АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/124/17 Справа № 707/1589/16-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 2024 грн. 28 коп.,

в с т а н о в и л а :
Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 05 березня 2016 року близько 21 год. 10 хв. керуючи автомобілем «MITSUBISHI GALANT» р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по вул. Гагаріна, від центра села в напрямку ферми в с. Яснозір`я Черкаського району Черкаської області зі швидкістю 72-78 км/год., перевищуючи дозволену максимальну швидкість у населеному пункті, грубо порушив вимоги п.п. 2.9а), 2.3б), 10.1, 12.1, 12.2 та 12.4 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, під час вибору безпечної швидкості руху в населеному пункті і не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого виїхав на ліве узбіччя по напрямку свого руху та скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які йшли у зустрічному напрямку.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи № 03-01/195 від 09.03.2016р. отримала тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких померла, а ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/416 від 16.06.2016р. отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Порушення п.п. 2.9а), 2.3б), 10.1, 12.1, 12.2 та 12.4 ПДР України водієм автомобіля «MITSUBISHI GALANT» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 4/690 від 25.05.2016р., знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень в результаті яких настала смерть ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України та постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та безпідставно, на підставі ст. 75 КК України, звільнив останнього від відбування основного покарання з випробуванням, не врахувавши характер і тяжкість незворотних та невиправних наслідків, що настали від злочинних дій обвинуваченого, а саме смерть молодої особи.

На думку апелянта, суд першої інстанції проявив гуманність та поблажливість до ОСОБА_7 та необґрунтовано звільнив його від відбування основного покарання, явно не буде сприяти досягненню основної мети покарання, а саме його виправленню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, яка, при цьому в категоричній формі відмовилась від дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, думку потерпілого ОСОБА_9 про відповідність призначеного обвинуваченому покарання і відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується апеляційних вимог прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , то колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , вона порушує питання про скасування вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без застосування положень ст. 75 КК України. При цьому не просить повторно дослідити характеризуючи дані на ОСОБА_7 .

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції прокурор в категоричній формі відмовилась від дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого, а інші учасники апеляційного розгляду також про це не заявляли.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної інстанції. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується

Оскільки прокурор в апеляційній скарзі просить про погіршення становища обвинуваченого в частині призначеного покарання по відношенню до вироку суду першої інстанції і не порушує питання про дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого з метою надання їм іншої правової оцінки, то колегія суддів позбавлена можливості, на виконання вимог ст. 404 КПК України, вирішувати питання про можливість призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, а при перевірці відповідності покарання призначеного судом першої інстанції, оцінює його лише з точки зору обставин, встановлених у вироку судом першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 404 КПК України.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування матеріальної шкоди, обставини, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого при призначенні йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини та з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, приймаючи до увагу позицію потерпілого про відповідність призначеного останньому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду про доцільність звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного судом ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з огляду на наведені вище обставини, не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :