21.08.2017
Справа № 642/1376/17к
Провадження № 1кп/642/338/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,-
встановив:
До Ленінського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з підстав передбачених ч.4 ст. 309 КК України та закрити кримінальне провадження, вказав, що 03.02.17р. ОСОБА_5 поступив до стаціонарного відділення №2 КЗОЗ, пройшов лікування повністю, режим лікарні не порушував. 13.02.17р. ОСОБА_5 буду виписано зі стаціонару, в обґрунтування клопотання надав суду медичну довідку.

Обвинувачений, клопотання заявлене захисником підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Вирішуючи клопотання захисника, враховуючи думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Так, згідно довідки № 383 від 31.05.2017р. на запит захисника, вбачається, що ОСОБА_5 перебував на лікуванні у наркологічному відділенні лікування наркоманії.

Однак, підстава звільнення особи від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК, складається з двох елементів, а саме: добровільного звернення цієї особи до лікувального закладу і початку її лікування від наркоманії.

Суб`єкт звернення до лікувального закладу збігається із суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, тобто ним є особа, яка досягла 16-річного віку і вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК, і, крім того, захворіла на наркоманію, а потім добровільно звернулася до лікувального закладу.

Особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, якій у встановленому порядку медичним закладом встановлено діагноз «наркоманія» (ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 р.). Під наркоманією у цьому Законі розуміють хворобливий психічний стан, зумовлений хронічною інтоксикацією внаслідок зловживання наркотичними засобами, що віднесені до таких конвенціями 00 Н чи Комітетом з контролю за наркотиками при МОЗ України, і який характеризується психічною або фізичною залежністю від них.

Під зверненням до лікувального закладу слід розуміти звернення у будь-який формі (усній, письмовій) із заявою про хворобу на наркоманію і бажання лікуватися від цієї хвороби. Таке звернення повинне мати місце після вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, але до закінчення п`ятирічного строку давності.

Звернення визнається добровільним, якщо особа за своєю волею (необов`язково за своєю ініціативою) звертається до лікувального закладу, усвідомлюючи, що має можливість безперешкодно вчиняти злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК. Якщо особа звертається до лікувального закладу у зв`язку з викриттям її участі у цьому злочині, таке звернення вважається не добровільним, а вимушеним.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на цій підставі, слід з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин (п. 23 постанови ПВСУ від 26 квітня 2002 р. № 4).

Так, ані захисником, ані обвинуваченим не доведена необхідність перебування обвинуваченого на лікуванні. Крім цього, враховуючи строки звернення обвинуваченого до лікарні, а також час викриття його у вчиненні кримінального правопорушення, прихожу до висновку, що при таких обставинах відсутні підстави до звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності. Вказані в клопотанні обставини, суд розцінює, як спробу обвинуваченого, ухилитись від відповідальності.

Враховуючи думку учасників процесу, суд вважає необхідним у задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності відмовити.

Керуючись ст.ст. 372 КПК України, -

ухвалив:
у задоволенні клопотання захисника відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: