Справа № 464/2169/17
пр.№ 1-кс/464/606/17
У Х В А Л А
11 квітня 2017 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження,

у с т а н о в и в:
скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 17 червня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0003023.

Під час розгляду скарги у суді скаржник скаргу підтримала та просить задоволити. При цьому слідчим суддею при встановленні анкетних даних скаржника встановлено, що хоч така подала та підписала скаргу як ОСОБА_6 » ОСОБА_7 , однак прізвище такої згідно з паспортних даних « ОСОБА_3 ».

У судовому засіданні прокурор проти скарги заперечив, вважає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена правомірно.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали даної скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження № 0003023, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність задоволення вимог скаржника з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Встановлено, що у провадженні слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження № 0003023, відомості про яке 11 грудня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України. Згідно з фабулою, 10 грудня 2013 року у чергову частину Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області із письмовою заявою звернулась ОСОБА_8 щодо невиконання рішення суду. Із заяви про вчинення кримінального правопорушення, поданої скаржником 10 грудня 2013 року про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що остання покликається на умисне невиконання судових рішень подружжям ОСОБА_9 , зокрема ОСОБА_10 (ст.382 Кримінального кодексу України).
Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 17 червня 2016 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України.

Натомість ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова 17 березня 2016 року (справа № 464/764/16-к) за скаргою ОСОБА_3 вже скасовувалась постанова слідчого про закриття даного кримінального провадження від 25 грудня 2015 року.

Даною ухвалою було встановлено наступне.

За диспозицією ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Об`єктом злочину є порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень. Об`єктивна сторона злочину за ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню. Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання. Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. За ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України, якщо злочин вчиняється шляхом невиконання судового акта, суб`єкт злочину - спеціальний, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом і цим судовим актом покладений обов`язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачений ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України злочин здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акта, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити цей злочин може як спеціальний суб`єкт - зобов`язана до виконання судового акта особа, так і загальний - будь-яка особа, що досягла 16-річного віку.
У матеріалах кримінального провадження наявні копії судових рішень, які всупереч вимогам Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не завірені належним чином із відомостями про набрання ними законної сили, як цього вимагає ст.382 Кримінального кодексу України. Відповідно до даних копій заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2011 р. по справі № 2-1741/11 за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_11 , треті особи Львівське комунальне підприємство «Новий Львів», ОСОБА_8 про демонтаж самочинно встановленої огорожі ухвалено зобов`язати ОСОБА_11 демонтувати самочинно встановлену огорожу навколо житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2012 року заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2011 року у частині зобов`язання ОСОБА_11 демонтувати встановлену огорожу між суміжними земельними ділянками житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року рішення апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2012 р. скасовано, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2011 року залишено без змін.
У відповідності до вимог ст.ст. 2, 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається та здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження на примусовому виконанні головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_12 перебував виконавчий лист № 2-1741/11, виданий 9 вересня 2013 року Сихівським районним судом м.Львова, про зобов`язання ОСОБА_11 демонтувати самочинно встановлену огорожу навколо житлового будинку АДРЕСА_1 (ВП № 39770676). Постановою державного виконавця від 7 жовтня 2013 року згадане виконавче провадження закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим всупереч вимогам ст.ст. 91-94 Кримінального процесуального кодексу України не зібрано доказів обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні за ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України та не надано їм оцінку, зокрема не зібрано та не досліджено всіх матеріалів - відсутні належним чином копії судових рішень з інформацією про набрання ними законної сили, по невиконанню яких здійснюється кримінальне провадження, а також інші матеріали чи відомості судової справи, необхідні для досудового розслідування; не витребувано дані про оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, як в порядку цивільного судочинства (скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця), так і в порядку адміністративного судочинства залежно від суб`єкту оскарження; не досліджено всіх обставин виконання судових рішень та закінчення виконавчого провадження; не встановлено та не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, зокрема не проведено допиту ОСОБА_10 , на якого безпосередньо вказує скаржник. Крім того, у протоколі допиту свідка особу скаржника зазначено « ОСОБА_13 », при наявності у матеріалах провадження посвідчення службовця УНЗ № 154 на прізвище « ОСОБА_3 », тобто навіть належним чином не встановлено особу та анкетні дані свідка.

Також слідчим не враховано показання свідка ОСОБА_14 , заступника начальника відділу житлового господарства Сихівської районної адміністрації, дані ним у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310 від 3 лютого 2015 року, копія якого знаходиться у матеріалах даного кримінального провадження, про те, що після виконання рішення суду ОСОБА_11 було повторно збудовано частину огорожі у зв`язку з чим розпорядженням голови районної адміністрації від 29 листопада 2013 року № 568 ОСОБА_11 було зобов`язано її демонтувати.

З огляду на перебування судового рішення на примусовому виконанні та вимог ч.2 ст.382 Кримінального кодексу України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою, то слідчим не дано відповідну оцінку тим обставинам, про що і зазначено у поданій скарзі скаржником.

На підставі наведеного вище, постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 25 грудня 2015 року скасовано.

Водночас слідчим отримано тільки лист Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 3403-353 від 5 липня 2016 року, що не є виконанням вимог ухвали суду від 17 березня 2016 року, що у свою чергу є підставою для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 17 червня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:
скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження задоволити.

Постанову слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 17 червня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003023 від 11 грудня 2013 року, - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1