Справа № 127/8831/14-к Провадження №11-кп/772/177/2017
Категорія: крим. Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20

представника потерпілих: ОСОБА_21

розглянула 04 травня 2017 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000119 за апеляційними скаргами прокурора, адвоката ОСОБА_22 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , самих обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та потерпілих на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Жмеринка Вінницької області, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, маючої неповнолітню дитину, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

засуджено за ч.3 ст.190 КК України до шести років позбавлення волі;

За ч.4 ст.190 КК України до одинадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді одинадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави.

За ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю її вину у вчиненні злочину.

За ч.1 ст.358 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину.

ОСОБА_6 за ч.4 ст.358 КК України виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

засуджено за ч.3 ст.190 КК України до шести років позбавлення волі.

За ч.4 ст.190 КК України до дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях процесуальні витрати на проведення експертиз в загальній сумі дві тисячі чотириста сорок дев`ять гривень в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 двісті п`ятдесят п`ять тисяч триста дев`ятнадцять гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та сто шістдесят дві гривень 40 копійок судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_23 та ОСОБА_24 задоволено повністю. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_23 та ОСОБА_24 триста тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят три гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та двісті сорок три гривні 60 копійок судових витрат.

Цивільний позов ОСОБА_16 задоволено повністю. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_16 двісті п`ятдесят шість тисяч двісті двадцять шість гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та двісті сорок три гривні 60 копійок судових витрат.

Цивільний позов ОСОБА_25 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_25 сто сімдесят чотири тисячі сімсот гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та дев`яносто сім гривень 44 копійки судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_26 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_26 сто сімдесят чотири тисячі сімсот гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та сто двадцять гривень судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_17 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_17 двісті тридцять дві тисячі дев`ятсот тридцять три гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та дев`яносто сім гривень 44 копійки судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 чотириста сорок одну тисячу шість гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та сто двадцять гривень судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_27 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_27 триста десять тисяч двісті шістдесят шість гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та сто шістдесят дві гривні 40 копійок судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_28 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_28 триста сім тисяч п`ятсот сорок чотири гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та сто шістдесят дві гривні 40 копійок судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 двісті сімдесят дві тисячі двісті шістдесят чотири гривні 25 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та дев`яносто сім гривень 44 копійки судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_19 задоволено повністю. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_19 сто вісімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят одну гривню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_15 задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 чотириста одинадцять тисяч п`ятдесят чотири гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, двадцять тисяч гривень моральної шкоди та сто шістдесят дві гривні 40 копійок витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_18 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_18 триста двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві гривень відшкодування майнової шкоди. Позов в частині відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

