н/п 1-кс/640/2118/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Київський районний суд м.Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю адвоката ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
17.03.2017 до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , у якому заявник, посилаючись на ст.174 КПК України, просив зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка за договором купівлі продажу від 12.11.2016 року належить ОСОБА_6 .
Зазначив, що квартира АДРЕСА_1 була придбана 12.11.2016 року ОСОБА_6 по договору купівлі - продажу у громадянина ОСОБА_7 . Договір був підписаний продавцем ОСОБА_7 , якому належала ця квартира на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, та ОСОБА_6 . Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 за реєстраційним номером - № 283.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2016 року за № 72938143 зареєстрована за ОСОБА_6 .
На його думку, на момент розгляду справи у суді, не було підстави для накладання арешту. На теперішній час відпала необхідність в арешті майна, а тому необхідно зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 . Наявність арешту порушує конституційні права ОСОБА_6 , які закріплені ст. 41 Конституції України.
У судовому засіданні заявник доводи клопотання підтримав у повному обсязі.
У ході досудового слідства встановлено, що в період з жовтня по листопад 2016 року невстановлені особи шляхом обману заволоділи правовстановлюючими документами на квартиру АДРЕСА_2 та дублікатами документів на квартиру АДРЕСА_3 , які належали одній родині, та за їх допомогою підробили довіреність від імені дійсного власника квартири - ОСОБА_7 на розпорядження його майном, після чого зареєстрували договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.11.2016 про продаж від імені власника квартири - ОСОБА_7 вказаної квартири на користь ОСОБА_6 , з метою подальшого її продажу добросовісному набувачеві.
Допитані потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що продаж квартири АДРЕСА_1 не здійснювали, довіреність будь- кому не надавали, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходились у потерпілого. До ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в довіру увійшла ОСОБА_11 , яка шляхом обману заволоділа паспортом ОСОБА_7 , повернувши його через декілька днів. Дізнавшись про підроблення довіреності ОСОБА_7 негайно її скасував у приватного нотаріуса.
Крім того встановлено, що через 2 дні після посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири - 14.11.2016 ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_6 довіреність на своє ім`я на розпорядження цією ж квартирою, що свідчить про шахрайське заволодіння квартирою ОСОБА_7 без його згоди, реєстрацію права власності не на добросовісного набувача, а на іншу особу з метою подальшого розпорядження цією квартирою та її продаж добросовісному набувачеві.
Вказане свідчить про відсутність волевиявлення власника квартири на її продаж та вказує на нікчемність правочину купівлі-продажу, який укладений з метою незаконного заволодіння чужим майном.
Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2016 накладено арешт на вказану квартиру.
Арешт на майно накладено враховуючи те, що зазначене майно є доказом вчиненого злочину, може бути об`єктом кримінально протиправних дій, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також у зв`язку з тим, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
На даний час у провадженні здійснюється дослідження всіх обставин заволодіння шахрайським шляхом вказаним вище майном.
Крім того, у провадженні встановлений та підтверджений доказами факт нікчемності правочину щодо відчуження на користь заявника майна, яке арештоване.
Так, зазначив, що відповідно до положень ч.1 ст.228 ЦК України, правочин, спрямований на незаконне заволодіння майном є таким, що порушує публічний порядок.
Згідно з ч.2 ст.228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Відповідно до положень ч.2 ст.215 ЦК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається, оскільки його недійсність встановлена самим законом, тобто нормами ЦК України.
Таким чином, заявник - ОСОБА_6 не є добросовісним набувачем арештованого майна, оскільки набуття нею права власності на нього здійснено за нікчемним правочином, обставини укладення якого є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Отже, на даний час не відпала потреба у застосуванні арешту на вищезазначене майно і скасування накладеного на нього арешту буде суперечити вимогам ст. 174 КПК України.
Слідчий СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , з тих же підстав, що й прокурор, посилаючись на те, що необхідність в арешті вищевказаної квартири на даний час не відпала.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , виходячи з наступного.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2016 накладено арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На теперішній час заявниками не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Так, з пояснень прокурора та слідчого у судовому засіданні встановлено, що слідчі дії в обсязі, необхідному для встановлення об`єктивної істини по справі тривають.
Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді від 30.11.2016 при розгляді клопотання про арешт майна не змінилися, а саме те, що арештоване майно є предметом вчиненого злочину, а також у зв`язку з необхідністю виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості.
Таким чином, відсутні правові підстави вважати, що відпала потреба в збереженні застосованого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2016 заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вказаної вище квартири.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1