Справа № 1-461/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2010 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - Сливка В. В. ,

при секретарі СВЯТЕЦЬКІЙ Н.В.

з участю ОСОБА_1

захисника________ ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, 16.07.1961 р народження, уродженця с.м.т. Узина, Білоцерківського району Київської області, росіянина, громадянина України, позапартійного, військовозобов"язаного, ІНФОРМАЦІЯ_1, одруженого, приватного підприємця, несудимого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, являючись приватним підприємцем, в період з жовтня 2008 року по лютий 2010 року здійснював підприємницьку діяльність з грубим порушенням законодавства України про працю.,

Так ст. 46 Конституції України визначено право громадян на соціальний захист що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Ст. 67 ч. 1 Конституції України зобов'язує кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Ст. 253 КЗпП України визначено, що особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Ст. 21 КЗпП України трудовий договір визначено як угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, оррантеяції або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно статті 254 КЗпП України, основними джерелами коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування є внески власників підприємств, установ, організацій або уповноважених ними органів чи фізичної особи, працівників.

Впорушення наведених норм Конституції України та КЗпП ОСОБА_3, будучи зареєстрованим відділом державної реєстрації Білоцерківської міської ради 20.06.2001 року як фізична особа - підприємець, умисно, без оформлення трудових відносин, використовував найману працю наступних працівників:

-ОСОБА_4, котра виконувала обов'язки продавця в торгівельному павільйоні на міському ринку "Оберіг", що на вул. Крижанівського, 3 в м. Білій Церкві, в період з 20.10.2008 року по 23.02.2010 року;

-ОСОБА_5, котра виконувала обов'язки продавця в торгівельному павільйоні на міському ринку "Оберіг", що на вул. Крижанівського, 3 в м. Білій Церкві, з 17.10.2008 року по 23.02.2010 року;

-ОСОБА_6, котра виконувала обов'язки продавця в торгівельному павільйоні на міському ринку "Оберіг", що на вул. Крижанівського, 3 в м. Білій Церкві, з 20.10.2008 року по лютий 2010 року.

При цьому жодних внесків на соціальне страхування, загальнообов'язкове пенсійне страхування зазначених працівників та сплату відповідних податків заробітку ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до державного бюджету ОСОБА_3 у вказаний період не здійснював.

Окрім цього ст. 74 КЗпП України визначено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Ст. 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

В порушення зазначених норм КЗпП України ФОП ОСОБА_3 жодному із найманих працівників щорічної відпустки не надавав та не виплатив їм компенсацію за невикористану відпустку.

Також ФОП ОСОБА_3, впорушення ст.ст. 106, 107, 108 КЗпП України, не здійснював доплату найманим працівникам за роботу в надурочний, святковий та в нічний час; впорушення ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не здійснював доплату за роботу в зоні посиленого радіоактивного забруднення; впорушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України "Про оплату праці" та ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" не здійснював індексацію грошових доходів найманих працівників у зв'язку з ростом споживчих цін.

Допитаний судом ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину і в повному обсязі підтвердив встановлені досудовим слідством факт та обставини використання під час здійснення господарської діяльності в період з жовтня 2008 року по лютий 2010 року праці найманих працівників без укладення з останніми трудових угод, невиплати вказаним працівникам доплати за працю на території радіоактивного забруднення і недотримання вимог щодо нарахування та сплату внесків на соціальне страхування працівників та сплату відповідних податків на них. У вчиненому розкаявся.

Повністю визнаючи себе винним у скоєному, в повному обсязі погоджуючись з пред"явленим обвинуваченням та будучи детально ознайомленим з положеннями ст. 299 КПК України, підсудний від подальшого дослідження зібраних у справі доказів відмовився.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненому доведена в судовому засіданні в повному обсязі пред"явленого обвинувачення, і що дії підсудного вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства України про працю, що виразилось у незаконному використанні найманої праці гр.гр. ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Обираючи підсудному покарання суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом"якшуючі та обтяжуючі відповідальність обставини, особу підсудного.

ОСОБА_3 несудимий, повністю визнав себе винним, щиросердно розкаявся у вчиненому, є потерпілим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4, має на утриманні малолітню дитину.

Наведені обставини суд визнає такими, що пом"якшують відповідальність підсудного.

За місцем проживання підсудний характеризується позитивно. Обставин, що обтяжували б відповідальність підсудного, суд не вбачає.

З урахуванням викладеного суд вважає, що ОСОБА_3 не є суспільно небезпечним, і що виправлення останнього можливе за умови призначення йому покарання у виді штрафу в дохід держави.

На переконання суду саме таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення підсудного та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком чинності залишити попередній - підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 15 діб від дня його проголошення.

Суддя: Сливка В. В. ,