Ухвала
іменем україни
22 серпня2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000804 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Галицького районного суду міста Львова від 20 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Згідно з вироком ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 18 березня 2013 року близько 04 години 30 хвилин, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , за попередньою змовою групою осіб вчинили напад на потерпілого ОСОБА_9 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, в ході якого заволоділи грошовими коштами потерпілого на загальну суму 3040 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без зміни.

У касаційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особам засуджених внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, положення статтей 69, 75 КК щодо засуджених застосовані неправильно, що призвело до м`якості призначеного їм покарання та необґрунтованого звільнення від його відбування. Вказані доводи не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який в порушення вимог ст. 419 КПК без наведення достатніх мотивів прийнятого рішення безпідставно залишив вирок суду першої інстанції у відповідній частині без зміни, чим істотно порушив кримінальний процесуальний закон.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 подала заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали апеляційного суду, просить залишити її без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі й запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, призначаючи засудженим покарання за ч. 2 ст. 187 КК, суд послався на те, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно; ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК не має судимості, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, проживає з матір`ю пенсійного віку інвалідом 3-ї групи. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття засуджених та добровільне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди.

Разом з тим, суд в достатній мірі не врахував, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК, відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких. У результаті нападу, окрім незаконного заволодіння майном ОСОБА_9 , потерпілому нанесено побої та зламано ніс. Також, при врахуванні даних про особи засуджених судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_6 свою вину визнав лише частково, що викликає сумніви у щирості його розкаяння, а ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК хоча й вважається таким, що не має судимості, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів проти власності.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

На думку колегії суддів, обставини, на які суд послався у вироку, в даному випадку не можуть вважатися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженими умисного тяжкого корисливого злочину.

Отже, висновок суду про призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК, не ґрунтується на вимогах закону і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК.

Щодо застосування положень ст. 75 КК, то у вироку взагалі відсутні мотиви, на підставі яких суд дійшов висновку про можливість виправлення засуджених без відбування покарання з випробуванням. З огляду на це, а також на санкцію ч. 2 ст. 187 КК, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років (від 7 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна), положення ст. 75 КК в частині звільнення засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням також застосовані неправильно.

Переглядаючи вирок за апеляцією прокурора в частині призначеного засудженим покарання, апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив та необґрунтовано залишив вирок без зміни.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене і, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особи винних, призначення засудженим покарання із застосуванням положень статтей 69, 75 КК слід вважати м`яким.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3