За участю прокурора: ОСОБА_29

В С Т А Н О В И В :
Прокурор в своїй апеляційній скарзі із доповненнями просив вирок суду в частині виправдання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.1, 4 ст.358 КК України скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В ній містилося також прохання про допит свідків та призначення максимального покарання обом обвинуваченим за скоєння длочинів.
В апеляційних скаргах потерпілих ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_31 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 ставиться питання про постановлення нового вироку із призначенням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 максимального покарання в межах санкції ч.3, 4 ст.190 КК України.
В апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 ставиться питання про скасування вироку суду, закриття провадження за відсутності в її діях складу злочинів за ч.3, 4 ст.190 КК України та відмовленні в задоволенні цивільних позовів потерпілих, виходячи із неповноти судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, посилаючись, що суд не взяв до уваги її покази щодо невчинення шахрайських дій відносно потерпілих та відсутності інших доказів стосовно її доведеності в шахрайстві. ОСОБА_6 також вказувала на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, необгрунтовану кваліфікацію її дій за ч.4, а не ч.3 ст.190 КК України, незаконне засудження за епізодами ОСОБА_28 , ОСОБА_32 і ОСОБА_33 , істотні порушення КПК при продовженні строку тримання під вартою, фальсифікацію доказів, пов`язаних зі зміною повідомленої підозри, порушення її права на захист під час судового розгляду, порушення вимог КПК при фіксуванні судового процесу та при винесенні окремої ухвали.
Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 містить прохання про скасування вироку суду і закриття кримінального провадження за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3, 4 ст.190, ч.1, 4 ст.358 КК України із-за неповноти судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог КПК та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність із посиланням на недотримання норм закону при фіксуванні судового процесу, зокрема відсутності показів потерпілої ОСОБА_28 та нечітких аудіозаписів показів свідків та відсутність достовірних і допустимих доказів вини ОСОБА_6 .
Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 зводиться до прохання про скасування вироку суду і закриття кримінального провадження в зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3, 4 ст.190 КК України, зазначивши, що обвинуваченою ОСОБА_6 надавались лише інформаційні послуги ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та іншим потерпілим про наявність у власності ОСОБА_34 квартир, передаючи йму кошти за квартири від потерпілих, що ОСОБА_35 , ОСОБА_28 і ОСОБА_36 були ініціаторами угод при реалізації квартир. Адвокат в своїй апеляційній скарзі також вказував на незаконне засудження ОСОБА_6 за епізодом від 27.12.2012 року щодо потерпілої ОСОБА_28 . Відсутність умислу в діях обвинуваченої на думку адвоката є підставою до закриття кримінального провадження і в частині її засудження за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, оскільки вона не намагалась заволодіти коштами потерпілих ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 .
Істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону адвокат також просив визнати нерозкриття у вироку об`єктивної сторони злочинів ОСОБА_6 та їх фактичних обставин, відсутність оцінки всім доказам та порушеннях закону пов`язаних із неврученням ОСОБА_6 і її захисникам повідомлень про зміну раніше повідомленої підозри, що міститься у кримінальному провадженні у виді фотокопії, датованої 23.04.2014 року, що тягне за собою скасування вироку суду. Адвокат також вказував на суворість і невідповідність призначеного обвинуваченій покарання, неврахування обставин, що могли би вплинути на його пом`якшення.
Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вказував на невідповідність призначеного йому покарання нормам ст.ст.65, 75 КК України внаслідок суворості, неврахування всіх обставин, що впливають на строк покарання, невідповідність показів, свідків і потерпілих, даних в суді та зазначених у вироку, відсутність на аудіозапису показів потерпілої ОСОБА_28 та наявність цивільно-правових стосунків із потерпілими, які не передбачають кримінальної відповідальності. А тому він просив повернути кримінальне провадження на новий судовий розгляд.
Його адвокат ОСОБА_22 в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказував на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону оскільки обвинувачення грунтується на припущеннях і неналежних доказах.
Визнавши, що судом обґрунтовано встановлено, що обвинувачений отримував кошти від потерпілих, як сторона договірних відносин, проте вважає, що такі дії не містять складу злочину за ст.190 КК України, оскільки він нічого не вчиняв характерного для шахрайства та не мав від цього користі, а обізнаність ОСОБА_7 від дружини ОСОБА_6 про реалізацію квартир для ОСОБА_34 не передбачає кримінальної відповідальності, в зв`язку з чим він просив вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати і закрити провадження по справі.
Перед початком апеляційного розгляду Народний депутат України ОСОБА_42 звернулася до суду із клопотанням про передачу ОСОБА_6 під її особисте поручительство, посилаючись на позитивні характеристики, стан здоров`я доньки самої обвинуваченої та перше притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_42 , захисники і обвинувачені просили про вирішення зазначеного клопотання і їхніх прохань щодо зміни запобіжного заходу при прийнятті рішення по суті.
Крім того, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 подали заяви про застосування до них Закону України від 08.04.2014 року «Про амністію у 2014 року».
Обвинувачені визнані винними та засуджені за те, що в період часу з листопада 2011 року по травень 2012 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою заволодіння грошовими коштами у великих розмірах шляхом обману, схилили ОСОБА_19 до сплати їм грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
17.11.2011 року в м. Вінниця ОСОБА_19 передала ОСОБА_6 5000 доларів США в якості оплати за вищевказану квартиру. В травні 2012 року за місцем проживання ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_4 , остання передала ОСОБА_7 та ОСОБА_6 решту коштів в сумі 11000 доларів США в якості оплати за цю ж квартиру. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 достовірно знали, що ними чи іншими особами передача ОСОБА_19 майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , виконуватися не буде.
Таким чином, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 заволоділи шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_19 в сумі 16000 доларів США, що станом на час вчинення злочину згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 127835 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдали потерпілій ОСОБА_19 матеріальної шкоди на суму 127835 грн., що у понад 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
Крім цього, в період часу з листопада 2012 року по грудень 2012 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою заволодіння грошовими коштами у великих розмірах шляхом обману, схилили ОСОБА_15 до сплати їм грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .
На початку грудня 2012 року в приміщенні ПП «Антей», що за адресою: м. Вінниця вул. Соборна, 53, ОСОБА_15 передала ОСОБА_6 20000 доларів США в якості оплати за вказану квартиру. 18.12.2012 року в приміщенні ПП «Антей», що за вищевказаною адресою, ОСОБА_15 передала ОСОБА_7 решту коштів в сумі 15000 доларів США в якості оплати за цю ж квартиру. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 достовірно знали, що ними чи іншими особами передача потерпілій майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , виконуватися не буде.
Таким чином, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 повторно шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 35000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 279755 грн. та завдали потерпілій ОСОБА_15 матеріальної шкоди на суму 279755 грн., що в 521 раз перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
Крім цього, з вересня 2012 року по березень 2013 року, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_6 особисто надавали потерпілим заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договори про відступлення майнових прав та гарантійні листи, достовірно знаючи, що ними та іншими особами умови договорів щодо передачі потерпілим майнових прав на квартири в будинку АДРЕСА_6 виконуватися не будуть. Діючи умисно, з єдиним злочинним наміром, з корисливих спонукань, шляхом обману, ОСОБА_7 у співучасті з ОСОБА_6 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 у особливо великих розмірах на загальну суму 599475 грн, оскільки вказана сума більше ніж в 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімумів доходів громадян та ОСОБА_6 , у співучасті із ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також діючи самостійно заволоділа коштами потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в особливо великих розмірах на загальну суму 2679838,3 грн. за наступних обставин.
Для реалізації злочинних намірів, за домовленістю з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 умовив особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи спільно з ними, схилити потерпілих до сплати грошових коштів під вигаданим приводом відступлення на їх користь майнових прав на квартири, які, в дійсності ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 , ні особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не належали, про що останнім було достовірно відомо. При цьому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, мав обманути потерпілих, повідомивши їм, що він є ОСОБА_43 , та йому належать майнові права на квартири в будинку АДРЕСА_6 , що не відповідало дійсності, які він відступить потерпілим за грошову винагороду. Крім цього, згідно досягнутої злочинної змови у разі відсутності у м. Вінниця особи, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження, її повинен був замінити ОСОБА_7 , який, у такому разі, мав виконати всі вищеописані дії, а також, у разі відсутності ОСОБА_6 у м. Вінниця, мав також отримувати грошові кошти від потерпілих.
Реалізовуючи даний злочинний умисел, 15.09.2012 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою заволодіння грошовими коштами громадян у великих розмірах шляхом обману, прибула разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, до офісного приміщення ПП «Антей», розташованому за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 53. В даному приміщенні особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, видаючи себе за ОСОБА_44 , разом із ОСОБА_6 схилили ОСОБА_12 і ОСОБА_11 до сплати їм грошових коштів під вигаданим приводом передачі на користь останніх майнових прав на квартири в будинку АДРЕСА_6 . При цьому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_6 достовірно знали, що дані майнові права їм не належать.
Цього ж дня ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження і ОСОБА_7 надала ОСОБА_12 заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 15/9-12 про відступлення майнових прав від 15.09.2012 року та гарантійний лист від 15.09.2012 року, достовірно знаючи, що ними чи іншими особами не буде здійснено передачу ОСОБА_12 майнових прав на квартиру АДРЕСА_7 , а повідомлена йому інформація є неправдивою. Після підписання ОСОБА_12 документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_12 гроші в сумі 19000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 151 867 грн. Заволодівши даними грошовими коштами, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, розпорядились ними на власний розсуд, завдали потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 151 867 грн., що в 283 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
17.09.2012 року ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, з метою заволодіння грошовими коштами громадян у великих розмірах шляхом обману, прибув до офісного приміщення агентства нерухомості ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53), де надав ОСОБА_11 , яку перед цим ОСОБА_6 і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, схилили до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_8 , заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 17/9-12 про відступлення майнових прав від 17.09.2012 року та гарантійний лист від 17.09.2012року. При цьому ОСОБА_7 достовірно знав, що ним та іншими особами передача ОСОБА_11 майнових прав на вищевказану квартиру виконуватися не буде, а повідомлена їй інформація є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_11 передала ОСОБА_7 гроші в сумі 28000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 223 804 грн. Заволодівши даними грошовими коштами, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, розпорядились ними на власний розсуд, завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 223804 грн., що в 417 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
25.09.2012 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_13 до сплати їй грошових коштів під вигаданим приводом передачі йому майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 , без наміру виконувати дане зобов`язання. Отримавши згоду ОСОБА_13 , ОСОБА_6 надала останньому заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 25/9-12А про відступлення майнових прав від 25.09.2012 року та гарантійний лист від 25.09.2012 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами не буде здійснюватися передача ОСОБА_13 майнових прав на вищевказану квартиру. Після підписання ОСОБА_13 наданих нею документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_13 гроші в сумі 22 000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 175 846 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 175846 грн., що в 327 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
15.10.2012 року ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, направленою на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, прибули до офісного приміщення ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53). В даному приміщенні ОСОБА_7 , видаючи себе за ОСОБА_44 , разом із ОСОБА_6 схилили ОСОБА_18 до сплати їм грошових коштів під вигаданим приводом передачі на його користь майнових прав на квартиру АДРЕСА_10 . Отримавши згоду ОСОБА_18 , ОСОБА_6 надала останньому заздалегідь підготовлені для вчинення злочину документи - договір № 15/10-12А про відступлення майнових прав від 15.10.2012 року та гарантійний лист від 15.10.2012 року, достовірно знаючи, що нею та іншими особами не буде здійснюватися передача ОСОБА_18 майнових прав на вищевказану квартиру, а повідомлена потерпілому інформація є неправдивою. Після підписання наданих документів, ОСОБА_18 передав ОСОБА_6 гроші в сумі 28000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 223 804 грн. Заволодівши даними коштами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розпорядились ними на власний розсуд, завдали потерпілому ОСОБА_18 матеріальної шкоди на суму 223 804 грн., що в 417 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
03.12.2012 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_14 до сплати грошових коштів з умовою передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_11 , без наміру виконувати дане зобов`язання. Отримавши згоду ОСОБА_14 , ОСОБА_6 надала останній заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 3/12-12А про відступлення майнових прав від 03.12.2012 року та гарантійний лист від 03.12.2012 року. Пр. цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_14 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила, є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_14 передала ОСОБА_6 гроші в сумі 8000 євро, 5000 доларів США та 39965 грн., що станом на час вчинення злочину згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 83037,68 грн. та 86289,32 грн. відповідно. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 209292 грн., що в 390 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
21.12.2012 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_45 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_12 . Отримавши згоду ОСОБА_32 , ОСОБА_6 надала останній заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 21/12-12А про відступлення майнових прав від 21.12.2012 року та гарантійний лист від 21.12.2012 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_46 майнових прав на вищевказану квартиру здвцснюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила, є непрвдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_32 гроші в сумі 26500 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 211814,50 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілій ОСОБА_46 матеріальної шкоди на суму 211814,50 грн., що в 394 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
27.12.2012 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_28 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_13 . Отримавши згоду ОСОБА_28 , ОСОБА_6 надала останній заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 27/12-12А про відступлення майнових прав від 27.12.2012 року та гарантійний лист від 15.10.2012 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_28 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_28 гроші в сумі 26500 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 211814,50 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілій ОСОБА_28 матеріальної шкоди на суму 211814,50 грн., що в 394 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
29.12.2012 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_20 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі йому майнових прав на квартиру АДРЕСА_14 . Отримавши згоду ОСОБА_20 , ОСОБА_6 надала останньому заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 29/11-12А про відступлення майнових прав від 29.10.2012 року та гарантійний лист від 15.10.2012 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_20 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде, а інформація, що вона повідомила, є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_20 гроші в сумі 9000 доларів США, 2000 євро та 12000,00 грн., що станом на час вчинення злочину згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 71937,00 грн. та 21074,34 грн. відповідно. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілому ОСОБА_20 матеріальної шкоди на загальну суму 105011,34 грн., що в 195 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
31.12.2012 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_27 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_15 . Отримавши згоду ОСОБА_27 , ОСОБА_6 надала останній заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 31/12-12А про відступлення майнових прав від 31.12.2012 року та гарантійний лист від 15.10.2012 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_27 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила, є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_27 гроші в сумі 26640 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 212933,52 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілій ОСОБА_27 матеріальної шкоди на суму 212933,52 грн., що в 396 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
04.01.2013 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_12 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі йому майнових прав на квартиру в будинку АДРЕСА_6 . Отримавши згоду ОСОБА_12 , ОСОБА_6 надала останньому заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 04/01-13 про відступлення майнових прав від 04.01.2013 року та гарантійний лист від 04.01.2013 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_12 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_12 гроші в сумі 19000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 151867,00 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 151867,00 грн., що в 264 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
16.01.2013 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_17 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_16 . Отримавши згоду ОСОБА_17 , ОСОБА_6 надала останній заздалегідь підготовлені для вчинення злочину документи - договір № 16/01-13 А про відступлення майнових прав від 16.01.2013 року та гарантійний лист від 16.01.2013 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_17 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила є неравдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_17 гроші в сумі 20000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 159860,00 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілій ОСОБА_17 матеріальної шкоди на суму 159 860,00 грн., що в 278 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
19.01.2013 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_26 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі йому майнових прав на квартиру АДРЕСА_11 . Отримавши згоду ОСОБА_26 , ОСОБА_6 надала останньому заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 19/01-13 про відступлення майнових прав від 19.01.2013 року та гарантійний лист від 19.01.2013 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_26 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила, є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_26 гроші в сумі 15000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 119895,00 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілому ОСОБА_26 матеріальної шкоди на суму 119895,00 грн., що в 209 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
23.01.2013 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_25 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 . Отримавши згоду ОСОБА_25 , ОСОБА_6 надала останній заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 23/01-13А про відступлення майнових прав від 23.01.2013 року та гарантійний лист від 23.01.2013 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_25 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила, є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_25 гроші в сумі 15000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 119895 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілій ОСОБА_25 матеріальної шкоди на суму 119895 грн., що в 209 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
26.01.2013 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_16 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їй майнових прав на квартиру АДРЕСА_18 . Отримавши згоду ОСОБА_16 , ОСОБА_6 надала останній заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 26/01-13А про відступлення майнових прав від 26.01.2013 року та гарантійний лист від 26.01.2013 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_16 майнових прав на вищевказану квартиру здійнюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила, є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_16 гроші в сумі 22000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 175846,00 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілій ОСОБА_16 матеріальної шкоди на суму 175 846 грн., що в 306 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
26.02.2013 року ОСОБА_6 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) схилила ОСОБА_24 та ОСОБА_23 до сплати грошових коштів під вигаданим приводом передачі їм майнових прав на квартиру АДРЕСА_19 . Отримавши згоду потерпілого, ОСОБА_6 надала ОСОБА_24 підготовлений для вчинення злочину договір по наміри від 26.02.2013 року. Після підписанням ОСОБА_24 вказаного договору ОСОБА_6 отримала від нього грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 15986 грн.
Після цього, ОСОБА_6 , з метою реалізації злочинного умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , 05.03.2013 року вдруге зустрілася з останніми у вказаному вище офісному приміщенні ПП «Антей», де надала ОСОБА_23 заздалегідь підготовлені для вчинення злочину договір № 05/03-13А про відступлення майнових прав від 05.03.2013 року та гарантійний лист від 05.03.2013 року. При цьому ОСОБА_6 достовірно знала, що нею та іншими особами передача ОСОБА_23 майнових прав на вищевказану квартиру здійснюватися не буде, а інформація, яку вона повідомила, є неправдивою. Після підписання документів, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_23 гроші в сумі 27000 доларів США, що станом на час вчинення злочину відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 215811 грн. Заволодівши вищевказаними коштами, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, завдала потерпілим ОСОБА_23 та ОСОБА_24 матеріальної шкоди на загальну суму 231 797 грн., що в 404 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Крім того, ОСОБА_6 також обвинувачувалася досудовим слідством у тому, що вона 26.02.2013 р. в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул.. Соборна, 53) підробила договір про наміри від 26.02.2013 р. між ОСОБА_47 та ОСОБА_24 , власноручно підписавши даний документ замість ОСОБА_34 , після чого використала даний документ, надавши його ОСОБА_24 , щоб отримати від нього грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.02.2013 р. було еквівалентно 15986,0 грн. Такі дії ОСОБА_6 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою.
Крім цього, досудовим слідством ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувалися в тому, що вони з січня 2013 року по квітень 2013 року, діючи за попередньою змовою між собою та ОСОБА_48 , умисно, з єдиним злочинним наміром, повторно, з корисливих спонукань, шляхом обману намагалась заволоділи грошовими коштами громадян з умовою передачі їм майнових прав на квартири в будинку АДРЕСА_6 .
Для цього з січня 2013 року по квітень 2013 року ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_48 , за допомогою директора агентства нерухомості «Добриня і Ко» ОСОБА_49 , яка не була обізнана про їх злочині наміри, схиляли ОСОБА_50 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_51 до придбання у них квартир в будинку АДРЕСА_6 під виглядом відступлення на користь даних осіб майнових прав на квартири, які, в дійсності ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_52 не належали, про що останнім було достовірно відомо, вводячи при цьому потерпілих в оману, повідомляючи їм, що ОСОБА_7 є продавцем квартир на ім`я ОСОБА_53 , а ОСОБА_54 - продавцем квартир на ім`я ОСОБА_55 , яким належать майнові права на квартири в будинку АДРЕСА_6 , що не відповідало дійсності.
Так, в січні 2013 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 і ОСОБА_48 , з метою заволодіння грошовими коштами громадян у великих розмірах шляхом обману, прибула разом із ОСОБА_7 до офісного приміщення агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_20 ), де, ОСОБА_7 , видаючи себе за ОСОБА_53 , спільно з ОСОБА_6 схиляв ОСОБА_40 до придбання у них квартири в будинку АДРЕСА_6 під виглядом відступлення на користь ОСОБА_40 майнових прав на квартиру, які, в дійсності, ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_52 не належали. Проте, у зв`язку із відмовою ОСОБА_40 купувати квартиру, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_48 злочин до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі.
Після цього, в березні 2013 року ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 і ОСОБА_48 , з метою заволодіння грошовими коштами громадян у великих розмірах шляхом обману, прибула до офісного приміщення агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_20 ), де схиляла ОСОБА_50 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , до придбання у неї квартир в будинку АДРЕСА_6 під виглядом відступлення на користь даних осіб майнових прав на квартири, які, в дійсності, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_52 не належали. Проте, у зв`язку із відмовою ОСОБА_56 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 купувати квартиру, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_48 злочин до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі.
Після цього, на початку квітня 2013 року ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 і ОСОБА_48 , з метою заволодіння грошовими коштами громадян у великих розмірах шляхом обману, разом із ОСОБА_48 прибула до офісного приміщення агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_20 ), де спільно з ОСОБА_48 , видаючи його за ОСОБА_57 , схиляли ОСОБА_51 до придбання у них п`яти квартир в будинку АДРЕСА_6 за кошти в сумі 100 000 доларів США (що до офіційного курсу НБУ еквівалентно 799 300 грн.) під виглядом відступлення на його користь майнових прав на квартири, які, в дійсності, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_52 не належали, намагаючись заподіяти ОСОБА_58 значної матеріальної шкоди в сумі 799 300 грн., що в 1 487 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та становить великий розмір. Проте, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 і ОСОБА_48 злочин до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі.
Такі дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, у особливо великих розмірах.
Крім цього, досудовим слідством ОСОБА_6 обвинувачувалася у тому, що з вересня 2012 року по березень 2013 року вона для заволодіння шляхом обману коштами громадян використовувала завідомо підроблені документи - договори про відступлення майнових прав щодо передачі потерпілим майнових прав на квартири в будинку АДРЕСА_6 та відповідні гарантійні листи.
Так, 15.09.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» (м. Вінниця, вул. Соборна, 53) ОСОБА_6 надала ОСОБА_12 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 15/9-12 про відступлення майнових прав від 15.09.2012 та гарантійний лист від 15.09.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_12 майнових прав на квартиру АДРЕСА_7 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 25.09.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_13 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 25/9-12А про відступлення майнових прав від 25.09.2012 та гарантійний лист від 25.09.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_13 майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 15.10.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_18 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 15/10-12А про відступлення майнових прав від 15.10.2012 та гарантійний лист від 15.10.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_18 майнових прав на квартиру АДРЕСА_10 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 03.12.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_14 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 3/12-12А про відступлення майнових прав від 03.12.2012 та гарантійний лист від 03.12.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_14 майнових прав на квартиру АДРЕСА_11 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 21.12.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_46 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 21/12-12А про відступлення майнових прав від 21.12.2012 та гарантійний лист від 21.12.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_46 майнових прав на квартиру АДРЕСА_12 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 27.12.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_28 підроблені за невстановлених обставин документи договір № 27/12-12А про відступлення майнових прав від 27.12.2012 та гарантійний лист від 15.10.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_28 майнових прав на квартиру АДРЕСА_13 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 29.12.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_20 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 29/11-12А про відступлення майнових прав від 29.10.2012 та гарантійний лист від 15.10.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_20 майнових прав на квартиру АДРЕСА_14 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 31.12.2012 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_27 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 31/12-12А про відступлення майнових прав від 31.12.2012 та гарантійний лист від 15.10.2012, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_27 майнових прав на квартиру АДРЕСА_15 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 04.01.2013 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_12 підроблені за невстановлених обставин документи договір № 04/01-13 про відступлення майнових прав від 04.01.2013 та гарантійний лист від 04.01.2013, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_12 майнових прав на квартиру АДРЕСА_21 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 16.01.2013 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_17 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 16/01-13 А про відступлення майнових прав від 16.01.2013 та гарантійний лист від 16.01.2013, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_17 майнових прав на квартиру АДРЕСА_16 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 19.01.2013 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_26 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 19/01-13 про відступлення майнових прав від 19.01.2013 та гарантійний лист від 19.01.2013, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_26 майнових прав на квартиру АДРЕСА_11 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 23.01.2013 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_25 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 23/01-13А про відступлення майнових прав від 23.01.2013 та гарантійний лист від 23.01.2013, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_25 майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 26.01.2013 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_16 підроблені за невстановлених обставин документи - договір № 26/01-13А про відступлення майнових прав від 26.01.2013 та гарантійний лист від 26.01.2013, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_16 майнових прав на квартиру АДРЕСА_18 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Після цього, 26.02.2013 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_24 підроблений нею документ договір по наміри від 26.02.2013, а 05.03.2013 в офісному приміщенні ПП «Антей» ОСОБА_6 надала ОСОБА_23 підроблені за невстановлених обставин документи договір № 05/03-13А про відступлення майнових прав від 05.03.2013 та гарантійний лист від 05.03.2013, достовірно знаючи, що нею та іншими особами умови договору щодо передачі ОСОБА_23 майнових прав на квартиру АДРЕСА_19 виконуватися не будуть, використавши таким чином завідомо підроблені документи.
Такі дії ОСОБА_6 досудовим слідством кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.
Суд виправдав ОСОБА_7 і ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, оскільки обвинувачення, що вони спільно з ОСОБА_48 вчинили замах на шахрайство відносно ОСОБА_51 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 не знайшло свого підтвердження.
Так в обвинуваченні зазначено, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_48 схиляли зазначених вище осіб до придбання квартир в будинку АДРЕСА_6 , повідомляючи неправдиву інформацію, що ОСОБА_7 є продавцем квартир на ім`я ОСОБА_53 , а ОСОБА_54 продавцем на ім`я ОСОБА_55 , хоча в дійсності квартири не належали ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_59 , про те вони не змогли довести свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 відмовилися купляти квартири.
