УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/255/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 5100 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами
До покарання за даним вироком приєднано покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.04.2015 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків - 1 рік обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік зі сплатою штрафу в розмірі 5100 грн.
Вироки виконувати самостійно.
Речові докази: автомобіль ВАЗ?2101 р.н. НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_10 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на його користь 26 953,52 грн. матеріальної шкоди та 40 000 грн. моральної шкоди.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 19.12.2015 року ОСОБА_7 близько 15 год. 45 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував без посвідчення водія, якого не має зовсім, технічно справним автомобілем ЗАЗ?2101 р.н. НОМЕР_1 по вул. Лубчицькій в м. Новоград-Волинський в напрямку вул. Житомирської.
Керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 в порушення вимог п. 2.3 б), п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року був неуважним, не вибрав на вказаній ділянці вулиці безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а також перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини, де на правому узбіччі вчинив зіткнення із автобусною зупинкою, на якій перебували пішоходи.
Порушення водієм автомобіля ВАЗ?2101 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п. 2.3 б), п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів лівої лопатки в ділянці ості, клювоподібного відростка, суглобного відростка, перелома заднього відростка 2?го ребра зліва зі зміщенням, забою лівої легені із лівобічним гідро гемотораксом, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 23 від 19.01.2015 року належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст.286 КК України, зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахував, що він вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України під час іспитового строку.
Вказує, що ОСОБА_7 не маючи посвідчення водія, перебував в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля та вчинив дорожньо-транспортну пригоду внаслідок якої потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, моральні страждання та матеріальні збитки.
Також, вважає, що суд не падав належну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_9 який наполягав на призначенні суворого покарання для ОСОБА_7 .
Вказує, що призначаючи покарання у виді штрафу судом зазначено, що ОСОБА_11 має мінливі заробітки, при цьому жодним із документів наявних в матеріалах кримінальної справи це не підтверджено.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання 2 (два) роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.04.2015 року та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та взяти його під варту з зали суду. В решті просить вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , просив вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Про те, до завершення апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_9 відмовився від своєї апеляційної скарги, а тому суд апеляційної інстанції вказану апеляційну скаргу не перевіряє.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, заперечення потерпілого, захисника та обвинуваченого, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними і ніким із апелянтів не оспорюються.
Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом статті 71 КК України та відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
У разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Суд першої інстанції вимог ст. 71 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного суду України не дотримався та за злочин вчинений ОСОБА_7 , в період іспитового строку, призначаючи покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України повторно застосував звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Не може колегія суддів погодитись і з видом призначеного ОСОБА_7 покарання за новий злочин, оскільки призначаючи обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке є найменш суворим видом покарання за санкцією ч.1 ст. 286 КК України, суд в повній мірі не врахував, що даний злочин він вчинив в період іспитового строку, в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом та через незначний час після засудження за аналогічний злочин, що на думку колегії суддів вказує про те, що ОСОБА_7 будь-яких висновків для себе не зробив та свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним злочину.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України необхідно призначити більш суворе покарання ніж штраф, у виді обмеження волі та остаточне покарання у відповідності до ст. 71 КК України частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи, що вчинений злочин є необережним, щире каяття обвинуваченого, відшкодування ним шкоди потерпілому та думку останнього висловлену в апеляційному суді про відмову від своєї апеляційної скарги, задовільну характеристику, поганий стан здоров`я (гепатит) колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі ближче до мінімальної межі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок підлягає скасуванню, а допущена помилка виправленню шляхом ухвалення нового вироку в частині призначеного покарання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у справі задовольнити частково.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Постановити новий вирок яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання 1 (один) рік 4(чотири) місяці обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.04.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.
Початок строку покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: