АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 766/8095/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/310/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

потерпілої: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0002916 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2016 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пчілка, Генічеського району, Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-07.05.1982 року Генічеським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 206, ст. 100 КК України (1960 року) до 3 (трьох) років 06 (шести) місяців позбавлення волі;

-19.03.1985 року Коломийським міськрайоним судом Івано Франківської області за ч. 2 ст. 183-3, ст. 43 КК України (1960 року) до 4 (чотирьох) років 12 (дванадцяти) днів позбавлення волі;

-26.08.1985 року Шевченківським районним судом м. Львова за ст. 17, ч. 1 ст. 183 КК України (1960 року) до 6 (шести) років 06 (шести) місяців позбавлення волі;

-31.01.1997 року Суворовським районним судом м. Херсона за ст.17, ст. 19, ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 5 (п`яти) років, із застосуванням ст. 45 КК України (1960 року) звільнений від покарання з іспитовим строком 2 (два) роки;

-29.10.1998 року Білозерським районним судом Херсонської області за ст. 17, ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК України (1960 року) до 6 (шести) років позбавлення волі;

-01.03.2006 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 (трьох) років 06 (шести) місяців позбавлені волі;

-09.07.2009 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 309 ч.1, 71, 72 ч. 4 КК України до 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-27.10.2010 року Першотравневим районним судом Донецької області за ст.185 ч.3 КК України до 7 (семи) років 06 місяців позбавлення волі;

-18.02.2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва, за ст. 15 ч.3, ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 185 КК України. Призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. В строк відбування покарання зараховано попереднє ув`язнення з 10.06.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 02.06.2016 року в період часу з 09.00 год. до 11.00 год., переслідуючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисних спонукань, таємно, шляхом пошкодження замка двері, проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 35 110,08 грн.

Крім того, він же, 10.06.2016 року в період часу з 07.50год. до 11.40 год., переслідуючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисних спонукань, таємно, шляхом пошкодження замка двері, проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки викрав майно, належне ОСОБА_10 на загальну суму 14 184,89 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити вирок в частині призначеного покарання. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд при призначенні покарання не в достатній мірі врахував відомості про його особу, оскільки він свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, є особою похилого віку

Вислухавши суддю-доповідача; прокурора та потерпілу ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, дії обвинуваченого кваліфіковані за ст. 185 ч.3 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дії обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.

При призначенні покарання, суд в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив тяжкі корисні злочини у період непогашеної судимості за аналогічні злочини, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, встановив відсутність обставин, що б пом`якшували або обтяжували покарання і призначив обвинуваченому законне та справедливе покарання в межах санкції ст. 185 ч. 3 КК у виді позбавлення волі, яке є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, похилого віку обвинуваченого колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

Так, при віднесенні активного сприяння у розкритті злочину до обставин, що пом`якшують покарання судам слід ретельно вивчати поведінку обвинуваченого, яка вказувала б на те, що за його сприяння розслідування злочину було поліпшено. Судам у такому випадку слід належним чином обґрунтовувати своє рішення про те, що обвинувачений надавав органам досудового слідства будь-яку допомогу в установленні невідомих їм обставин справи.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції по підозрі у вчиненні злочинів, визнавальні свідчення дав під тиском зібраних доказів, які викривали його у вчиненні злочинів, частина викраденого майна була видана ОСОБА_11 - особою якій це майно передав ОСОБА_8 , а частина вилучена у ОСОБА_8 під час його затримання при проведенні огляду, тому апелянтом не мотивовано - в чому саме виражалось його активне сприяння у розкритті злочину, яку саме допомогу він надавав органам досудового слідства.

Особою похилого віку визнаються чоловіки віком понад 60 років.

На момент вчинення злочинів ОСОБА_8 виповнилось 55 років, отже він не є особою похилого віку, тому його твердження про це в апеляційній скарзі є безпідставним.

Щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

При вирішенні питання, чи є розкаяння винного щирим, судді повинні керуватися як суб`єктивним, внутрішнім переконанням, так і доказами, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи, що ОСОБА_12 має чисельні непогашені судимості за вчинення тяжких корисних злочинів, і через незначний проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком вчинив ще два тяжких корисних злочини, що свідчить про негативну спрямованість особистості та систематичність злочинної діяльності, заподіяну злочинами шкоду не відшкодував, а також з огляду на кількість та вартість викраденого майна, суд першої інстанції обґрунтовано не встановив щирого каяття обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Виходячи з наведеного, підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання, як того просить апелянт колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог , передбачених КПК України.
Дії обвинуваченого, як встановила колегія суддів, кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в апеляційній скарзі не заперечуються, колегія суддів не перевіряє.
Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Як вбачається з вироку, наведені роз`яснення Пленуму, вимоги ст.ст.128, 129, 374 КПК України, при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 судом було проігноровано.
Так, суд розглянув позовну заяву потерпілої ОСОБА_7 яка не відповідає вимогам ЦПК України, та жодним чином не мотивував свого рішення в цій частині.
Зокрема, суд у вироку встановив, що вартість викрадених у ОСОБА_7 речей відповідно до обвинувального акту складає 35 110 грн. 08 коп.
Разом з цим, в позовній заяві (а.п. 12) потерпіла висуває вимоги про відшкодування вартості викрадених речей на суму, що майже вдвічі перевищує встановлений розмір - 55 713 грн., що знаходиться поза межами пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Задовольняючи позовну заяву у повному обсязі суд не звернув увагу на вказану обставину.
Судом також не звернуто увагу на те, що частина викрадених речей, зокрема 2 браслети з перлин, біжутерія, 4 ланцюжки з срібла були повернуті потерпілій (а.п. 33).
Крім того, потерпілою висуваються вимоги про відшкодування вартості нових дверей замість пошкоджених та їх монтаж на суму відповідно 6700 та 500 грн., однак будь-яких доказів (чеків, квитанцій, тощо), які б обґрунтовували саме ці суми позовних вимог, до позову не додано.
Вирок суду взагалі не містить правових підстав для задоволення позову; обґрунтування розміру стягнутої шкоди, в тому числі й моральної, з посиланням на докази, в мотивувальній частині вироку відсутнє. Факт визнання обвинуваченим цивільного позову не позбавляє суд обов`язку дотримуватись загальних засад судочинства щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.370,128,129,374 КПК України є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне судове рішення в частині вирішення цивільного позову.
Отже, з врахуванням наявності передбачених ст.412 КПК України підстав для скасування судового рішення, по справі слід призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в частині розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи зазначене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 3 ч.1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, ст. 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2016 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати і призначити новий судовий розгляд позову ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_8 покарання за цим вироком, термін попереднього ув`язнення з 30.09.2016 по 20.04.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: (три підписи)
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_2