Суд визнав, що досудовим слідством не зібрано достатньо доказів щодо спроби вчинити вказані злочини обвинуваченими. Адже з об`єктивної сторони обвинуваченими не було вчинено всіх необхідних дій щодо обману потенційних покупців, оскільки обвинуваченим не вдалося переконати їх у можливості та необхідності передати кошти. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_61 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та ОСОБА_40 підшукували собі квартиру. З метою придбання житла вони зверталися в агентство нерухомості «Добриня і К0», але зібравши більше інформації, вирішили не купувати житло таким чином, оскільки боялися бути обманутими. Крім того свідки ОСОБА_40 та ОСОБА_61 взагалі не впізнали ОСОБА_6 в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_60 в судовому засіданні повідомив, що він дізнався про те, що квартири в будинку, який будувало належне йому підприємство, продають якісь люди вирішив перевірити цю інформацію та пішов в агентство. Тобто він не збирався купувати квартиру в ОСОБА_6 , оскільки знав, що вона не має жодного відношення до цих квартир, його метою було викриття шахраїв. Свідок ОСОБА_39 повідомила, що вона давала гроші в якості завдатку агентству «Добриня і Ко», а не ОСОБА_6 .
За таких обставин суд виправдав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в цій частині.
Місцевим судом також визнано, що не знайшло підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки в її діях по наданню договорів про відступлення майнових прав та гарантійних листів потерпілим відсутній склад цього злочину з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 надавала потерпілим договори та гарантійні листи, як документи, що підтверджують купівлю квартири.
Частиною 4 статті 358 КК України передбачено кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа. З диспозиції частини 1 цієї статті вбачається, що документом в розумінні законодавця є посвідчення, або документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків. Ті документи, що описані в обвинуваченні, та використання яких поставлено в провину ОСОБА_6 , не мають всіх необхідних реквізитів, щоб називатися документами в розумінні ст.358 КК України. Так з договорів не зрозуміло, в кого конкретно і які саме обов`язки виникли щодо надання покупцю квартири, оскільки не зазначено, на якій правовій підставі ЖБК «Теттра Буд» володіє правами на квартири в буд. АДРЕСА_6 та чи володіє ними взагалі. Крім того можливо говорити про підроблення підпису певної особи, але в договорах жодної фізичної особи з боку ЖБК «Теттра Буд» не зазначено, стоїть підпис невідомої особи. Такий договір не створює жодних прав та обов`язків, тому документом в розумінні ст. 358 КК України вважатися не може. Відповідно він не може бути підробленим та використаним як підроблений документ. Щодо гарантійного листа, який надавався ОСОБА_6 до кожного такого договору, то з ним аналогічна ситуація. Фактично всі ці так звані документи на квартиру були способом ввести потерпілих в оману щодо законності продажу квартир ОСОБА_6 з метою заволодіти їх коштами шляхом обману.
За таких обставин суд за ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_6 виправдав в зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.
Суд також визнав, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження звинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України з наступних підстав.
Так стороною обвинувачення в судовому засіданні не було надано договору про наміри між ОСОБА_47 та ОСОБА_24 від 26.02.2013 р., про який зазначено в обвинувальному акті, на якому базується обвинувачення ОСОБА_6 , тому суд позбавлений можливості оцінити цей договір з точки зору відповідності його терміну «документ» в розумінні статті 358 КК України.
Разом з тим суд розглядає кримінальне провадження в рамках пред`явленого особі обвинувачення на підставі наданих сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказів. Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності сторін у кримінальному процесі, сторона обвинувачення мала належними та допустимими доказами довести вину обвинуваченої у вчиненні злочину, який їй інкриміновано, чого в даному випадку зроблено не було.
За таких обставин суд за ч. 1 ст. 358 КК України ОСОБА_6 виправдав за недоведеністю її вини у вчиненні злочину.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинувачених, їх захисників, підтримавших доводи поданих ними апеляційних скарг; потерпілих, їх представника, які просили задовільнити подані ними апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників; пояснення прокурора стосовно часткового задоволення поданої ними апеляційної скарги, відмовившись від підтримання доводів апеляційної скарги в частині виправдання обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.358 КК України; виступи їх всіх в судових дебатах в підтримання висловлених ними позицій, обвинувачених ще і з останнім словом; провівши частковий судовий розгляд із допитом потерпілої ОСОБА_28 , свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , із підстав, зазначених в ухвалі апеляційного суду; дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про часткове скасування та зміну вироку суду відносно обвинувачених із наступних підстав.
Вирок суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Недотримання цих вимог, передбачених в ст.ст.370, 374 КПК України є підставою до зміни чи скасування судового рішення.
Суд апеляційної інстанції прийнявши апеляційні скарги до розгляду переглядає оскаржені судові рішення суду першої інстанції в межах, поданих апеляційних скарг та по кожному із доводів має надати юридичну оцінку, виходячи із доказів, на які містяться посилання у скаргах належних, допустимих і достовірних та в залежності від їх достатності і взаємозв`язку прийняти відповідні процесуальні рішення.
Виходячи із цих норм, суд перевірив доводи обвинуваченої та її захисників викладених в поданих ними апеляційних скаргах, де вказувалося на порушення прав обвинуваченої ОСОБА_6 , що пов`язане із незаконним її засудженням по епізодах, за якими, на їх думку, їй не оголошувалися підозри.
Зокрема, ними зазначалось, що суд в основу обвинувального вироку поклав недопустимі докази, отримані в наслідок істотного порушення прав і свобод ОСОБА_6 та засудив її на підставі повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, датованого 23.04.2014 року, що міститься у вигляді фотокопії в т.6 на а.с.242-247, яке ОСОБА_6 не вручалось, про нього їй не повідомлялось із ним не знайомили обвинувачену, захисників, датоване тим числом, коли вже відбулось ознайомлення із зібраними слідчим доказами, а тому воно не могло бути предметом розгляду у місцевому суді та підставою до засудження ОСОБА_6 за епізодами, які вказані лише в ній.
Як встановлено судом, про зазначені обставини захисниками обвинуваченої наголошувалось ще в суді першої інстанції.
Проте, державним обвинувачем вони не були спростовані не лише в місцевому, а і в апеляційному суді. Не було залучено оригіналу повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення обвинуваченій про нього.
Колегія суддів визнала помилковими висновки, викладені у вироку із цього приводу, що обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, може не відповідати оголошеним підозрам, тобто відсутність підозр не перешкоджає складенню обвинувального акту. А оскільки обвинувальний акт є кінцевим процесуальним документом, то він є достатнім процесуальним документом для звинувачення особи. За таким міркуванням ставиться під сумнів проведення взагалі досудового слідства.
Проте, як слідує із норм ст.ст.277-279 КПК України вручення письмового повідомлення про підозру та його зміна відбувається із обов`язковим врученням його підозрюваній особі із внесенням про це відомостей до ЄРДР.
Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України дотримання зазначених норм є обов`язковою вимогою.
Визнавши, що під час досудового слідства зібрано достатньо доказів за оголошеною підозрою, необхідних для складання обвинувального акту, прокурор або слідчий за його дорученням повідомляють про це підозрюваного та інших осіб, відповідно до ч.1 ст.290 КПК України та надається їм доступ до зібраних матеріалів.
Повідомлення підозри дає право особі, якої воно стосується, захищатись, а його відсутність є ігнорування такого права на захист.
Повідомлення про підозру є одним із процесуальних документів досудового слідства відкриття якого на ряду з іншими доказами є обов`язковим.
Відповідно до кримінального процесуального закону не відкриті матеріали кримінального провадження, зібрані на досудовому слідстві, не допускаються в суді, як докази.
Проведення судового розгляду має відбуватись в межах обвинувачення про яке особа мала бути проінформована.
Необізнаність про обвинувачення породжує порушення права особи захищатись від нього.
При обґрунтуванні вище зазначеного свого висновку суд вірно вказав у вироку, про можливість зміни обвинувачення в суді у відповідності до ст.339 КПК України.
Проте, як видно із матеріалів кримінального провадження, ніякі зміни до обвинувачення в суді також не робились.
За таких обставин суд мав розглядати кримінальне провадження в межах належно оголошеного повідомлення ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри від 24.12.2013 року за ч.4 ст.190 КК України, куди не ввійшли епізоди шахрайських дій, кваліфікованих за ч.3 ст.190 КК України за листопад 2011 року по травень 2012 року відносно потерпілої ОСОБА_19 , на суму 127 835грн та за листопад 2012 року по грудень 2012 року відносно потерпілої ОСОБА_15 на суму 279 755грн, та епізоди звинувачень ОСОБА_6 за ч.1, 4 ст.358 КК України та звинувачення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України відносно потерпілих ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_60 та ОСОБА_40 за якими виправдані обвинувачені і потерпілі із нього приводу вирок суду не оскаржували.
Як слідує із матеріалів досудового слідства, 23.04.2014 року із 9 години сторони кримінального провадження знайомились із відкритими слідством доказами, що унеможливлює подальше провадження слідчих дій. Відсутність доказів про надання будь-яких матеріалів досудового слідства для ознайомлення робить їх недопустимими на які суд відповідно до ст.86 КПК України не вправі посилатися при ухваленні судового рішення.
Відповідно до норм ч.1, 2 ст.412 КПК України порушення, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення коли за наявності підстав до закриття кримінального провадження воно не було закрито, визнаються істотними порушеннями та в будь-якому разі впливають на скасування прийнятого рішення та закриття кримінального провадження.
Не згодившись із доводами захисту про незаконність засудження ОСОБА_6 по повідомленій підозрі від 23.04.2014 року, суд послався, що обвинувачена і захисник ОСОБА_64 при ознайомленні із матеріалами досудового слідства не подали ніяких зауважень та не оскаржували дій слідчого після отримання обвинувального акту, чим визнали правомірними дії слідчого.
Разом з тим, оскарження дій слідчого можливе лише на стадії досудового а не судового провадження, а крім того, не на користь обвинуваченої було піднімати питання про оголошення їй додаткових підозр, про які ні прокурор, ні потерпілі чи їх представники не заявляли.
Тому такі виправдання судом допущених недоліків пред`явлення обвинувачення ОСОБА_6 суперечать вище зазначеному, а тому не приймаються апеляційним судом.
Зважаючи на вище наведені обставини, дії ОСОБА_7 за даними епізодами обвинувачення, встановлених судом, слід визнати як вчинені із особою, відносно якої підозри не оголошувались, що не впливає на його роль та зміну кваліфікації його дій за ч.3 ст.190 КК України.
