його складення, в якому міститься виключно суб`єктивна думка слідчого та обставини події. Апелянт вказує на те, що слідчим не наведено достатніх обставин щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що висновки суду в частині неможливості застосування до підозрюваного домашнього арешту належним чином не обґрунтовані. На думку апелянта, тримання під вартою є засобом забезпечення виконання зобов`язань, і один лише факт тяжкості злочину не є визначальним фактором і безумовною обставиною застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого виду запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2017 року було задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

З ухвали слідчого суддів вбачається, що, вирішуючи питання про застосування запобіжного у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя врахував вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, слідчий суддя врахував наявність доказів про вчинення ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання до 10 років позбавлення волі, а також матеріали, що характеризують підозрюваного. Слідчим суддею встановлено, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що, на думку слідчого судді, унеможливлює застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, слідчим суддею вирішено не визначати розмір застави, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України з огляду на те, що злочин вчинено із застосуванням насильства.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- прокурор заперечував з приводу поданої апеляційної скарги захисника, просив її залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, КПК України та п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На думку колегії суддів зазначених вимог слідчий суддя дотримався.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002406 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

12.06.2017 року ОСОБА_7 , у присутності його захисника ОСОБА_6 , повідомлено по підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (а.п. 12).

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих слідчим матеріалів, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах, міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Отже, на думку колегії суддів, сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що є підставою для застосування щодо підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на положення ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, слідчий суддя встановив, що перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 може ухилитись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність слідчим та прокурором наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, оскільки дані, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Доводи апелянта в частині того, що клопотання слідчого та додатки до нього не відповідають вимогам, регламентованим ст. 184 КПК України внаслідок формальності його складення, в якому міститься виключно суб`єктивна думка слідчого та обставини події, не є слушними, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Зазначені апелянтом обставини, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, обґрунтувавши при цьому причини, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення вчиненого із застосуванням насильства.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування довів суду винятковість обставин, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Таким чином, доводи захисника щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 176-178, 181, 194, 198, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2017 року про задоволення клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002406 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_2