Справа №359/9643/16-к
Провадження №1-кс/359/1633/2016
УХВАЛА
07 грудня 2016 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
за участю захисника ОСОБА_3 ,
за участю законного представника ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_2 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді примусових заходів медичного характеру, щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця і мешканця с. Шашіані Гурджуанського району Республіки Грузії, громадянина Грузії, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
встановив:
В грудні прокурор Бориспільської місцевої прокуратури молодший радник юстиції ОСОБА_2 , звернувся з вказаним клопотанням та обґрунтовує його тим, що ОСОБА_6 , 01.07.2016 р., близько 12-00 год., з метою відкритого викрадення чужого майна зайшов на територію подвір`я по АДРЕСА_1 , підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , який виривав траву, та умисно, з корисливих спонукань, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні одного удару правою рукою в ліву частику голови потерпілого, відкрито викрав з кишені потерплого чуже майно, а саме: телефон "Нокія 2720А-2", вартістю 332 грн., що належить потерпілому ОСОБА_7 , після чого з місця скоєння злочину зник, а викраденими розпорядився на власний розсуд.
Крім того, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_8 , 01.07.2016 р. , близько 12-20 год., після вищевказаного відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи поряд з територією подвір`я по АДРЕСА_1 , підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , яка проходила поруч та умисно, повторно, з корисливих спонукань, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, яке виразилось в тому, що він схопив рукою за руку потерпілої, вихопив з її руки пакунок з гаманцем та потягнув за її руку, від чого потерпіла впала на землю, після чого підняв потерпілу, завів її до подвір`я будинку АДРЕСА_1 , де відкрито викрав чуже майно, а саме: ланцюжок, вартістю 72 грн. з хрестиком, вартістю 56 грн., зірвавши їх з шиї потерпілої та гаманець, вартістю 71 грн. з грошима в сумі 144 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , всього викравши майна останньої, на загальну суму 343 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, а викраденими розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились в відкритому викрадені чужого майна, повторно, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, скоїв суспільно - небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.186 КК України.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2016 р. до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 р. запобіжний захід ОСОБА_6 продовжено до 14.01.2017 р.
Відповідно до ч. 1. ст. 509 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).
Відповідно до ч. 2. ст. 509 КПК України у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
У своєму клопотанні та під час судового розгляду прокурор посилається на висновок судово-психіатричного експерта від 13.07.2016 р. № 284 з якого вбачається, що ОСОБА_6 страждає на готрий поліморфний психотичний розлад. За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Разом з цим, з Ухвали апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 р. на яку також посилається прокурор, висновок судово-психіатричного експерта від 13.07.2016 р. № 284 визнано - неналежним доказом.
В своїй ухвалі Апеляційний суд Київської області зазначив, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки неосудність ОСОБА_6 на момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння встановлена не була.
Крім того прокурор стверджує, що ОСОБА_6 на теперішній час перебуває в стані неосудності на підставі висновку судово-психіатричного експерта № 284, який на його думку є належним доказом не зважаючи на рішення Апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 р., яке він додає до матеріалів клопотання, та пропонує слідчому судді не звертати на нього уваги в частині визнання висновку експерта № 284 не належним доказом.
Разом з цим, приєднує також до матеріалів клопотання постанову від 05.12.2016 р. з якої вбачається, що прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 у кримінальному провадженні 0001343 призначено комплексну судово - психіатричну експертизу. З змісту запитань які прокурор ставить перед експертами вбачається, що станом на момент розгляду данного клопотання прокурору невідомо чи може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними ОСОБА_10 .? Чи дійсно він потребує застосування примусових заходів медичного характеру? Разом з цим, незважаючи на відсутність висновку судово психолого-психіатричної експертизи, прокурор вважає за необхідне помістити ОСОБА_8 до КЗ КОР "Київський обласний психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" розташоване в смт. Глеваха в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 2 місяці, посилаючись на попередній скасований Апеляційним судом Київської області висновок № 284.
Прокурор у своєму клопотанні посилається на п.2 ст. 508 КПК України стосовно застосування судом примусових заходів медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку поміщеної особи.
Також, у своєму клопотанні зазначає, що відповідно до ст. 200 КПК України прокурор має право звернутись в порядку ст. 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу.
Разом з цим, відповідно до п. 3 ч.3 ст. 184 КПК України до клопотання не додано підтвердження того, що підозрюваному надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність зміни запобіжного заходу.
В мотивувальній частині клопотання прокурор зазначає, що на теперішній час з метою встановлення психічного стану підозрюваного виникла необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження за ОСОБА_11 для чого його необхідно направити до медичного закладу на строк 2 місяці, відповідно до вимог ч. 2 ст. 509 КПК України.
В прохальній частині свого клопотання не зазначено на що саме потрібно змінити запобіжний захід підозрюваному. Пунктом третім прохальної частини клопотання, прокурор просить обрати - застосувати запобіжний захід, що є не можливим враховуючи, те що підозрюваному вже обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В судовому засіданні прокурор пояснював, що забув поставити кому між реченнями, та дописати на що конкретно потрібно змінити вже застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, додав копії наступних документів: відповідь ДПтС України № 15-25018 на запит адвоката ОСОБА_3 , довідку з консультативного огляду від 24.11.2016 р.,та довідку від 21.07.2016 р.
Законний представник повідомив, що насправді бажає, щоб ОСОБА_8 , екстрадирували до Грузії, останній дійсно хворіє, але він не знає його точного діагнозу на даний момент.
Захисник не заперечує проти задоволення клопотання.
ОСОБА_8 в судове засідання доставлено не було, всі учасники вважали за доцільне розглянути дане клопотання без участі підозрюваного в зв`язку з незадовільним станом його здоров`я.