Як зазначалося вище поза межами повідомленої підозри 24.12.2013 року обвинувальний акт містить також обвинувачення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_48 у вчиненні замаху на шахрайство відносно ОСОБА_61 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_60 та ОСОБА_40 за які суд виправдав ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України за недоведеністю їх участі у скоєнні даних злочинів.
Із аналогічних підстав була виправдана ОСОБА_6 і за ч.1 ст.358 КК України та вона ж за ч.4 ст.358 КК України за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Мотиви виправдання були викладені в ухвалі раніше.
Прокурор, визнавши обгрунтованим вирок суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст.358 КК України, просив в своїй апеляційній скарзі із доповненнями судове рішення в частині виправдання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України та за ч.4 ст.358 КК України відносно ОСОБА_6 скасувати із підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність і провести судове слідство із допитом вище зазначених осіб, постановити свій вирок із призначенням обом обвинуваченим більш суворого покарання.
При цьому, сторона обвинувачення переписавши дослівно вирок суду, не обґрунтувала свої вимоги та не навела жодних доказів на спростування висновків суду як щодо виправдання так і в частині м`якості призначених обом покарань.
Апеляційна скарга прокурора не містить жодних аргументів шодо невмотивованості, і необ`єктивності судового рішення та в ній не зазначено, які саме істотні порушення вимог КПК були судом порушені та в зв`язку з чим слід провести судове слідство та допитати осіб, перелічених в резолютивній частині скарги.
При апеляційному розгляді державним обвинувачем не наведено достатніх підстав до задоволення їхньої апеляційної скарги. Прокурор також не спростував доводів обвинувачених та їх захисників щодо допущених порушень в тому числі і при оголошенні нового повідомлення про підозру.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи судові рішення суду першої інстанції, в межах наведених у скарзі прокурора доводів виходив із положень ст.404 КПК України.
Повторне дослідження доказів допускається за умови, що вони дослідженні не повністю або з порушеннями, або вправі дослідити ті, які не досліджувались взагалі, виключно якщо про це заявлялось клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або про них стало відомо після ухвалення вироку.
Апеляційний суд перевіряв доводи всіх апелянтів.
Проведення часткового судового слідства здійснювалося в обсязі який необхідний був для перевірки законності і обґрунтованості вироку із врахуванням вимог, що були викладені в апеляційних скаргах кожного.
Проте, як в доводах апеляційної скарги так і в поясненнях прокурора не було зазначено, що саме порушив суд першої інстанції при виправданні обвинувачених та яким чином апеляційний суд повинен перевірити законність виправдання місцевим судом із зазначенням процесуальних аспектів його вирішення.
Таким чином, суд приймаючи рішення по даній апеляційній скарзі, не розраховував доводами, які би спростовували законність висновків суду першої інстанції щодо виправдання обвинувачених. Тому визнав вирок суду в цій частині законним, а вимоги прокурора залишені без задоволення.
За наявності виправдувального вироку суду відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України та ч.1, 4 ст.358 КК України відповідно до ч.3 ст.409 КПК України апеляційний суд не вправі його скасувати, в тому числі із перспективою на закриття лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченої, пов`язаних із неналежним повідомленням їй підозр, на що вказувалось в усіх апеляційних скаргах в інтересах обвинуваченої, які були задоволенні.
Відповідно до ч.2 ст.349 КПК України під час судового слідства суд визначає обсяг і порядок дослідження доказів у справі.
Частиною 3 статті 349 КПК України передбачена можливість, в разі незаперечення іншими учасниками судового розгляду, не досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглянути кримінальне провадження у спрощеному порядку.
Відповідно ст.374 КПК України вирок суду має бути обґрунтованим лише на тих доказах, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
За змістом цих статей суд може дійти висновку щодо законності притягнення особи до кримінальної відповідальності та доведеності її вини, лише на підставі безпосередньо досліджених доказів.
Всупереч зазначених вимог, як слідує із вироку, суд без безпосереднього дослідження доказів визнав винною ОСОБА_6 за ч.4 ст.190 КК України по епізодах вчинення нею шахрайських дій 21.12.2012 року в офісному приміщенні ПП «Антей» щодо ОСОБА_32 із заволодінням її коштами в сумі 211 814грн 50коп. та що аналогічні дії вона вчинила 31.12.2012 року стосовно ОСОБА_33 із привласненням 212 933грн 52коп.
ОСОБА_6 заперечила свою вину у вчиненні даних злочинів та пояснила, що ніяких коштів від зазначених осіб не отримувала та що ОСОБА_28 мала розмови із зазначеними потерпілими та саме їй були передані кошти за квартири, показом яких за вказівкою ОСОБА_28 займалась ОСОБА_65 . Із пояснень ОСОБА_6 її роль лише зводилась до передачі потерпілим документів від ОСОБА_34 за проханням і в присутності ОСОБА_28 , будь-які її підписи на них відсутні.
Обидві потерпілі ОСОБА_66 та ОСОБА_33 в судовому засіданні не були допитані, ніяких показів із цього приводу ні ОСОБА_28 , ні ОСОБА_36 не давали, свідок ОСОБА_67 , на якого посилалась ОСОБА_6 також у суд не викликався.
На апеляційний розгляд ніхто не з`явився.
У вироку в переліку досліджених документів містяться посилання на договір про відступлення майнових прав від 31.12.2012 року, укладений між ОСОБА_33 та ЖБК «Теттро-Буд» та від 21.12.2012 року, укладений між ОСОБА_68 та ЖБК «Теттро-Буд» та гарантійні листи без зазначення дати один підписаний ОСОБА_33 , інший ОСОБА_68 , згідно яких ОСОБА_53 підтвердив передачу квартир та повний за них розрахунок.
Проте, оскаржуваний вирок суду не містить ніяких висновків щодо оцінки зазначених доказів, а лише є посилання на них, як на докази, що надані державним обвинувачем. Ніяких обґрунтувань звідки взялись дані документи та яке відношення вони мають до ОСОБА_6 суд у вироку не навів.
Тому, їх наявність не дає достатніх підстав визнати винною ОСОБА_6 та вважати доведеними дані епізоди обвинувачення.
Крім того, в суді не було з`ясовано яким чином потерпіла ОСОБА_33 розрахувалася за квартиру 15.10.2012 року, ще до того, як ОСОБА_6 , як зазначено у вироку суду, схилила ОСОБА_33 до придбання квартири АДРЕСА_15 , що мало місце по вироку суду 31.12.2012 року за обставин, визнаних у вироку встановленими.
За таких обставин вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винною за обома епізодами звинувачення підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості.
За зазначених підстав підлягає також скасуванню вирок суду за епізодом звинувачення ОСОБА_6 в шахрайстві відносно потерпілої ОСОБА_28 27.12.2012 року.
Як було встановлено при підготовці до апеляційного розгляду, при перевірці доводів апеляційних скарг про відсутність показів потерпілої ОСОБА_28 на технічному носієві, при прослуховуванні аудіозапису судового засідання, 25.11.2014 року, коли допитувалася потерпіла ОСОБА_28 , її показів дійсно не було чути взагалі, що стало підставою до проведення часткового судового розгляду та її допиту безпосередньо в апеляційному суді.
Із пояснень інших потерпілих при апеляційному розгляді, розмови про реалізацію квартир та передачу ними грошей відбувалась в приміщенні агенства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_4 », директором якого була ОСОБА_28 . Вона агітувала придбати квартири, запевняла покупців про вигідність і законність угод, які укладались, чого не заперечувала вона сама.
Тому формулювання у вироку обставин обвинувачення, встановлених судом, що ОСОБА_6 в офісному приміщенніагенства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_4 » схилила ОСОБА_28 придбати квартиру за 26 500 доларів США суперечить вище зазначеним доказам.
Із показів ОСОБА_28 розмова із ОСОБА_6 про ніби-то її квартиру відбувалась перед новим 2013 роком. За вироком встановлено, що це було 27.12.2012 року. Проте, як слідує із гарантійного листа повний розрахунок за квартиру ОСОБА_28 зроблений ще за два місяці до цієї розмови про угоду 15.10.2012 року.
За аналогічних обставин цим же числом був датований гарантійний лист про повний розрахунок ОСОБА_33 із власником квартир.
Крім того, із пояснень потерпілого ОСОБА_12 він у обвинувачених, за ріелтерських послуг ОСОБА_28 , придбав дві квартири: 15.09.2012 року площею 53,7м2 та 04.01.2013 року площею 59,7м2 обидві за 19 000 доларів США, а інші потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 по фіктивних угодах за квартири також передали набагато менші кошти ніж ОСОБА_28 , у її присутності.
Як встановлено по вирку суду ОСОБА_28 , яка була обізнана про всі тонкощі укладених угод потерпілими та знала їх вартість, за однокімнатну квартиру, площею 38.8м2 заплатила майже вдвічі більше ніж інші 26 500 доларів США. Майже такі ж суми за рішенням суду були зплачені ОСОБА_68 та ОСОБА_69 .
Такі пояснення ОСОБА_28 викликали сумніви не лише у потерпілих, а і у суду щодо дійсності укладення нею угоди та передачі ОСОБА_6 коштів. Інших доказів в підтвердження зазначеного епізоду звинувачення ОСОБА_6 немає.
Зважаючи, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи, суд не вправі був посилатися на покази ОСОБА_28 у вироку, тим більше, що дані нею покази у суді не відповідають записаним у вироку, що визнала остання.
ОСОБА_28 не змогла надати ніяких доказів щодо походження коштів переданих ОСОБА_6 , про які вона вказувала.
Сама вона із заявою до правоохоронних органів не звертався.
Оскільки матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів, які би вказували на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні даного епізоду злочину, пов`язаного із потерпілою ОСОБА_28 , вирок в цій частині також підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.
При дачі показів в апеляційному суді ОСОБА_28 підтвердила, що у вироку не вірно відображені її покази, та зазначила, що вона не пояснювала, що ОСОБА_6 приходила в агенство нерухомості з чоловіком, якого представляла ОСОБА_70 , а в подальшому з`ясувалося, що це був ОСОБА_7 , чоловік ОСОБА_6 , яка говорила, що він забудовник.
Зважаючи на що, за відсутності на аудіозаписі показів ОСОБА_28 , а в апеляційному суді вона пояснила, що таких не давала, із вироку суду при посиланні на її покази в цій частині, слід виключити дане формулювання, тим самим, задовільнивши в цій частині апеляційні вимого ОСОБА_7 .
Разом з тим, колегія суддів не згодилась із доводами обвинувачених і їх захисників про відсутність в діях ОСОБА_7 і ОСОБА_6 складу злочину шахрайства по інших епізодах обвинувачення.
При цьому виходили із наступного.
Ні під час судового ні при апеляційному розгляді потерпілими і обвинуваченими не заперечувались обставини обвинувачення за іншими епізодами, крім вищезазначених.
Всіма, в тому числі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вказувались місце, час, дата всіх дій, повязаних із «реалізацією» неналежного обвинуваченим житла по фіктивних документам, за що отримувались ними кошти, розмір яких не оспорюється. Обвинувачені визнали, що потерпілі були ошукані, але стверджували, що не ними, а ОСОБА_28 та ОСОБА_47 , якому ними передавались всі кошти, і з яких ОСОБА_6 ніби отримувала від останнього по 400 доларів США за кожну угоду.
Проте, покази потерпілих та інші письмові докази вказували на те, що саме ОСОБА_6 повідомляла потерпілим неправдиві відомості, що вона як власник-забудовник займалась реалізацією квартир та надавала потерпілим пакет документів, що викликало у них довіру до дійсності угод і породжувало у них уяву що вони передають гроші за достовірну операції за придбання квартир по належних документах.
В той час ні ОСОБА_6 ні ОСОБА_7 ніколи власниками та забудовниками квартир не були. Отже, і права розпорядження на квартири іншим чином вони не набули, а представлялись такими з тим щоб заволодіти коштами потерпілих, а будинок на момент скоєння злочинів перебував в стані незавершеного будівництва, а тому не був в чиїйсь власності взагалі.
ОСОБА_6 , отримуючи кошти від потерпілих, підписувала договори завдатку, писала розписки про отримання коштів, тобто вчиняла дії, які не характерні для ріелтерів, а характерні для власників.
Потерпілі, будучи введені в оману, добровільно передавали кошти обвинуваченим.
Шахрайство в розумінні ст.190 КК України це і є заволодіння шляхом обману, який викликає у потерпілого усвідомлення правомірності передачі майна та виступає способом незаконного його отримання.
Зі встановленого слідує, що всі відомості повідомлені ОСОБА_6 про квартири були неправдивими, а обман про дійсність угод був використаний з метою заволодіння коштами потерпілих.
Тому суд, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вірно визнав дії обвинувачених як шахрайство, кваліфікувавши їх за ст.190 КК України.
Як зазначали потерпілі спілкування обвинувачених з ними відбувалось в агенстві нерухомості «Антей», де із ними укладалися угоди. За ріелтерські послуги осіб даного агенства, вони додатково розраховувались і не було ніякої необхідності ОСОБА_6 дублювати ріелторські послуги інших. Потерпілі їй ніяких винагород не сплачували.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 працівниками даного агенства не являлись. Тому їх твердження, що вони виконували роль ріелторів не узгоджуються не лише із діями, що вони вчиняли, а із поясненнями потерпілих, що такі дії виконувались іншими особами, а не ними.
Оцінюючи доводи ОСОБА_7 , що він не вводив потерпілих в оману, а лише отримував від них кошти та передавав дружині ОСОБА_6 для передачі ОСОБА_71 , слід виходити із наступного.
За вироком суду дії обох обвинувачених по шахрайству визнані як вчинені за попередньою змовою групою осіб.
Пунктом 24 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ визначено, що зазначена кваліфікуюча ознака даного злочину має місце в разі вчинення злочину двома і більше суб`єктами даного злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Його учасники діють узгоджено, зі спільним умислом і кожен із них виконує свою роль, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону злочину. При цьому можливий розподіл функцій між собою.
ОСОБА_7 не заперечував, що отримував від потерпілих кошти, писав їм розписки. Його поведінка при цьому вказувала, що він обізнаний у всьому. При ньому обговорювались угоди, суми цілі передачі коштів. Обвинувачений не лише не заперечував вчиняти зазначені дії, а й активно це робив, що засвідчує про дії, спрямовані на вчинення спільного умислу заволодіння грошима.
Його дії не викликали у потерпілих ніяких сумнівів щодо недостовірності угод, а навпаки, створювали у них уяву, що все робиться законно.
Тому суд вірно розцінив, що обоє обвинувачені діяли між собою узгоджено, за попередньою змовою, що передбачає спільну відповідальність.
Щодо тверджень в апеляційних скаргах, що обвинувачені не переслідували і не мали від скоєного ніякої користі, оскільки передавали кошти ОСОБА_71 , суд виходив із наступного.
Отримання коштів від потерпілих, в сумах, які ними зазначені, обвинуваченими не заперечувались.
Проте, ніяких доказів, що зазначені суми ними передані, чи хтось інший, крім них отримав, обвинувачені ні слідству ні суду не надали.
Шахрайство визнається закінченим злочином з моменту заволодіння коштами в результаті обману та що винна особа має реальну можливість ними розпоряджатись. Яким чином і способом особа розпоряджається на кваліфікацію скоєного не впливає.
За заявами потерпілих перевірялась причетність ОСОБА_34 до скоєння шахрайських дій, пов`язаних із заволодінням коштів потерпілих. Із рапортаів, оперативних працівників та згідно інформації, телекомунікаційних мереж вбачалась причетність ОСОБА_34 до скоєння злочинів за ст.190 КК України. Проте, досудове слідство по даному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_34 не велося і до кримінальної відповідальності він не притягався, хоча вирок містить посилання на зазначені докази.
Незважаючи на заяви потерпілих до кримінальної відповідальності також не була притягнута і ОСОБА_28 , хоча за встановленими обставинами фальшиві угоди по квартирах укладались в агенстві нерухомості «Антей», директором якого була остання, за її участі та при її підтримці, із проплатою агентству коштів за інформаційно-юридичні послуги, які вона спочатку заперечувала, але при розслідуванні кримінального провадження повернула потерпілим, що вони підтвердили в апеляційній скарзі.
Хоча наявність інших обвинувачених, в разі їх притягнення, не виключало би кримінальної відповідальності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за скоєнні ними дії, лише би впливало на їх участь у відшкодуванні потерпілим матеріальних збитків.
Апеляційний суд розглядає кримінальне провадження в межах апеляційних доводів по пред`явлених особам обвинуваченнях, не виходячи за його межі.
Стосовно законності кваліфікації дій обвинувачених за ч.4, а не ч.3 ст.190 КК України як шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах, слід виходити із того, що вчинення декількох посягань на чуже майно, загальна вартість якого становить особливо великий, кваліфікується за частиною 4 зазначеної статті лише у випадку, коли такі дії вчинялись одним способом і за умови, що умисел винних був спрямований саме на вчинення дій в особливо великому розмірі.
Як слідує із договорів доручення №23/03-12 від 24.03.2012 року, укладених між ОСОБА_72 і ОСОБА_73 та №21/03-12 від 21.03.2012 року, між ОСОБА_72 і ОСОБА_74 , наданих стороною обвинувачення в місцевому суді та потерпілим ОСОБА_12 , в апеляційному суді під реалізацію одночасно підпадало більше 10 квартир по 50-річчя Перемоги у м. Вінниці, які як було встановлено судом, пропонувались потерпілим під реалізацію, загальна вартість яких більша 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Наявність зазначених квартир в одному будинку та щільний термін їх реалізації засвідчує, що умисел обвинувачених був направлений на реалізацію шахрайським шляхом не однієї, а всіх квартир в будинку АДРЕСА_22 .
Крім того, потерпілий ОСОБА_12 підтвердив, що йому було відомо про «продаж» квартир на третьому і п`ятому поверхах, що в свою чергу, є підтвердженням зазначеної кваліфікуючої ознаки злочину.
Хоча розмір привласнених коштів обвинуваченими по кожному із епізодів не перевищує 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте загальна сума привласнених коштів за всіма епізодами дає підстави кваліфікувати дії обох за ч.4 ст.190 КК України.
Не знайшло свого підтвердження посилання обвинуваченої і її захисника на порушення права на захист, повязаного із відсутністю адвоката ОСОБА_9 в судових засіданнях 10.11.2015 року та 19.11.2015 року при допиті свідків ОСОБА_75 і ОСОБА_76 .
За заявами адвоката ОСОБА_9 суд двічі відкладав судовий розгляд саме не ті дати на які вказувала захисник, але сама до суду не з`являлась. Хоча до заяв не залучала довідок про її хворобу.
За наявності свідків, які з`являлися на судовий розгляд, в присутності іншого захисника ОСОБА_6 допитувались свідки.
При ознайомленні адвокатом ОСОБА_9 із аудіозаписом даних судових засідань, видача яких судом здійснювалась за її заявами, ніяких зауважень і заяв щодо додаткового допиту свідків ОСОБА_75 і ОСОБА_40 із будь-яких причин від адвоката не надходило. Ніхто ніяких зауважень із приводу показів даних свідків не заявляв. Тому суд не вбачає ніяких порушень прав обвинуваченої при цьому.
Посилання в апеляційних скаргах на відсутність оцінки доказів та невмотивованість вироку суду, без конкретизації в чому воно полягає не розглядається судом.
Недоліки фіксування судового процесу були усунуті апеляційним судом шляхом проведення часткового судового розгляду, що виключає повернення кримінального провадження на новий судовий розгляд, на чому посилались в апеляційних скаргах.
На порушення, допущені місцевим судом, при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченим та при винесенні окремої ухвали, суд відреагував направленням листа на адресу суду, що не впливає на дане рішення.
Прохання потерпілих і прокурора про призначення максимального покарання обом обвинуваченим у виді 12 років позбавлення волі, на переконання суддів, не відповідає ні їхнім доводам, ні нормам ст.65 КК України, відповідно до якої воно має бути необхідним, і достатнім для виправлення винного і попередження скоєння нових злочинів. Таке покарання не повинно мати єдиної мети покарати особу.
Як було встановлено, обвинувачена частково відшкодувала шкоду потерпілій ОСОБА_77 в сумі 10 000 доларів США.
Проте, оскільки всі апеляційні скарги біди подані під однаковим текстом, без будь-яких відхилень, потерпіла ОСОБА_11 не вказала в апеляції на дану обставину. Хоча саме вона в суді другої інстанції не наполягала на суворому покаранні обвинуваченим, а зазначала, що кримінальну відповідальність із подружжям ОСОБА_78 мали розділити ще і інші особи, в тому числі ОСОБА_28 , ОСОБА_65 .
Невизнання вини, на що вказували потерпілі, це позиція обвинувачених, яка не може впливати на обрання більш суворого покарання.
Інших будь-яких обставин, передбачених ст.67 КК України, які би обтяжували покарання ні прокурор, ні потерпілі не навели, а суд у вироку це встановив.
За таких обставин немає ніяких підстав призначати обом обвинуваченим максимальне покарання у виді 12 років позбавлення волі, про що вони просили.
Разом з тим, як було встановлено, виключення із вироку суду п`яти епізодів, за якими була засуджена ОСОБА_6 , зменшує об`єм обвинувачення та виключає можливість стягнення із неї в цій частині коштів по вирішенню цивільних позовів потерпілих ОСОБА_33 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 і ОСОБА_15 в рахунок відшкодування матеріальної, моральної шкоди і судових витрат.
Крім того, слід врахувати обставини, про які зазначалось в апеляційній скарзі захисників та які не були враховані судом, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, мають проблеми зі здоров`ям, як вона так і її донька та потребують лікування в умовах лікувальних закладів, тривалий час перебуває під вартою, жодного разу не бачилась зі своєю дитиною, за місцем навчання і проживання до затримання позитивно характеризується.
Суд також враховує менш активну роль ОСОБА_7 , порівняно із обвинуваченою, він засуджений за меншу кількість епізодів шахрайства, ніж вона.
ОСОБА_7 також перебуває під вартою більше двох років.
За таких обставин, за відсутності обтяжуючих покарання обставин суд вважає за можливе зменшити обом строк покарання, вид відбування якого вірно визначений місцевим судом у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки вчинені злочини є корисливими.
Стаття 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року, застосовується до осіб, - засуджених за вчинені злочини, процесуальний статус яких вони набувають лише після вступу вироку суду в законну силу. Тому заяви обох обвинувачених за даним рішенням суду не підлягають до розгляду, що не позбавляє їх права звернутися із заявами до суду при виконанні вироку.
Залишення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі виключає передачу її під поручительство, в зв`язку із чим, клопотання Народного депутата ОСОБА_42 слід також залишити без розгляду.
Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги прокурора і потерпілих залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисників частково задовільнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2016 року відносно ОСОБА_6 в частині визнання її винною в скоєнні шахрайських дій за ч.4 ст.190 КК України відносно потерпілої ОСОБА_32 21.12.2012 року; стосовно ОСОБА_28 від 27.12.2012 року та відносно ОСОБА_33 за 31.12.2012 року скасувати на підставі п.3 ч.1 ст.284, 417 КПК України та закрити кримінальне провадження в цій частині за відсутністю достатніх доказів для доведення її винуватості.

