Справа № 183/4822/16
№ 1-кп/183/191/17
В И Р О К
іменем України
03 лютого 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000510 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівське Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

01.08.2014 року наказом № 158 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 прапорщика ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено па посаду начальника лазні матеріального забезпечення.
Так, прапорщик ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, 09.06.2015 року, діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
04.08.2016 року Військовою службою правопорядку в Збройних Силах України ОСОБА_4 доставлено до прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, прапорщик ОСОБА_4 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, у період з 09 червня 2015 року по 04 серпня 2016 року незаконно перебував за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду.
Своїми діями прапорщик ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав частково, зазначивши, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює, однак частину залишив через складні сімейні обставини, які полягали у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, після чого між ним і братом виник конфлікт через спадковий будинок. А, коли йому зателефонувала тітка та повідомила, що брат пустив до будинку чужих людей та намагається його продати, він вимушений був поїхав додому. До командира з приводу надання йому відпустки він не звертався, оскільки перед цим він уже був у відпустці. У скоєному злочині щиро кається.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, підтверджується наступними докази, дослідженими в судовому засіданні:
- витягом з наказу № 44 від 01.08.2014 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов військовозобов`язаного за частковою мобілізацією ОСОБА_4 на військову службу;
- наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2016 року № 158 про зарахування до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначення прапорщика ОСОБА_4 на посаду начальника лазні матеріального забезпечення;
- наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09.06.2015 року № 302 про призначення службового розслідування на підставі рапорту старшого сержанта ОСОБА_5 № 1300 від 09.06.2015 року стосовно відсутності на службі прапорщика ОСОБА_4 ;
- актом проведення службового розслідування від 22.06.2015 року, відповідно до якого виявлено нез`явлення на службу з 09.06.2015 року прапорщика ОСОБА_4 ;
- повідомленням військової частини польова пошта НОМЕР_1 Дніпропетровському прокурору з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 25.06.2015 року № 1982 про те, що станом на 25.06.2015 року військовослужбовець за призовом ОСОБА_4 , який з 09.06.2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , на службу не з`явився, місце перебування встановлено та будь-якого зв`язку з ним не має;
- копією наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 19.06.2015 року № 326 про підсумки службового розслідування стосовно відсутності на службі прапорщика ОСОБА_4 , відповідно до якого службовим розслідуванням було встановлено факт відсутності на службі прапорщика ОСОБА_4 з 09.06.2015 року;
- витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 142 від 22.06.2015 року, згідно з яким через самовільне залишення військової частини прапорщиком ОСОБА_4 з 09.06.2015 року припинено виплату йому грошового забезпечення.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем.
Посилання ОСОБА_4 на складні сімейні обставини, не може свідчити про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, а також те, що обвинувачений за місцем служби характеризується посередньо.

Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, є учасником бойових дій в зоні АТО, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, а тому суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік шість місяців, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1