ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/1846/17-к
Провадження № 1кс/201/1521/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська

у складі : головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000001, та зобов`язання повернути вилучене майно, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням та просить скасувати арешт накладений у кримінальному провадженні № 0000001 на грошові кошти у сумі 7 957 грн. та 120 200 доларів США, які були вилучені в ході проведення обшуку 19 травня 2016 року у кв. АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року у справі № 201/7375/16-к, зобов`язавши повернути слідчого ці грошові кошти заявнику ОСОБА_4 ,обґрунтовуючи його тим, що в межах здійснення досудового слідства кримінального провадження № 0000001 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року накладено арешт на указане майно. Оскільки заявник не має наразі жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, повідомлення про підозру йому не вручалося, обвинувальний акт не складався останній просить скасувати арешт на належне йому майно. Посилається також у поданому до суду клопотанні на те, що він є законним власником майна і зважаючи на те, що указане кримінальне провадження закрито накладений арешт на грошові кошти слід скасувати і повернути їх заявнику клопотання.

Заборонити державним реєстраторам та іншим особам, які уповноважені вчиняти реєстраційні дії вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна Дніпродзержинський завод по виготовленню спеціальних конструкцій загальною площею 14107,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ) яке знаходиться за адресою, АДРЕСА_2
Представник заявника клопотання адвокат ОСОБА_5 доводи та вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні, розглянути клопотання за його відсутності.

Зацікавлена особа ОСОБА_6 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у цій заяві підтвердив, що грошові кошти в сумі 120 200 доларів США та 7 957 грн. дійсно належать ОСОБА_4 та знаходилися у нього на зберіганні за адресою його проживання.

Прокурор ОСОБА_7 у поданій до суду через канцелярію суду заяві не заперечувала проти скасування арешту майна і повернення майна, просила розгляд клопотання провести без її участі.

Дослідивши матеріали справи та матеріали справи № 201/7325/17, яка витребувана слідчим суддею для дослідження у судовому засіданні, суд приходить до наступного.
Установлено при розгляді клопотання і це підтверджується матеріалами справи та матеріалами справи про накладення арешту, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року у справі № 201/7325/16-к (провадження № 1кс/201/4588/2016) було задоволено клопотання слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучене 19 травня 2016 року в ході обшуку в офісному приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальні технології», розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , та зокрема цієї ухвалою арешт було накладено на грошові кошти у сумі 120 200 доларів США та 7 957 грн.
Згідно із відомостями, викладеними в зазначеній ухвалі, клопотання про накладення арешту мотивовано тим, що у провадженні зазначеного органу досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження № 0000001, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, та тим, що 19 травня 2016 року за адресою: АДРЕСА_3 , в межах досудового розслідування цього кримінального провадження було проведено обшук, в ході якого було знайдено та вилучено грошові кошти у вказаній сумі.
Судом при розгляді клопотання установлено також, що постановою старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 27 січня 2017 року кримінальне провадження № 0000001, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, закрито у звязку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 39-45).
Як вбачається із матеріалів справи, згідно із договором купівлі-продажу від 10 травня 2012 року та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 .
Із зауважень до протоколу обшуку від 19 травня 2016 року за указаною адресою установлено, що ОСОБА_3 був присутнім при проведенні обшуку і повідомив про те, що вилучені кошти не відносяться до господарської діяльності ТОВ «Індустріальні технології» і належать ОСОБА_4 .
Згідно із договором зберігання від 13 травня 2016 року ОСОБА_4 передав на зберігання ОСОБА_6 на строк до 20 травня 2016 року грошові кошти в сумі 7957 грн. та 120200 доларів США, які були передані за відповідною розпискою (а.с. 13-15).
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Вирішуючи вимоги заявника слід зазначити, що сукупність даних, які містяться у матеріалах судового провадження свідчить про те, що кримінальне провадження № 0000001, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_6 не є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими та іншими особами, які несуть відповідальність за вчинення суспільно-небезпечного діяння. Зазначені обставини підтверджуються вивченими судом матеріалами справи та такі доводи підтверджено заявником та прокурором не спростовано. Органом досудового розслідування на час розгляду клопотання про скасування арешту таких відомостей і підтверджуючих документів не надано. Крім того, слід також звернути увагу на те, що у матеріалах за клопотанням відсутні будь-які дані про те, що злочинними діями завдана шкода, а також дані про те, що заявлено цивільний позов.

Цих даних у ході розгляду клопотання не надано. При цьому у ході розгляду клопотання про скасування накладеного на нерухоме майно арешту не надано жодних даних, які б підтверджували обґрунтовану необхідність подальшого арешту майна, оскільки як вбачається із матеріалів справи кримінальне провадження, у якому накладався арешт, наразі закрито.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно із вимогами національного цивільного законодавства в Україні діє принцип презумпції правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним .

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи прав очин, діє правомірно.

Правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститувною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Так, наприклад, якщо правочин про заставу нерухомого майна укладений письмово, але не посвідчений нотаріусом, то його правомірність спростовується ст. 577 ЦК України. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Ураховуючи, що накладення арешту на грошові кошти позбавляє можливості їх власника отримати їх від особи, у якої вони знаходилися, та зважаючи на те, що кримінальне провадження, у межах якого вони були арештовані, закрито і прокурор не заперечував проти скасування накладеного на грошові кошти арешту, клопотання в частині скасування арешту підлягає задоволенню.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на це слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою , а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» Судом указано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Водночас, що стосується вимог клопотання про повернення вилученого майна, то воно підлягає частковому задоволенню, оскільки частиною першою статті 16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підстави та порядок здійснення стороною обвинувачення своїх повноважень, пов`язаних із вилученням під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження документів, речей, електронних інформаційних систем або їх частинта іншого майна, а також його правомірним утриманням для встановлення обставин кримінального провадження регламентується вимогами ст.ст. 167-169, 170-174, 234-236 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Отже, оскільки грошові кошти були вилучені у квартирі, яка належить ОСОБА_6 , то такі грошові кошти повинні бути повернуті особі, у володінні якої проведено обшук, і вже ця особа повинна вирішувати їхню подальшу долю із урахуванням укладених нею цивільно-правових угод і взятих на себе зобов`язань.
Зважаючи на викладене, вимоги клопотання про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні № 0000001, підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 173, 174, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0000001 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року у справі № 201/7325/16-к (провадження № 1кс/201/4588/2016) на вилучені 19 травня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 120 200 (сто двадцять тисяч двісті) доларів США та 7 957 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн., скасувати, та зобов`язати уповноважену особу СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області повернути ці грошові кошти особі, в якої проведено їх вилучення.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1