Також скасувати вирок суду в частині визнання обвинуваченої ОСОБА_6 винною у скоєнні нею шахрайських дій за ч.3 ст.190 КК України по епізодах за листопад 2011 року травень 2012 року відносно потерпілої ОСОБА_19 та за листопад грудень 2012 року відносно потерпілої ОСОБА_15 на підставі п.1 ч.2 ст.412 КПК України в зв`язку з неоголошенням їй підозр за цими епізодами, що є істотним порушенням вимог КПК та підставою до закриття кримінального провадження в цій частині.

Вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засуджену за ч.4 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією в дохід держави всього майна належного їй на праві власності, виключивши із резолютивної частини вироку вказівку про застосування норм ст.70 КК України.

Вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині міри покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.3 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі; за ч.4 ст.190 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією в дохід держави всього майна належного йому на праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначити йому покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією в дохід держави всього майна належного йому на праві власності.

Заяви ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо застосування Закону України від 08.04.2014 року «Про амністію у 2014 році» залишити без розгляду, роз`яснивши їм право звернутися із заявами до суду про застосування акту амністії при виконанні вироку відносно них.

Клопотання народного депутата України ОСОБА_79 про передачу їй під поручительство ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Скасувати вирок суду в частині вирішення цивільних позовів та стягнення із ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_33 310 066грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 20 000грн моральної шкоди; та 162,40грн судових витрат; на користь ОСОБА_28 307 544грн матеріальної шкоди; 20 000грн моральної шкоди; та 162,40грн судових витрат; на користь ОСОБА_19 182 571грн матеріальної шкоди; на користь ОСОБА_15 411 054грн матеріальної шкоди; 20 000грн моральної шкоди; та 162,40грн судових витрат, залишивши зазначені позови без розгляду.

В решті оскаржуваний вирок суду відносно обох обвинувачених залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців із дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк із дня вручення їм її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом: