Дата документу Справа № 314/3537/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/843/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/3537/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 5 ст. 72 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника-адвоката ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувла у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року, якою
відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про застосування відносно нього положень Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Згідно зі змістом ухвали, засуджений звернувся до суду із клопотанням про застосування до нього положень Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а саме про зарахування в строк позбавлення волі строку попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2005 року за ст. 69, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст.17, п.п. «а», «г», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст. 142, ч. 3 ст. 142, ч.3 ст. 215-3 КК України в ред. 1960 року, ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України в ред. 2001 року, до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Суд першої інстанції вказав, що за змістом нової редакції ст. 72 КК України згідно Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, вона передбачає зарахування судом строку попереднього ув`язнення лише відносно покарання у виді позбавлення волі, на певний строк. Тому можливості застосування положень цієї статті до такого покарання, як довічне позбавлення волі, закон не передбачає.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, у зв`язку з тим, що висновки суду першої інстанції стосовно неможливості застосування положень ст. 72 КК України до осіб, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, є абсурдними. Апелянт вважає, що сама стаття 72 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні, для окремих видів покарання, з чого на думку засудженого ОСОБА_8 , вбачається неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а також суттєве порушення вимог Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року. У зв`язку з вищевикладеним апелянт просить суд, скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою повністю задовольнити його клопотання від 07.04.2016 року про зарахування в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у період з 14.10.2001 року по 19.10.2006 року.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що ухвала є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право її скасувати та ухвалити нову ухвалу.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2005 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 69, п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст.17, п.п. «а», «г», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст. 142, ч. 3 ст. 142, ч.3 ст. 215-3 КК України в ред. 1960 року, ст. 257, ч.4 ст. 187 КК України в ред. 2001 року до довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 14 жовтня 2001 року.
Відповідно до розпорядження про виконання вироку, вирок відносно ОСОБА_8 набрав законної сили, 19.10.2006 року.
Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, і на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.
Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально-обумовленим цілям.
Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК України свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.
Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що зарахування строку тримання особи під вартою відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, адже даний висновок не відповідає принципу рівності всіх громадян перед законом. Крім того, частина 5 ст. 72 КК України не передбачає диференціації зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. В зв`язку з чим, положення ч. 5 ст. 72 КК України поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічного позбавлення волі».
Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 , який засуджений до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням, зокрема про помилування.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, такою, що обмежує права засудженого ОСОБА_8 , а тому підлягає скасуванню, а засудженому підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 жовтня 2001 року (з дня затримання) по 19 жовтня 2006 року (день набрання вироком законної сили).
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , задовольнити.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 , скасувати. Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 , задовольнити.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 14.10.2001 року по 19.10.2006 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4