Відповідно до ч.2 ст. 506 КПК України прокурор та суд має право прийняти рішення про проведення відповідних процесуальних дій без участі такої особи.
Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження та дослідивши документи, приєднані до клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до п. 3) ч. 2. ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо: визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності;
Відповідно до ч. 1 ст. 243 КПК України сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого.
Згідно ч. 3 ст. 243 КПК України експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадку та в порядку ст. 244 КПК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 у кримінальному провадженні 0001343 винесено постанову про призначення комплексної судово-психіатричної експертизи від 05.12.2016 р. Разом з цим, висновку стосовно призначеної експертизи слідчому судді надано не було, отже слідчий суддя позбавлений можливості на момент розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу з`ясувати, чи дійсно ОСОБА_6 перебуває в стані неосудності та потребує поміщення останнього до психіатричного закладу, в умовах, що виключають його небезпеку. Крім того, у вище вказаній постанові мова про призначення саме стаціонарної експертизи, як того вимагає ч. 2 ст. 509 КПК України взагалі не йде. Прокурор у вказаній постанові просить провести експертизу для визначення психічного стану підозрюваного, за наявності відомостей які викликають сумнів щодо його осудності. Також, у постанові нічого не вказано про необхідність тривалого спостереження та дослідження особи, як того вимагає ч.2 ст. 509 КПК.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК, висновок психіатричної експертизи є процесуальним джерелом доказів.
Суд звертає увагу, що з Ухвали апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 р. вбачається, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки неосудність ОСОБА_6 на підставі висновку судово-психіатричного експерта від 13.07.2016 р. № 284 встановлено не було. Зазначений висновок визнано - неналежним доказом.
Отже, слідчій суддя не бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта від 13.07.2016 р. № 284, який було додано прокурором в якості доказу неосудності підозрюваного.
Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Згідно з коментованої ст. 503 КПК України Примусові заходи медичного характеру - це система лікувальних, медично-профілактичних та медично-реабілітаційних заходів у спеціальних лікувальних закладах, які застосовуються виключно судом відповідно до закону до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, та осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку. До осіб, які під час вчинення суспільно небезпечного діяння знаходились у стані неосудності, належать особи, які не могли віддавати собі звіту у своїх діях, передбачати їх наслідки або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу психічної діяльності, слабоумства або іншого хворобливого стану. До таких осіб належать також такі, які вчинили правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки або керувати ними.
Підставами застосування судом примусових заходів медичного характеру є: 1) наявність суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК; 2) доведеність вчинення цього діяння цією особою; 3) встановлення того факту, що особа в момент вчинення суспільно небезпечного діяння була в стані неосудності, чи захворіла після цього на психічну хворобу, яка виключає застосування до неї кримінального покарання; 4) визнання цієї особи небезпечною для суспільства в силу її хворобливого стану, характеру вчиненого нею діяння і взагалі її поведінки. Відсутність хоча б однієї з цих підстав не дає суду права застосовувати вказані заходи.
Відповідно до ч.1 ст. 506 КПК України, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Частиною 2 ст. 508 КПК України встановлено, що передбачені ч. 1 цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.
Відповідно до коментованої ст. 509 КПК України примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності обґрунтованого висновку психіатричної експертизи про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. КПК передбачає випадки обов`язкового призначення експертизи. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК , ч. 1 ст. 509 КПК, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності та тільки за наявності відповідного висновку звертатись до слідчого судді на підставі ч. 2 ст. 509 КПК України.
З доданих прокурором документів з жодного з них невбачається, що на теперішній час ОСОБА_8 перебуває в стані неосудності. Крім того, з консультаційног огляду вбачається лише посилання на ухвалу Бориспільського міькрайонного суду від 21.11.2016 року, яку прокурором не було приєднана до матеріалів клопотання та під час судового розгляду. З довідки наданої ДПтС України №15-25018 зазначено, що підозрюваний пройшов первинний медичний огляд, пвд час якого скарг на здоров`я не вкзував, загальний стан задовільний. Під час перебування в установі заходиться під динамічним наглядом корпусного фельдшерата лікарів медичної частини, всі діагнози щодо якихось психічних розладів записані в довідці під питанням. Крім того зазначено, що особа постійно отримує підтримуюче лікування амбулаторно та стаціонарно з приводу таких хвороб як хронічний холецисто - панкреатит, хронічна анемія лехкого ступеню. Яким закладом видана довідка від 21.07.2016 р. взагалі не зрозуміло, так як назва закладу у довідці записана грузинською та англійською мовами, довідка також підписана не лікарем психіатром, а невідомо якого закладу - генеральним директором на ім`я ОСОБА_12 , що позбавляє слідчого суддю всебічно і повно дослідити наданий документ та надати йому належну оцінку.
Отже, факт розладу психічної діяльності чи психічної хвороби встановлюється лише відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи. Тільки за наявності якого слідчим суддею може бути змінений запобіжний захід у вигляді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
На момент розгляду заявленого клопотання відсутні докази які підтверджують, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, чи особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відсутні аргументи та докази зі сторони прокурора, що позбавляє його самого чи слідчого по даному кримінальному провадженню можливості самостійно провести експертизу амбулаторно, на підставі постанови від 05.12.2016 р. з якої вбачається, що прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_2 у кримінальному провадженні 0001343 призначено комплексну судово-психіатричну експертизу для вирішення в тому числі питання "чи потребує ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру?" яке вказано у постанові.
З огляду на ці обставини слідчий суддя вважає необхідним відмовити в клопотанні прокурора про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи.
Керуючись 92-94 КК України ст.ст. 184, 505-509, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
У задоволенні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області молодшого радника юстиції ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя
Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1