АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/252/17 Справа № 705/2628/14-к Категорія: ч. 1, 2 ст. 187 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.12.2003 року Уманським міським судом за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі; за рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06.04.2004 року вирок Уманського міського суду від 12.12.2003 року скасовано, кримінальну справу було направлено на додаткове розслідування; 28.03.2005 року знову засуджений за ст. 186 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнився 21.05.2007 року з Пісчанської ВК Вінницької області по відбуттю строку покарання;

- 15.12.2008 року Гайсинським районним судом Вінницької області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 24.09.2013 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 187 КК України - 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 187 КК України - 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили та фактичного його затримання. В строк відбування покарання вирішено зарахувати строк попереднього ув`язнення з 13.03.2014 року по 14.10.2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Стягнуто на користь держави процесуальні витрати в сумі 638 грн. 82 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду 2 825 гривень та моральну шкоду 1 000 грн. Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду 2 222 гривні 53 копійки та моральну шкоду 2 000 грн. Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 27.02.2014 року близько 23 год. 50 хв., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій, здійснив розбійний напад на громадянку ОСОБА_9 , який виразився у демонструванні та приставлянні до її шиї ножа, після чого вимагав та заволодів майном останньої, а саме: мобільним телефоном «Самсунг GT-S7262» вартістю 711 гривень, грошима в сумі 100 гривень, золотими сережками загальною вагою 3 грама 585 проби загальною вартістю 1 000 гривень, золотою обручкою вагою 3,45 грама вартістю 1 725 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3 536 гривень.

Він же, 08.03.2014 року, близько 01 год. 00 хв., повторно, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій, здійснив розбійний напад на громадянку ОСОБА_12 , який виразився у демонструванні та приставлянні до її шиї ножа та завданні тілесних ушкоджень у виді перелому кісток носа, після чого вимагав та заволодів майном останньої, а саме: шкіряною сумкою вартістю 493 гривні, флаконом духів марки «Chanel» об`ємом 100 мл. вартістю 1 000 гривень, паспортом громадянки України і довідкою з ідентифікаційним кодом на ім`я ОСОБА_12 та двома банківськими картками «Приватбанку», виданими на ім`я останньої, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1 493 гривень.

Він же, 12.03.2014 року близько 20 год. 45 хв., повторно, перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій, здійснив розбійний напад на громадянку ОСОБА_10 , 1998 року народження, який виразився у завданні тілесних ушкоджень у виді забою м`яких тканин голови, переривчастого крововиливу в тім`яній ділянці голови, синця на нижній щелепі та садна мочки лівого вуха, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 194 від 31.03.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після цього він відкрито викрав майно останньої, а саме: мобільний телефон «Самсунг S5830I» вартістю 924 гривні, зі стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «Life» вартістю 25 гривень, на рахунку якої були гроші в сумі 25 гривень, та карткою пам`яті вартістю 100 гривень; зарядний пристрій для мобільного телефону вартістю 30 гривень, жіночу сумку вартістю 200 гривень, флеш-картку об`ємом 16 Gb вартістю 170 гривень, флеш картку об`ємом 4 Gb вартістю 80 гривень, лак для нігтів вартістю 20 гривень, блиск для губ вартістю 30 гривень, дзеркальце вартістю 20 гривень, щітку для взуття вартістю 40 гривень, шкіряний гаманець марки «Dolce and Gabbana» вартістю 200 гривень, в якому знаходились гроші в загальній сумі 194 гривні; пенал вартістю 50 гривень, камертон музичний вартістю 70 гривень, зошити в загальній кількості 3 штуки загальною вартістю 20 гривень, спрей для ротової порожнини «Glister» вартістю 70 гривень, срібну каблучку вартістю 100 гривень, гребінець для волосся вартістю 20 гривень, защіпку для волосся вартістю 20 гривень, ключі в кількості 4 штуки загальною вартістю 65 гривень, двома банківськими картками банку «Приватбанк» та студентським квитком Уманського обласного музичного училища, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2 473 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, необхідність подання яких була викликана технічною помилкою у первинній апеляційній скарзі щодо вказівки у її резолютивній частині прізвища, ім`я та по-батькові особи, якої вона стосується.

В скарзі прокурор просить вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2016 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просить остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна. Також просить в резолютивній частині вироку вказати наступне: копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, прокурор вважає, що покарання, призначене місцевим судом, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Вказує, що обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, належних висновків для себе не зробив. Однак, не зважаючи на це, місцевий суд призначив ОСОБА_7 мінімальну міру покарання у виді 7 років позбавлення волі, із зазначення додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна, при цьому не вказано, якої саме частини належного обвинуваченому майна всього чи певної частини.

Також судом першої інстанції не враховано, що вчинені обвинуваченим злочини за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, форму вини (прямий умисел) та корисливі мотиви вчинення злочинів. Не взято до уваги особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, не робить позитивних висновків та не усвідомлює тяжкість вчинених ним злочинних дій, вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнає повністю, не розкаюється у вчиненому.

Крім того, всупереч положенням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 та ст. 59 КК України, суд першої інстанції, зазначаючи у вироку про конфіскацію майна обвинуваченого, не зазначив чи все майно підлягає конфіскації, чи окрема його частина. Також місцевим судом в порушення п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК не зазначено порядок отримання копії вироку учасниками провадження.

Інші сторони кримінального провадження, зокрема обвинувачений та його захисник, не подавали апеляційних скарг.

На апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 . Вказує, що прокурором надано суду недостовірну інформацію щодо особи обвинуваченого, зокрема не відповідає дійсності вказівка на судимість Золотоніським міськрайонним судом в 2000 році. Також, всупереч офіційному працевлаштуванню в державній установі, прокурором було зазначено, що на момент затримання, обвинувачений не працював.

У судовому засіданні прокурор підтримала подану апеляційну скаргу з доповненнями з мотивів, які в ній наведені, та просила її задовольнити.

Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Пояснив, що апеляційну скаргу він не подавав, оскільки не бажав цього робити, адже не вірить в дієвість апеляційного оскарження. Вказав, що усвідомлює те, що йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований не увесь визначений судом першої інстанції до відбуття строк покарання. Просив залишити без змін рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні апеляції прокурора.

Захисник ОСОБА_13 згідно з телефонограмою № 342 від 02.03.2017 р. повідомив, що не може здійснювати захист обвинуваченого в судді апеляційної інстанції, оскільки його повноваження згідно доручення розповсюджуються на його участь у цьому провадженні лише в суді першої інстанції. Заяв чи клопотань про необхідність участі захисника в суді апеляційної інстанції від обвинуваченого не надходило, а кримінальне провадження не відноситься до категорії таких, де участь захисника є обов`язковою.

Потерпіла ОСОБА_9 згідно з телефонограмою № 343 від 02.03.2017 р. повідомила, що не має можливості прибути в судове засідання на апеляційний розгляд справи, тому просила проводити апеляційний розгляд без її участі.

Представник потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 (батько) згідно з телефонограмою № 344 від 02.03.2017 р. повідомив, що вони не мають можливості прибути в судове засідання на апеляційний розгляд, у зв`язку із перебуванням на роботі, та просив проводити апеляційний розгляд без їх участі.

За клопотанням прокурора, проти чого не заперечував обвинувачений, колегія суддів дослідила матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

- дані копії паспорта ОСОБА_7 (Т-1, а.с. 178);

- дані характеристики ОСОБА_7 з місця проживання від 13 березня 2014 року, де він характеризується посередньо (Т-1, а.с. 179);

- дані характеристики ОСОБА_7 з тимчасового місця роботи, де він характеризується позитивно (Т-1, а.с. 180);

- дані довідки Управління соціального захисту населення Уманської міської ради від 17 березня 2014 року про те, що ОСОБА_7 дійсно отримує компенсаційні виплати як особа, яка здійснює догляд за інвалідом першої групи (Т-1, а.с. 181);

- дані пенсійного посвідчення ОСОБА_14 від 13 вересня 2005 року про те, що вона є інвалідом третьої групи довічно (Т-1, а.с. 182);

- дані довідки МСЕ від 01 липня 1999 року щодо ОСОБА_14 про те, що вона є інвалідом третьої групи (Т-1, а.с. 183);

- дані довідки від 17 березня 2014 року з Уманської лікарні № 2 про те, що ОСОБА_7 під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра не перебуває (Т-1, а.с. 185);

- дані довідки від 19 березня 2014 року з Уманської лікарні № 2 про те, що ОСОБА_7 на обліку в нарковідділенні не перебуває (Т-1, а.с. 187);

- дані довідки про наявність попередніх судимостей ОСОБА_7 , серед яких непогашеними на час вчинення інкримінованих його злочинів є судимості від 12 грудня 2003 року та 15 грудня 2008 року (Т-1, а.с. 189).

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора в її межах, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для її задоволення та погіршення становища обвинуваченого на їх підставі.

Оскільки прокурор як єдиний апелянт не оспорює обставини інкримінованих обвинуваченому правопорушень, їх доведеність, кваліфікацію, обставини щодо задоволення цивільних позовів, стягнення процесуальних витрат, вирішення долі речових доказів, запобіжного заходу, початку строку відбування покарання, зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення тощо, колегія суддів не має процесуальних підстав для перегляду вироку в цій частині.

Стосовно доводів прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання за санкцією ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з подальшим визначенням такого ж покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для цього, вбачаючи призначене судом першої інстанції покарання достатньо суворим як за його видом, так і за його розміром. Колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років реально достатньо сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Стосовно доводів прокурора про необхідність скасування вироку з подальшим ухваленням нового вироку, оскільки в резолютивній частині вироку суд, призначивши додаткове покарання у виді конфіскації майна, не визначив, якою є ця конфіскація (повною чи частковою), колегія суддів також не вбачає це достатньою підставою для скасування вироку.

Прокурор слушно указує, що відповідно до ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Однак, колегія суддів вбачає, що цей аспект щодо недостатньої деталізації може бути усунутий судом першої інстанції у порядку роз`яснення ухваленого рішення на підставі ст. 380 КПК України, оскільки сам факт необхідності застосування до обвинуваченого покарання у виді конфіскації майна визначений судом першої інстанції вірно, й суд не вказував у вироку певну частину майна, яке має бути конфісковане, що могло б указувати на частковий характер конфіскації.

Також колегія суддів не вбачає достатньою для скасування вироку підставою те, що суд першої інстанції в резолютивній частині формально не вказав дані про негайне вручення вироку сторонам провадження, не вбачаючи доцільним скасовувати вирок з подібних формальних міркувань, адже згідно з даними матеріалів провадження вирок у день його ухвалення був негайно вручений прокурору, обвинуваченому та його захиснику (Т-3, а.с. 245-247).

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження рахується з часу отримання ухвали суду.

Головуючий :

Судді :